Провадження № 22-ц/4808/1262/19
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Горейко М.Д., Максюти І.О.

секретаря Бойчука Л.М.

з участю представника ПАТ КБ «Приватбанк» Рокетської С.В., відповідача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, з апеляційною скаргою представника ПАТ КБ «Приватбанк» на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 липня 2019 року, постановленого суддею Домбровською Г.В.,

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

У листопаді 2017 року представник позивача звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідачки на користь Банку заборгованість у розмірі 39 132, 44 гривень за кредитним договором № б/н від 01 листопада 2012 року, яка складається з: 20 527,83 гривень тіла кредиту, 3 158, 74 гривень - відсотків за користування кредитом, 13 106, 23 гривень заборгованості за пенею, а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в розмірі : 500,00 гривень - штраф (фіксована частина), 1839, 64 гривень штраф (процентна складова).

Позовні вимоги мотивував тим, що ОСОБА_1 підписала заяву разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», що складає між відповідачем та Банком договір про надання банківських послуг.

При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які викладені на сайті Банку, згідно яких обслуговувалася відповідач.

Заявою відповідачки підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування у ПАТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення у письмовій формі.

Згідно ч.2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно з ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (в тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Статтею 207 ЦК України не передбачено вичерпного переліку таких документів, окрім листів та телеграм можуть використовуватись і інші засоби зв`язку, наприклад, електронний або інший інтернет/sms- ресурс.

Свідченням приєднання до угоди відповідача є факт користування відповідачкою картковим рахунком та використання кредитних коштів, що узгоджується з ч.2 ст. 642 ЦК України, згідно якої особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

Відповідачка не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що відображається у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Пунктом 2.1.1.12.1 Договору сторонами погоджено, що зобов`язання клієнта з повернення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальна заборгованість клієнта є борговими зобов`язаннями.

Згідно п. 2.1.1.12.2 Договору у разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує Банку проценти в розмірі, зазначеному у тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Договору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 липня 2019 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що кредитна заборгованість ОСОБА_1 виникла внаслідок списання грошових коштів з рахунку ОСОБА_3 . ОСОБА_4 , який вчинив щодо відповідачки у справі злочинні дії, що підтверджується ухвалою Івано-Франківського міського суду від 28 грудня 2018 року у кримінальному провадженні № 0000220 від 18 січня 2017 року. У матеріалах справи містяться належні докази, які свідчать про те, що ОСОБА_1 фактично не скористалася кредитними коштами, а тому вона не може нести відповідальність у спірних правовідносинах у вигляді стягнення з неї на користь позивача заборгованості за кредитним договором. Відповідач повідомила Банк про викрадення платіжної картки, однак винна особа через невжиття відповідних заходів позивачем неправомірно скористалась коштами.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

На рішення суду про відмову у задоволенні позову представник ПАТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Зазначає, що рішення суду незаконне, ухвалене з порушенням норм процесуального права та недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Про факт отримання кредитної картки свідчить надана Банком виписка по рахунку клієнта, з якої видно, що відповідачка скористалась карткою, знімала кошти з банкоматів, здійснювала оплату в магазинах, зокрема 02 жовтня 2013 року придбавала продукти. Вказані операції є неможливими без фізичного пред явлення кредитної картки. Отримання вказаних карток не заперечується самою відповідачкою.

Матеріалами справи не підтверджено факт негайного повідомлення відповідачкою Банку про втрату кредитної картки, як це передбачено п. 1.1.2.1.21 Умов та Правил. Клієнтом не вжито заходів щодо запобігання втрати чи розкрадання картки, особистої інформації, номеру фінансового телефона, ОСОБА_5 , тому в даному випадку відповідальність за операції, що супроводжуються правильним введенням ОСОБА_6 або нанесеними на картці даними несе тільки клієнт.

Наявність порушеної кримінальної справи, в якій відповідачка є потерпілою, не є підставою для відмови в позові. Адже відповідач має право звернутись з цивільним позовом про відшкодування завданої майнової шкоди в рамках кримінального провадження до особи, яка визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення відповідним вироком суду.

Крім того, наявність порушеної кримінальної справи, не звільняє позичальника від відповідальності за порушення зобов`язань за договором, який є дійсним та підлягає виконанню. Судом першої інстанції фактично звільнено відповідачку від виконання зобов`язань за кредитним договором на підставі лише одних формальних міркувань.

Незастосування судом названих норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи призвели до ухвалення незаконного рішення. Кредитний договір, укладений між сторонами є дійсним, тому підлягає виконанню.

Відповідачка не скористалася правом на подання відзиву.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підписала заяву №б/н від 01 листопада 2012 року, згідно з якою отримала кредит у розмірі 4000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 7).

Згідно обвинувального акту в серпні 2016 року ОСОБА_4 , перебуваючи в центральній частині м. Івано-Франківська, поблизу універмагу «Прикарпаття», при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, здобув банківську платіжну картку №4149-4978-1612-8955, емітовану ПАТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 та пін-код до вищевказаної БПК. 23 серпня 2016 року, використовуючи здобуту попередньо БПК №4149-4978-1612-8955, а також дані, отримані в ході несанкціонованого доступу до облікового запису інтернет-банкінгу «Приват-24», що належить ОСОБА_1 , про стан карткового рахунку № НОМЕР_1 , зняв з вищевказаного рахунку за допомогою банкомату АТ «Кредобанк» грошові кошти в сумі 150 гривень, які використав на власні потреби. 24 серпня 2016 року, перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , використовуючи, здобуту попередньо БПК №4149-4978-1612-8955, а також дані, отримані в ході несанкціонованого доступу до облікового запису інтернет-банкінгу «Приват-24», що належить ОСОБА_1 , про стан карткового рахунку №4149-4378/ НОМЕР_2 , зняв за допомогою банкомату ПАТ КБ «ПриватБанк» серія №САIF 8760 з вищевказаного рахунку, в якості «Миттєвої розстрочки» грошові кошти в сумі 8 000 гривень, які використав на власні потреби, тобто своїми діями ОСОБА_4 завдав потерпілій ОСОБА_1 збитків на загальну суму 8150 гривень (а.с. 128-131).

В даному кримінальному провадженні ОСОБА_1 було визнано потерпілою.

Позиція суду апеляційної інстанції

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вислухавши представника апелянта, яка вимоги скарги підтримала, відповідача та її представника, які вимоги скарги заперечили, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, порукою, заставою.

Відповідно до положень статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон) користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи.

Згідно з пунктом 14.16 статті 14 Закону користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів; під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов`язаний відобразити дату та час повідомлення.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Така правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 13 травня 2015 року в справі № 6-71цс15.

За змістом статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Зняття коштів у банкоматі є можливим лише із застосуванням картки та за умови знання ПІН-коду, про який є обізнаним тільки держатель картки.

Відповідно до частини першої статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Згідно матеріалів справи, відповідачка 13 серпня 2016 року повідомила працівника ПАТ КБ «Приват Банк» про викрадення гаманця, у якому знаходились її пенсійна карта та карта, на яку поступали проценти по депозиту. Вона звернулася до Івано-Франківського відділення «Центральне» з приводу блокування карт. Працівником відділення було перевипущено карту, та з іншої карти, за згодою ОСОБА_1 , поступлені кошти за депозит перевела на перевипущену пенсійну карту.

Суд першої інстанції вважав, що викрадення у ОСОБА_1 платіжної карти є тим випадком, який за наявними у справі доказами є підставою для звільнення її від відповідальності за повернення коштів, зняття яких здійснено ОСОБА_4 , що встановлено ухвалою про закриття кримінального провадження від 28 грудня 2018 року.

Матеріалами справи встановлено, що в серпні 2016 року ОСОБА_4 , перебуваючи в центральній частині м. Івано-Франківська, поблизу універмагу «Прикарпаття», при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, здобув банківську платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану ПАТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 та пін-код до вищевказаної БПК. 23 серпня 2016 року, використовуючи здобуту попередньо БПК №4149-4978-1612-8955, а також дані, отримані в ході несанкціонованого доступу до облікового запису інтернет-банкінгу «Приват-24», що належить ОСОБА_1 , про стан карткового рахунку № НОМЕР_1 , зняв з вищевказаного рахунку за допомогою банкомату АТ «Кредобанк» грошові кошти в сумі 150 гривень, які використав на власні потреби. 24 серпня 2016 року, перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , використовуючи, здобуту попередньо БПК №4149-4978-1612-8955, а також дані, отримані в ході несанкціонованого доступу до облікового запису інтернет-банкінгу «Приват-24», що належить ОСОБА_1 , про стан карткового рахунку №4149-4378/ НОМЕР_2 , зняв за допомогою банкомату ПАТ КБ «ПриватБанк» серія №САIF 8760 з вищевказаного рахунку, в якості «Миттєвої розстрочки» грошові кошти в сумі 8 000 гривень, які використав на власні потреби, тобто своїми діями ОСОБА_4 завдав потерпілій ОСОБА_1 збитків на загальну суму 8150 гривень (а.с. 128-131).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд на підставі належно досліджених доказів, дійшов правильного висновку про те, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті платіжної картки, що є підставою для притягнення саме її до цивільно-правової відповідальності.

При цьому, колегія суддів зауважує, що після виявлення факту зникнення картки ОСОБА_1 відразу звернулася до працівників Банку, що підтверджено протоколом допиту свідка, з метою блокування картки, чим підтверджується виконання нею Правил користування карткою. Грошові кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, були викрадені з її карткового рахунку внаслідок шахрайських дій ОСОБА_4 , що встановлено у кримінальному провадженні, та виключає порушення ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором та відповідну відповідальність за це порушення.

Допитаний під час проведення досудового розслідування кримінальної справи стосовно ОСОБА_4 , який викрав кредитну карту відповідачки, свідок ОСОБА_7 , який працював головним фахівцем управління безпеки по банку, підтвердив, що згідно даних ПК «Промінь» 13 серпня 2016 року відповідачку ОСОБА_1 обслуговувала працівник Банку ОСОБА_8 , яка повідомила, що клієнт звернулася з приводу крадіжки банківської карти, тому вона перевипустила їй нову кредитну карту (а.с. 122-123).

У поданій позивачем письмовій відповіді на відзив представник не заперечував, що відповідачка ОСОБА_1 усно зверталася до працівника відділення Банку у день крадіжки, однак зазначає тільки, що вона не написала письмову заяву кредитної картки, тому саме працівником Банку не проведено блокування викраденої кредитної картки.

Колегія суддів вважає, що відповідач ОСОБА_1 як користувач кредитної картки, на момент її викрадення, вжила всіх необхідних та доступних їй заходів для унеможливлення фінансових зловживань сторонніми особами, однак саме з вини працівників позивача не вжито дієвих та безпечних заходів для запобігання вчиненню шахрайських дій ОСОБА_4 .

Щодо доводів апелянта про користування ОСОБА_1 викраденою карткою з 2013 року, то представник Банку не надав доказів цього, а матеріалами справи не підтверджено заборгованості відповідача на час викрадення картки. У засіданні апеляційного суду представник апелянта підтвердила, що до викрадення картки у відповідача заборгованість за кредитним договором не значилась.

За відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах і правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

Судом під час вирішення спору з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, надано їм юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів в сукупності. Висновки суду відповідають завданням цивільного судочинства, яке полягає у справедливому та неупередженому вирішенні справи і з метою ефективного захисту прав споживача, оскільки у всіх справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням закону.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням судами обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків судів обставинам справи, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Інші докази та обставини, на які посилається апелянт, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Таким чином, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ПАТ КБ « Приватбанк» залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 липня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 22 листопада 2019 року.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: М.Д. Горейко

І.О. Максюта