Роздільнянський районний суд Одеської області
Справа № 511/2660/18
Номер провадження: 2/511/132/19
10 січня 2019 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді - Ільяшук А. В.,
секретаря судового засідання - Чернецької А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Гаївська сільська рада Роздільнянського району Одеської області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.
У грудні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3, третя особа: Гаївська сільська рада Роздільнянського району Одеської області, в якому просив визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1, належному позивачу на праві власності.
Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Роздільнянської державної нотаріальної контори Одеської області від 24.12.2003 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4986, він є власником житлового будинку АДРЕСА_1. З 2006 року в його житловому будинку зареєстровані ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, але з моменту реєстрації вони не проживали за вказаною адресою. Місце перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 йомуневідомо, тому він не може вирішити питання зняття їх з реєстрації з належного йому житлового будинку в позасудовому порядку. Посилаючись на дані обставини, позивач просив визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1, що належний йому на праві власності.
Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.
Ухвалою судді від 20.12.2018 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, та просив суд, визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1, що належний йому на праві власності та просив ухвалити заочне рішення по справі.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Так, у відповідності до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до повернутого поштового повідомлення відповідачі за зазначеною адресою не проживають, що свідчить про неможливість вручення відповідачам судових повісток.
Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги ОСОБА_1 визнав, не заперечував проти їх задоволення, просив справу розглядати у його відсутність ( а.с.22)
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв'язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain).
Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).
Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, свідків, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що ОСОБА_1, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Роздільнянської державної нотаріальної контори Одеської області від 24.12.2003 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4986, є власником житлового будинку АДРЕСА_1.( а.с.4)
Наявність будинку підтверджується технічним паспортом на житловий будинок, згідно якого, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований житловий будинок який складаються з: «А» - житлового будинку, загальною площею 72,90 кв.м., в тому числі житловою 42,80 кв.м., та господарських споруд: «Б» - літньої кухні «В» - сараю, «Г» - погребу, ««№1-2» - огорожі.( а.с.6-10).
Згідно довідки №613 виданої виконкомом Гаївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області від 07.12.2018 року відповідач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 03.11.2006 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13).
Відповідно до довідки №612 виданої виконкомом Гаївської сільської ради Роздільнянського району Одеської області від 07.12.2018 року відповідач - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 27.11.2006 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12).
З акту обстеження про не проживання особи за місцем реєстрації від 07.11.2018 року судом встановлено, що в результаті обстеження житлового будинку АДРЕСА_1, встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 03.11.2006 року та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 27.11.2006 року зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 по теперішній час, але з моменту реєстрації в будинку не проживають.(а.с.14)
Судом також встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 співвласниками спірного житлового будинку не являються, в зазначеному житловому будинку не проживають і не користуються ним.
Факт відсутності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, за місцем реєстрації - АДРЕСА_1 підтвердили свідки: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, які в судовому засіданні були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, в судовому засіданні пояснили, що їм достовірно відомо, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 були зареєстровані за вказаною адресою з 2006 року, але з того часу вони там не проживали.
Суд визнає покази свідків достовірними і приймає їх в якості доказів, оскільки свідкам достовірно відомо, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, за місцем реєстрації - АДРЕСА_1 не проживають з моменту реєстрації з 2006 року.
З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи - відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.
Позивач заперечує проти реєстрації відповідачів за вказаною адресою, так як дані обставини перешкоджають йому в реалізації права володіння та користування належним йому на праві власності майном.
Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до статей 316-317 Цивільного кодексу України право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежного від волі інших осіб. Власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України).
Згідно ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей, і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Так, відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
З погляду Європейського Суду повага власності основний метод права, міжнародного й внутрішнього дотримання. У Конвенції говориться, що держава зобов'язана дотримувати, виконувати, зміцнювати, захищати й забезпечувати права власності фізичних і юридичних осіб. Порушення Конвенції й Протоколів будуть тоді, коли піде недотримання, невиконання й не забезпечення державою зазначених норм.
Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».
В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Протокол № 1 стаття 1 «Захист власності» говорить «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважаться.
У першу чергу ця повага повинна виходити від держави й втілюватися у вигляді прийняття законодавчих, виконавчих дій, що захищають право власності від незаконних зазіхань із боку кого б то не було.
Таким чином судом достовірно встановлено, що відповідачі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, за місцем реєстрації - АДРЕСА_1 не проживають, втратили право на проживання в житловому будинку АДРЕСА_1, так як не використовують будинок для проживання більше одного року без поважних причин, витрат по його утриманню не несуть, а тому суд вважає, що право на користування будинком відповідачі втратили з листопада 2006 року, що встановлено судом під час судового розгляду.
Доказів створення відповідачам перешкод для проживання в будинку з боку позивача суду не надано.
Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, що ОСОБА_1 на теперішній час позбавлений права володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.
Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що в даному випадку вимоги ОСОБА_1 як власника житлового будинку законні та обґрунтовані, оскільки реєстрація відповідачів в належному йому житловому будинку, порушує його право власності, створює перешкоди в користуванні власністю.
На підставі ст.ст. 316,317,389,391 ЦК України, та керуючись ст. ст. 4,10,13,18,19,76- 81,95, 247,258-259, 263, 265, 280-284 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Гаївська сільська рада Роздільнянського району Одеської області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати,ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право на користування житловим приміщенням будинку АДРЕСА_1, що належний на праві власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Суддя А. В. Ільяшук