ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1353/19 Справа № 174/712/17 Суддя у 1-й інстанції - Данилюк Т.М. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Свистунової О.В.

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" в особі Філії Вільногірський гірничо-металургійний комбінат Публічного акціонерного товариства "Об'єднана гірничо-хімічна компанія"

на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20 червня 2018 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Обєднана гірничо-хімічна компанія» про визнання незаконним та скасування наказів про оголошення догани та про відшкодування матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2017 року до Вільногірського міського суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_1 до ПАТ «Обєднана гірничо-хімічна компанія» про визнання незаконним та скасування наказів про оголошення догани та про відшкодування матеріальної шкоди.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20 червня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Обєднана гірничо-хімічна компанія» про визнання незаконним та скасування наказів про оголошення догани та про відшкодування матеріальної шкоди задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ № 40 від 31.10.2017 «Про оголошення догани комірникам (у кар'єрі) ГТВ», в частині накладення на ОСОБА_1, дисциплінарного стягнення у вигляді догани та позбавлення ОСОБА_1 грошових винагород та виплат, зазначених в наказі.

Визнано незаконним та скасовано наказ № 286 від 06.09.2017 «Про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної комірниками (у кар'єрі) ГТВ», в частині покладення на ОСОБА_1, відповідачем ПАТ «Обєднана гірничо-хімічна компанія», обов'язку відшкодувати йому матеріальну шкоду.

Визнано незаконним та скасовано наказ № 49 від 13.09.2017 «Про оголошення догани комірникам (у кар'єрі) ГТВ» в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани та позбавлення ОСОБА_1 грошових винагород та виплат, зазначених в наказі.

Стягнуто з ПАТ «Обєднана гірничо-хімічна компанія» на користь позивача - ОСОБА_1, суму сплаченого судового збору у розмірі 640,00 грн.

В частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу відмовлено.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" в особі Філії Вільногірський гірничо-металургійний комбінат Публічного акціонерного товариства "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" просить скасувати повністю рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20 червня 2018 року по справі №174/712/17 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Обєднана гірничо-хімічна компанія» про визнання незаконним та скасування наказів про оголошення догани та про відшкодування матеріальної шкоди та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі.

Відзивів на апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" в особі Філії Вільногірський гірничо-металургійний комбінат Публічного акціонерного товариства "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20 червня 2018 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Відповідно до пункту 8 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі Закон № 2147-VIII), що набув чинності 15 грудня 2017 року, до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд, який забезпечує здійснення правосуддя на відповідній території.

Вказана цивільна справа передана до Дніпровського апеляційного суду та 18.10.2018 року було проведено автоматизований розподіл даної справи між суддями, яка передана в провадження судді Дніпровського апеляційного суду Лаченковій О.В., у складі колегії суддів Варенко О.П., Свистунової О.В.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до наказу № 127-п від 27.02.2015 року прийнята в порядку переводу з філії «Вільногірський ГМК» ПАТ «Кримський ТИТАН» за основним місцем роботи в гірничотранспортне виробництво на посаду комірника (у кар'єрі) на філію «Вільногірський ГМК» ДП «ОГХК» (т.1 а.с.185).

01 лютого 2017 року між ПАТ «ОГХК», від імені якого виступає філія «ВГМК» та членами колективу (бригади) гірничотранспортного виробництва - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір № 8 про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність (т. 1 а.с.42-43)

07 серпня 2017 року між ПАТ «ОГХК», від імені якого виступає філія «ВГМК» та членами колективу (бригади) гірничотранспортного виробництв - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 був укладений договір № 11 про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність (т.1 а.с.8-10).

З ОСОБА_4 приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей на зберігання вбачається, що ОСОБА_1 підписала даний акт як матеріально відповідальна особа від «поклажедавця» та як матеріально відповідальна особа сторони «зберігача» (т.2 а.с.17-25)

Однак, як вбачається з матеріалів справи, даний акт не містить зазначення дати його складання, що унеможливлює його ідентифікувати та відсутні докази, які б уповноважували ОСОБА_1, приймати ТМЦ від імені підприємства.

З 01.08.2017 р. по 18.08.2017 р. на філії «Вільногірський ГМК» ДП «ОГХК», була проведена інвентаризація та матеріально-технічні цінності перераховані в інвентаризаційному описі, який підписаний матеріально-відповідальними особами, в тому числі ОСОБА_1 (т.1 а.с.74-109).

Як наслідок проведеної інвентаризації, наказом від 31.07.2017 р № 40 «Про оголошення догани комірникам (у кар'єрі) ГТВ» на ОСОБА_1 було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення вимог робочої інструкції (т.1 а.с.11,12).

З даного наказу вбачається, що 13 липня 2017 року відповідачем проведена вибіркова інвентаризація ТМЦ по місцю зберігання ГТВ - кар'єр -7 за результатами якої була виявлена нестача кабельної продукції на суму 35619,80 грн. та надлишки кабелю КГ 4x2.5 б/в на суму 88.0 грн.

Відповідно наказу від 13.09.2017 р № 49 «Про оголошення догани комірникам (у кар'єрі) ГТВ» на ОСОБА_1 було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді догани та позбавлено грошових винагород (т.1 а.с.46,47).

Наказом від 06.09.2017 року № 286 «Про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної комірниками (у карєрі) ГТВ» з ОСОБА_1 утримано із заробітної плати 2371,71 грн. та доручено бухгалтерії відрахування проводити щомісяця у межах 20 відсотків від нарахованої заробітної плати до повного погашення матеріальних збитків (т.1 а.с.49,50).

В своїй пояснювальній записці від 19.08.2017 року ОСОБА_1 повідомила, що на момент інвентаризації з 01.08.2017 року була виявлена недостача товарно-матеріальних цінностей та в кінці липня 2017 року було зафіксовано проникнення на склад, до цього всі товарно-матеріальні цінності були в наявності ( т.1 а.с.55).

На підтвердження наявності на підприємстві відповідача колективної (бригадної) відповідальності, представником відповідача був наданий наказ № 39 від 31.01.2017 «Про організацію роботи по укладанню договорів повної індивідуальної та колективної (бригадної) матеріальної відповідальності», який погоджений головою профспілкого комітету ПОП «Вільногірський ГМК» та керівником первинної профспілки «Свободу праці» ДП «ОГХК», однак наявність лише підпису керівників профспілки не може свідчити про погодження даного наказу безпосередньо самою профспілкою.

31.05.2018 року судом першої інстанції було здійснено запити до даних профспілок про надання інформації чи погоджувало ПАТ «Обєднана гірничо-хімічна компанія» з профспілками наказ № 39 від 31.01.2017 року «Про організацію роботи по укладанню договорів повної індивідуальної та колективної (бригадної) матеріальної відповідальності», з наданням належним чином засвідченої копії протоколу засідань профкомітету, на якому вирішувалося дане питання.

04.06.2018 року на виконання вищезазначеного запиту, Головою профспілкового комітету ПОП «Вільногірський ГМК» було надано лише копію витягу з протоколу засідання президії профспілкового комітету «ВГМК» № 45 від 17.01.2017 за підписом лише голови профспілкового комітету; наказ «Про організацію роботи по укладанню договорів повної індивідуальної та колективної (бригадної) матеріальної відповідальності» не підписаний директором філії та не завізований керівниками структурних підрозділів; перелік посад працівників, з якими необхідно укласти договори про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність, який теж не підписаний.

Як вбачається з наданого витягу з протоколу № 45 засідання президії профспілкового комітету «ВГМК» присутні на засіданні члени постановили - «погодити Додаток 2 до проекту наказу Філії, а саме перелік посад працівників, з якими необхідно укласти договори про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність», а не сам наказ.

Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції правильно не прийнято дані документи, як належні та допустимі докази.

08.06.2018 року Керівник профспілки - «ПГМК» у відповідь на вищезазначений запит повідомив, що протокол засідання профспілки відсутній і інших даних, які підтверджували погодження наказу з їхньою профспілкою немає (т.2 а.с.121).

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 2 КЗпП України одночасно передбачено право громадянина на працю і право на отримання за працю заробітної плати не нижче встановленого державою мінімального розміру. Працівники реалізують право на працю шляхом укладання трудового договору на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Стаття 147 КЗпП України регламентує, що догана, як вид дисциплінарного стягнення, може бути застосована за порушення трудової дисципліни.

Відповідно до ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана та звільнення.

Згідно ст.150 КЗпП України дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством.

Органами, правомочними застосовувати дисциплінарні стягнення, відповідно до ст. 147-1 КЗпП України є орган, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо.

У наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов'язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення. Наказ про накладення дисциплінарного стягнення повинен обов'язково містити нормативне посилання, тобто роботодавець повинен зазначити назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно правового акта чи акта локального нормотворення, на підставі якого працівник притягується до дисциплінарної відповідальності. Виконання всіх цих вимог є безумовною запорукою правильного та законного оформлення прийнятого роботодавцем рішення, що одночасно виступає гарантією дотримання трудових прав працівників.

До застосування дисциплінарного стягнення, відповідно до ч.1 та ч.4 ст.149 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Згідно ч.3 ст.149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Згідно ст.135-2 КЗпП України при спільному виконанні працівниками окремих видів робіт, зв'язаних із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей, коли неможливо розмежувати матеріальну відповідальність кожного працівника і укласти з ним договір про повну матеріальну відповідальність, може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність.

З аналізу ч.2 ст. 135-2 КзпПУ вбачається, що для встановлення колективної матеріальної відповідальності та укладення з колективом відповідного договору про це, обовязковою є наявність двох умов: Колективна матеріальна відповідальність установлюються власником або уповноваженим ним органом; Установлення колективної матеріальної відповідальності проводиться за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації.

Відсутність хоча б однієї з цих умов слід вважати порушенням порядку встановлення колективної матеріальної відповідальності.

Відповідно до ч.1,2 ст.135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами.

Частиною 1 ст.137 КЗпП України суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений.

У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди.

Згідно ч.1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.

Підставою настання матеріальної відповідальності працівників є трудове майнове правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов'язків, в результаті чого підприємству, установі чи організації була завдана майнова шкода.

Трудові обов'язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника (частина друга статті 130 КЗпП).

Для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу (ст.138 КзпП).

З наведеного слід зазначити, що відсутність підстав чи однієї з обовязкових умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов'язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Згідно п.13 Типового договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність зазначено, що притягнення колективу (бригади) до матеріальної відповідальності провадиться власником після ретельної перевірки причин виникнення збитків з врахуванням письмових пояснень, наданих членами колективу (бригади), а у випадку необхідності, також висновків спеціалістів.

У відповідності до розяснень, викладених в абз. 2 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» вбачається, що виходячи з вимог ст. 15 ЦПК суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130,135-3,137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Якщо шкоду заподіяно кількома працівниками, в рішенні суду має бути зазначено, які конкретно порушення трудових обов'язків допустив кожен працівник, ступінь його вини та пропорційна їй частка загальної шкоди, за яку до нього може бути застосовано відповідний вид і межі матеріальної відповідальності.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу № 40 від 31.10.2017 року «Про оголошення догани комірникам (у кар'єрі) ГТВ», наказу № 286 від 06.09.2017 року «Про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної комірниками (у кар'єрі) ГТВ», наказу № 49 від 13.09.2017 «Про оголошення догани комірникам (у кар'єрі) ГТВ», суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що під час встановлення колективної матеріальної відповідальності, власником або уповноваженим ним органом, не було отримано погодження виборних органів первинних профспілкових організацій або профспілкового представника, як наслідок, договори про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність № 11 від 07.08.2017 року та № 8 від 01.02.2017 року, були укладенні з порушенням ч. 2 ст.135-2 Кодексу Законів про працю України, у зв'язку з чим підстав для покладення матеріальної відповідальності на ОСОБА_1 не має.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта, що судом першої інстанції було зроблено хибний висновок про те, що під час встановлення колективної матеріальної відповідальності, власником або уповноваженим ним органом, не було отримано погодження виборних органів первинних профспілкових організацій або профспілкового представника, як наслідок, договори про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність № 11 від 07.08.2017 року, та № 8 від 01.02.2017 року, були укладенні з порушенням ч.2 ст.135-2 Кодексу Законів про працю України, а тому підстав для покладення матеріальної відповідальності на ОСОБА_1 не має, колегія суддів ставиться критично, оскільки вищезазначені договори про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність укладені з порушенням ч.2 ст.135-2 Кодексу Законів про працю України.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обовязок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Об'єднана гірничо-хімічна компанія" в особі Філії Вільногірський гірничо-металургійний комбінат Публічного акціонерного товариства "Об'єднана гірничо-хімічна компанія"- залишити без задоволення.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

ОСОБА_6