Постанова

Іменем України

12 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 523/12540/16-ц

провадження № 61-34731св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 04 квітня 2017 року у складі судді Бузовського В. В. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області

від 12 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Калараша А. А., Погорєлової С. О.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, стягнення грошової компенсації.

Позовна заява мотивована тим, що з 06 квітня 1995 року по 27 листопада 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого придбали будинок та земельну ділянку площею 0,0279 га, що знаходяться на АДРЕСА_1 .

18 листопада 2014 року ОСОБА_1 надав письмову, нотаріально посвідчену згоду своїй дружині ОСОБА_2 на продаж належного їм на праві спільної сумісної власності майна, а саме: будинку та земельної ділянки площею

0,0279 га, що знаходяться на АДРЕСА_1 .

19 березня 2015 року ОСОБА_2 без згоди позивача як співвласника майна здійснила відчуження спірних будинку та земельної ділянки.

Посилаючись на те, що відповідач не передала позивачу Ѕ частину коштів від проданого спільного майна, ОСОБА_1 , збільшивши позовні вимоги, просив суд стягнути з ОСОБА_2 Ѕ частину грошової компенсації вартості майна подружжя у розмірі 926 205,50 грн.

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 04 квітня

2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості Ѕ частини відчуженого майна у розмірі 926 205,50 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 12 жовтня 2017 року рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 04 квітня 2017 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що відповідач розпорядилася спільним сумісним майном подружжя після розірвання шлюбу без письмової згоди іншого співвласника майна, у зв`язку з чим право останнього порушено, тому позивач має право на отримання Ѕ частини грошової компенсації вартості спірного майна.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що передача коштів за продане майно підтверджена розпискою від 08 травня 2015 року та показами свідків. Крім того, апеляційним судом було відмовлено у задоволенні клопотання про додатковий допит свідків. Тому судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, та ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № 523/12540/16-ц (провадження № 61-34731св18) призначено повторний автоматизований розподіл.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що з 06 квітня 1995 року по 27 листопада 2014 року

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого придбали будинок та земельну ділянку площею 0,0279 га, що знаходяться на АДРЕСА_1 .

18 листопада 2014 року ОСОБА_1 надав письмову, нотаріально посвідчену згоду своїй дружині ОСОБА_2 на продаж належного їм на праві спільної сумісної власності майна, а саме: будинку та земельної ділянки площею

0,0279 га, що знаходяться на АДРЕСА_1 .

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 27 листопада

2014 року шлюб між сторонами розірвано.

19 березня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу будинку НОМЕР_1 загальною площею

179,1 кв. АДРЕСА_1 . Оціночна вартість нерухомого майна склала - 1 707 762 грн.

Також 19 березня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0279 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Оціночна вартість нерухомого майна склала - 144 649 грн.

Грошові кошти перераховані на рахунок ОСОБА_4 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня

2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири; садові будинки; земельні ділянки та насадження на них; продуктивна і робоча худоба; засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери; паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Відповідно до частини першої, третьої статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.

Встановивши, що відповідач розпорядилася спільним сумісним майном подружжя після розірвання шлюбу без письмової згоди іншого співвласника майна, та врахувавши, що вказаними діями право позивача отримання

Ѕ частини грошової компенсації вартості спірного майна порушено, суди дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи касаційної скарги про те, що передача коштів за продане майно підтверджена розпискою від 08 травня 2015 року та показами свідків, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, розписка від 08 травня 2015 року як підтвердження виконання відповідачем зобов`язань з приводу передачі коштів від продажу нерухомого майна стосується поділу між співвласниками виключно автомобіля, що належав їм на праві спільної сумісної власності. А саме ОСОБА_1 передав в особисту власність

ОСОБА_2 автомобіль та отримав грошову компенсацію за належну йому частку в розмірі 10 000,00 доларів США, про що і склав відповідну розписку.

Відповідно до статті 60 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанцій) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, передача грошей не може бути підтверджена свідками, оскільки обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого

2010 року).

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є достатньо мотивованими та такими, що відповідають нормам закону.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками судів, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 04 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 12 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська А. І. Грушицький В. В. Сердюк