Справа № 611/1091/18
Провадження № 2/611/22/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2019 року Барвінківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Андросова О.М.

за участю секретаря Сторчай С.В.,

позивача ОСОБА_1,

представників відповідача ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Барвінкового справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства „Хлібна база № 85 Державного агентства резерву України про визнання протиправними дій відповідача, стягнення заробітної плати та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до державного підприємства „Хлібна база № 85 (далі підприємство) про визнання протиправними дій відповідача щодо неприрівнювання провідного інженера з охорони праці ОСОБА_1 по своїй посаді і заробітній платі до керівника основної виробничо - технічної служби - головного інженера ДП «Хлібна база 85» відповідно до ст. 15 Закону України "Про охорону праці", стягнення заробітної плати в сумі 24374 грн. та моральної шкоди в сумі 20000 грн.

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що працює на ДП «Хлібна база 85» з 01.04.1997 року. З 18.08.2000 року вона була переведена на посаду інженера по техніці безпеки на підставі наказу № 77 від 23.08.2000 року, що підтверджується копією трудової книжки БТ-ІІ № 0838519. 02.01.2002 року вказана посада була перейменована на посаду інженера з охорони праці (підстава - наказ № 32 від 30.01.2002 року). З 01.12.2009 року зазначена посада була перейменована на посаду провідного інженера з охорони праці (підстава - наказ № 370-к від 10.12.2009 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про охорону праці», на підприємстві з кількістю працюючих 50 і більше осіб роботодавець створює службу охорони праці відповідно до типового положення, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони праці.

На підприємстві ДП «Хлібна база 85» створена служба охорони праці, керівником якої є провідний інженер з охорони праці, тобто позивач. Інші спеціалісти з охорони праці в штаті відсутні.

Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про охорону праці», керівники та спеціалісти служби охорони праці за своєю посадою і заробітною платою прирівнюються до керівників і спеціалістів основних виробничо - технічних служб.

Згідно ст. 94 КЗпП, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Заробітна плата провідного інженера з охорони праці (саме заробітна плата відповідно до Закону, не посадовий оклад) повинна бути прирівняна до керівника і спеціаліста основних виробничо - технічних служб підприємства, найбільш підходящою для порівняння є посада головного інженера.

Однак заробітна плата провідного інженера з охорони праці та головного інженера фактично є неспіврозмірними.

Згідно штатному розпису, діючому на підприємстві з 01 грудня 2017 року по 01 липня 2018 року, її посадовий оклад становив 4493,00 грн., надбавка за складність та напруженість в роботі - 30% - 1348,00 грн. Всього заробітна плата 5841, 00 грн. Згідно штатному розпису, діючому на підприємстві з 01 липня 2018 року по 01 жовтня 2018 року, її посадовий оклад становив 4694.00 грн., надбавка за складність та напруженість в роботі - 30% - 1408,00 грн. Всього заробітна плата 6102, 00 грн. Також факт зміни розміру заробітної плати з 01 липня 2018 року з 5841,00 грн. до 6102,00 грн. підтверджують розрахункові листи за червень 2018 та за липень 2018 року.

Згідно штатному розпису, діючому на підприємстві з 01 грудня 2017 року по 01 липня 2018 року, посадовий оклад головного інженера становив 6872,00 грн., надбавка за складність та напруженість в роботі - 20% - 1374,00 грн. Всього заробітна плата 8246, 00 грн. Згідно штатному розпису, діючому на підприємстві з 01 липня 2018 року по 01 жовтня 2018 року, посадовий оклад головного інженера становив 7179,00 грн., надбавка за складність та напруженість в роботі - 20% - 1436.0 грн. Всього заробітна плата становила 8615, 00 грн.

Тобто розмір заробітної плати, який би позивач мала отримувати з 01 грудня 2017 року по 01 липня 2018 року - не менше 8246, 00 грн., з 01 липня 2018 року по 01 жовтня 2018 року - не менше 8615, 00 грн.

Таким чином, позивачу відповідачем не доплачено заробітну плату за період з 01 грудня 2017 року по 01 липня 2018 року (7 місяців) в сумі (8246-5841)=2405 грн.. 2405*7= 16835 грн. За період з 01 липня 2018 року по 01 жовтня 2018 року (3 місяці) в сумі (8615-6102)=2513 грн.. 2513*3=7539 грн. Всього 16835 грн. +7539 грн.=24374 грн.

На думку позивача, встановлена роботодавцем заробітна плата для керівника служби охорони праці не прирівняна до заробітної плати керівника основної виробничо-технічної служби, що є порушенням вимог ст. 15 Закону України «Про охорону праці».

Позивач також прохає стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 20000 грн., обґрунтовуючи цю вимогу тим, що неправомірними діями відповідача порушено її законні права, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, що вимагає та продовжує вимагати від неї додаткових зусиль для організації свого життя та пошуку інших джерел доходу. Рівень заробітної плати обмежує її можливості на забезпечення належного рівня життя, утримання родини, а саме на належне харчування, лікування, побутові потреби та на можливість спілкування сімї.

В подальшому позивач уточнила свої позовні вимоги, зазначивши, що підходящою для порівняння є посада начальника виробничо-технічної лабораторії.

Однак заробітна плата провідного інженера з охорони праці та начальника виробничо-технічної лабораторії фактично є неспіврозмірними.

Згідно штатному розпису, діючому на підприємстві з 01 грудня 2017 року по 01 липня 2018 року, посадовий оклад провідного інженера з охорони праці становив 4493,00 грн., надбавка за складність та напруженість в роботі - 30% - 1348,00 грн. Всього заробітна плата становила 5841, 00 грн. Згідно штатному розпису, діючому на підприємстві з 01 липня 2018 року по 01 грудня 2018 року, посадовий оклад провідного інженера з охорони праці становив 4694,00 грн., надбавка за складність та напруженість в роботі - 30% - 1408,00 грн. Всього заробітна плата становила 6102, 00 грн. Факт зміни розміру заробітної плати з 01 липня 2018 року з 5841,00 грн. до 6102,00 грн. підтверджують розрахункові листи за червень 2018 та за липень 2018 року.

Згідно штатному розпису, діючому на підприємстві з 01 грудня 2017 року по 01 липня 2018 року, посадовий оклад начальника виробничо-технічної лабораторії становив 5286,00 грн., надбавка за складність та напруженість в роботі - 50% - 2643,00 грн. Всього заробітна плата за цей період становила 7929, 00 грн. Згідно штатному розпису, діючому на підприємстві з 01 липня 2018 року по 01 грудня 2018 року, посадовий оклад начальника виробничо-технічної лабораторії становив 5522,00 грн., надбавка за складність та напруженість в роботі - 50% - 2761,00 грн. Всього заробітна плата за цей період становила 8283, 00 грн.

Тобто, розмір заробітної плати, який би, на думку позивача, вона мала отримувати з 01 грудня 2017 року по 01 липня 2018 року - не менше 7929, 00 грн., з 01 липня 2018 року по 01 грудня 2018 року - не менше 8283, 00 грн.

Таким чином, позивачу відповідачем не доплачено заробітну плату за період з 01 грудня 2017 року по 01 липня 2018 року (7 місяців) в сумі (7929-5841)=2088 грн., 2088 грн.*7 = 14616 грн.; за період з 01 липня 2018 року по 01 грудня 2018 року (5 місяців) в сумі (8283-6102)=2181 грн., 2181 грн.*5 = 10905 грн. Всього 14616 грн.+10905 грн. = 25521 грн.

В судовому засіданні позивач підтримала свої уточнені позовні вимоги з підстав, наведених в уточненій позовній заяві.

Представники відповідача проти позову заперечують і пояснили суду, що жодних порушень трудового законодавства при оплаті праці позивача підприємство не допускало. Заробітна плата ОСОБА_1, як і інших працівників підприємства, встановлена на підставі галузевої угоди та колективного договору. Крім того, ОСОБА_1 не є керівником служби з охорони праці, тому її заробітна плата не може бути прирівняна до заробітної плати керівника основних виробничо - технічних служб підприємства.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 працює на ДП «Хлібна база 85» з 01.04.1997 року. З 18.08.2000 року вона була переведена на посаду інженера по техніці безпеки на підставі наказу № 77 від 23.08.2000 року, що підтверджується копією трудової книжки БТ-11 № 0838519. 02.01.2002 року вказана посада була перейменована на посаду інженера з охорони праці (підстава - наказ № 32 від 30.01.2002 року). З 01.12.2009 року зазначена посада була перейменована на посаду провідного інженера з охорони праці (підстава - наказ № 370-к від 10.12.2009 року).

Спірні правовідносини виникли з трудових правовідносин, що регулюються ст.ст. 94, 95, 96 КЗпП України, нормами Закону України «Про охорону праці» та Закону України «Про оплату праці».

Статтею 15 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що на підприємстві з кількістю працюючих 50 і більше осіб роботодавець створює службу охорони праці відповідно до типового положення, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань нагляду за охороною праці. Служба охорони праці підпорядковується безпосередньо роботодавцю, а керівники та спеціалісти служби за своєю посадою і заробітною платою прирівнюються до керівників і спеціалістів основних виробничо-технічних служб.

Наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці від 15.11.2004 р. № 255 затверджено Типове положення про службу охорони праці (далі - Типове положення).

На основі Типового положення з урахуванням специфіки виробництва та видів діяльності, чисельності працівників, умов праці та інших факторів роботодавець розробляє і затверджує положення про службу охорони праці відповідного підприємства, визначає структуру служби охорони праці, її чисельність, основні завдання, функції та права її працівників відповідно до законодавства.

На державному підприємстві „Хлібна база № 85 середня кількість працюючих в еквіваленті повної зайнятості становить більше 50 осіб, що підтверджується штатним розписом підприємства та додатками до колективного договору.

Типове положення про службу охорони праці не містить чітких і однозначних вимог щодо розуміння терміну «служба охорони праці» та щодо того, якою посадою вона має бути представлена в тому випадку, коли до її складу входить одна штатна одиниця.

Наказом директора державного підприємства „Хлібна база № 85 від 23.08.2000 року № 77 було створено службу охорони праці на підприємстві та затверджено Положення про службу охорони праці. Зазначене підтверджується також довідками та актами перевірки підприємства з питань охорони праці.

В даний час на підприємстві діє Положення, затверджене наказом директора державного підприємства „Хлібна база № 85 від 28.03.2018 року № 69.

Пунктами 1.1, 1.2 Положення передбачено, що згідно із Законом України «Про охорону праці» на підприємстві створено службу охорони праці, яка підпорядковується безпосередньо роботодавцю, керівником служби є інженер з охорони праці провідний.

Згідно п. 1.4 Положення, спеціалісти служби з охорони праці за своїми посадами та заробітною платою прирівнюються до спеціалістів основних виробничо - технічних служб підприємства.

Функціональні обовязки, права та відповідальність інженера з охорони праці провідного, а саме позивача ОСОБА_1 передбачені посадовими інструкціями від 07.07.2017 року та від 08.10.2018 року, затвердженими директором ДП «Хлібна база № 85». Пунктами 1 5 вказаної посадової інструкції встановлено, що інженер з охорони праці провідний відноситься до категорії керівників, призначається на посаду і звільняється з посади наказом директора, якому безпосередньо підпорядковується, відповідає за охорону праці на підприємстві. В зазначених посадових інструкціях вказані посадові обовязки, які властиві тільки керівнику, а саме в п. 1 розділу 2 зазначено, що провідний інженер з охорони праці організовує і координує роботу з охорони праці.

Крім того, відповідно до наданих до суду актів перевірки інспекторами управління соціального захисту населення Барвінківської РДА роботи служби з охорони праці від 2010 року, від 2012 року, на підприємстві створена служба з охорони праці і очолює її ОСОБА_1 Інші відповідальні за охорону праці працівники в штаті відсутні, що підтверджується наданими до суду штатними розписами підприємства.

Національний класифікатор України ДК 003:2010 «Класифікатор професій» (далі КП) містить тільки дві професійні назви робіт, повязаних з охороною праці: інженер з охорони праці (код КП 2412.2) і начальник відділу охорони праці (код КП 1232). Якщо проаналізувати зміст п. 8 Загальних положень, а також завдання й обовязки, викладені в пп. 28 і 51 розділу 1 «Професії керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців» (відповідно професійні групи «Професіонали» і «Керівники» Випуску 1 «Професії працівників, що є загальними для всіх видів економічної діяльності» Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників (далі ДКХП), стає очевидним, що при їх значній схожості вони мають одну принципову відмінність. Професіонал, яким є інженер, не повинен приймати самостійних рішень, він не є організатором, а лише реалізатором, виконавцем чужих планів і рішень у рамках своєї діяльності. У той час як керівник (начальник відділу) повинен розробляти плани й керівні матеріали, впроваджувати нормативні й інструктивні матеріали, забезпечувати дотримання вимог посадових інструкцій, розробляти заходи, спрямовані на професійний розвиток персоналу, самостійно приймати рішення, організовувати, керувати, координувати й контролювати роботу інших людей.

З наведеного вище суд доходить висновку, що хоча посада, на якій працює ОСОБА_1, має назву інженер з охорони праці провідний, фактично ОСОБА_1 є керівником служби з охорони праці підприємства і виконує обовязки, покладені законодавством на керівником служби з охорони праці обовязки.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Тобто, враховуючи викладене, підприємства, самостійно формують штатний розпис і вирішують питання оплати праці працівників, зокрема вирішують, до якої конкретної основної виробничо-технічної служби віднести посади працівників служби охорони праці (залежить від специфіки виробництва, від того, які виробничо - технічні служби є на підприємстві). Це має бути відображене в колективному договорі.

Законодавством України розмежовано сфери державного та договірного регулювання оплати праці.

Умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій бюджетної сфери врегульовані постановою Кабінету Міністрів України «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» від 30 серпня 2002 р. № 1298 та галузевими наказами, розробленими на виконання цієї постанови.

Щодо розміру посадового окладу провідного інженера з охорони праці на державному підприємстві, то чинним законодавством (ст. 15 Закону України «Про оплату праці», ст. 97 Кодексу законів про працю України) підприємствам госпрозрахункової сфери, в тому числі державним, надано право самостійно встановлювати в колективному договорі форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат, дотримуючись норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням зазначених вимог.

Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про охорону праці», керівники та спеціалісти служби охорони праці за своєю посадою і заробітною платою прирівнюються до керівників і спеціалістів основних виробничо - технічних служб.

Основна виробничо-технічна служба - служба, яка повязана з основним видом економічної діяльності субєкта господарювання.

Зі штатних розписів, діючих на підприємстві з 01 грудня 2017 року по 01 липня 2018 року та з 01 липня 2018 року вбачається, що до основних виробничо - технічних служб підприємства відносяться виробнича дільниця та виробничо-технічна лабораторія, що підтвердили в судовому засіданні і представники відповідача.

Згідно штатному розпису, діючому на підприємстві з 01 грудня 2017 року по 01 липня 2018 року, посадовий оклад начальника механізованого зерносховища становив 4757,00 грн., надбавка за складність та напруженість в роботі - 50% - 2379,00 грн. Всього заробітна плата за цей період становила 7136, 00 грн. Згідно штатному розпису, діючому на підприємстві з 01 липня 2018 року по 01 грудня 2018 року, посадовий оклад начальника механізованого зерносховища становив 4970,00 грн., надбавка за складність та напруженість в роботі - 50% - 2485,00 грн. Всього заробітна плата за цей період становила 7455, 00 грн.

Згідно штатному розпису, діючому на підприємстві з 01 грудня 2017 року по 01 липня 2018 року, посадовий оклад начальника виробничо-технічної лабораторії становив 5286,00 грн., надбавка за складність та напруженість в роботі - 50% - 2643,00 грн. Всього заробітна плата за цей період становила 7929, 00 грн. Згідно штатному розпису, діючому на підприємстві з 01 липня 2018 року по 01 грудня 2018 року, посадовий оклад начальника виробничо-технічної лабораторії становив 5522,00 грн., надбавка за складність та напруженість в роботі - 50% - 2761,00 грн. Всього заробітна плата за цей період становила 8283, 00 грн.

Згідно штатному розпису, діючому на підприємстві з 01 грудня 2017 року по 01 липня 2018 року, посадовий оклад начальника виробничо-технічної лабораторії становив 5286,00 грн., надбавка за складність та напруженість в роботі - 50% - 2643,00 грн. Всього заробітна плата за цей період становила 7929, 00 грн. Згідно штатному розпису, діючому на підприємстві з 01 липня 2018 року по 01 грудня 2018 року, посадовий оклад начальника виробничо-технічної лабораторії становив 5522,00 грн., надбавка за складність та напруженість в роботі - 50% - 2761,00 грн. Всього заробітна плата за цей період становила 8283, 00 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про охорону праці», керівники та спеціалісти служби охорони праці за своєю посадою і заробітною платою прирівнюються до керівників і спеціалістів основних виробничо - технічних служб, але при цьому не встановлено, що прирівнюються до керівників і спеціалістів основних виробничо - технічних служб з найбільш високою заробітною платою.

Тому, на думку суду, якщо на підприємстві існує декілька основних виробничо - технічних служб, то заробітна плата спеціалістів служби охорони праці не повинна бути меншою від заробітної плати відповідних керівників і спеціалістів основних виробничо - технічних служб з найбільш низькою заробітною платою. При цьому суд виходить з того, що згідно ст. 15 Закону України «Про оплату праці», ст. 97 Кодексу законів про працю України підприємствам госпрозрахункової сфери, в тому числі державним, надано право самостійно встановлювати в колективному договорі форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат, але при цьому вони повинні дотримуватись норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами (в цьому випадку гарантії, передбаченої ч. 5 ст. 15 Закону України «Про охорону праці»).

Виходячи з наведеного, суд доходить висновку, що заробітна плата провідного інженера з охорони праці повинна бути прирівняною до заробітної плати начальника механізованого зерносховища.

Тобто, розмір заробітної плати, який позивач мала отримувати з 01 грудня 2017 року по 01 липня 2018 року - не менше 7136, 00 грн., з 01 липня 2018 року по 01 грудня 2018 року - не менше 7455, 00 грн.

Згідно штатному розпису, діючому на підприємстві з 01 грудня 2017 року по 01 липня 2018 року, посадовий оклад позивача становив 4493,00 грн., надбавка за складність та напруженість в роботі - 30% - 1348,00 грн. Всього заробітна плата 5841,00 грн. Згідно штатному розпису, діючому на підприємстві з 01 липня 2018 року по 01 жовтня 2018 року, посадовий оклад позивача становив 4694.00 грн., надбавка за складність та напруженість в роботі - 30% - 1408,00 грн. Всього заробітна плата 6102, 00 грн.

Таким чином, позивачу відповідачем не доплачено заробітну плату за період з 01 грудня 2017 року по 01 липня 2018 року (7 місяців) в сумі (7136-5841)=1295 грн., 1295 грн.*7 = 9065 грн.; за період з 01 липня 2018 року по 01 грудня 2018 року (5 місяців) в сумі (7455-6102)=1353 грн., 1353 грн.*5 = 6765 грн. Всього 9065 грн.+6765 грн. = 15830 грн.

Стаття 233 Кзпп України встановлює, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмежень будь яким строком.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237-1 КЗпП України.

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.

У відповідності зі ст. 1167 ЦК України, моральна шкода завдана фізичній, або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка, її, завдала, за наявності, її, вини.

Відповідно до розяснень, даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві, моральних чи фізичних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких, обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

У п. 13 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплата належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.

Тобто, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Суд доходить висновку, що в даній справі знайшло своє підтвердження порушення законних прав позивачки, яке полягало в невиплаті належних їй грошових сум, що призвело до моральних страждань, втрати нею нормальних життєвих звязків і вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя та пошуку інших джерел доходу. Рівень заробітної плати обмежує можливості позивача на забезпечення належного рівня життя, утримання родини, а саме на належне харчування, лікування, побутові потреби.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи: роботу ОСОБА_1 у відповідача протягом тривалого часу (більше 20 років), характер порушення її прав, тяжкість і істотність вимушених змін у житті та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, глибину психічних страждань, їх тривалість. При визначенні розміру відшкодування суд керується вимогами розумності, виваженості і справедливості.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позов в частині відшкодування моральної шкоди слід задовольнити частково, в сумі 5000 грн. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем надано належні, допустимі і достовірні докази на підтвердження своїх позовних вимог, а саме того, що відповідач при встановленні розміру її заробітної плати порушив вимоги трудового законодавства.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

У відповідності зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору і судові витрати ніким не понесені, з відповідача судовий збір стягненню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 40, 431, 147, 149, 232, 235 Кзпп України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дій відповідача - державного підприємства „Хлібна база № 85 Державного агентства резерву України щодо неприрівнювання провідного інженера з охорони праці ОСОБА_1 по своїй посаді і заробітній платі до керівників основних виробничо - технічних служб відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону праці».

Стягнути з державного підприємства „Хлібна база № 85 Державного агентства резерву України на користь ОСОБА_1 15830 (пятнадцять тисяч вісімсот тридцять) грн. 00 коп. недоплаченої заробітної плати та 5000 (пять тисяч) грн. у відшкодування завданої моральної шкоди, всього 20830 (двадцять тисяч вісімсот тридцять) грн. 00 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлено 15 січня 2019 року.

Суддя Барвінківського районного суду О.М.Андросов