Номер провадження: 22-ц/813/4008/19
Головуючий у першій інстанції Абухін Р.Д.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення апеляційної скарги

27.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд, в особі судді-доповідача Сегеди С.М., вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2018 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Одеській області, Арцизького відділу поліції Головного управління національної поліції в Одеській області про відшкодування шкоди,

встановив:

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2018 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Одеській області, Арцизького відділу поліції ГУНП в Одеській області про відшкодування шкоди було направлено за підсудністю до Арцизького районного суду Одеської області.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, 17 січня 2019 року від ОСОБА_1 Надійшла апеляційна скарга на вищезазначену ухвалу і запитом було витребувано матеріали справи з Арцизького районного суду Одеської області для розгляду апеляційної скарги.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.03.2019 року апеляційну скаргу залишено без руху для сплати судового збору у розмірі 384,20 гривень, та подання клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2018 року.

Так, з матеріалів справи вбачається, що копія вказаної ухвали направлялася апелянту за адресами, вказаними нею у апеляційній скарзі, а саме: АДРЕСА_1 (а.с. 32,39,44,49,52,57), та АДРЕСА_2 (а.с. 49,52,57), однак всі конверти повертались із зазначенням: «закінчення терміну зберігання» (а.с. 36,40,42,46,50,53,55,58,60).

Із довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 07 липня 2019 року вбачається, що місцем реєстрації ОСОБА_1 є: АДРЕСА_2 (а.с.47-48).

Копію ухвали було надіслано на вказану у довідці адресу тричі, однак конверти знову повертались на адресу суду із зазначенням: «закінчення терміну зберігання».

Вказане свідчить про те, що протягом тривалого часу - з березня 2019 року, судом апеляційної інстанції вживались усі передбачені законом заходи для належного повідомлення ОСОБА_1 про необхідність виконання вимог ухвали Одеського апеляційного суду від 20.03.2019 року.

Натомість, з боку апелянта ОСОБА_1 протягом також тривалого часу, з січня 2019 року (дня подачі апеляційної скарги), і протягом перебування апеляційної скарги на розгляді Одеського апеляційного суду (з лютого 2019 року), не було виконано процесуальний обов`язок щодо отримання інформації про рух його апеляційної скарги для забезпечення своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного розгляду цивільної справи.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - ЄСПЛ) частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Права особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції (§§ 66, 69 рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року в справі «Смірнова проти України»).

У пункті 41 рішенні ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, ЄСПЛ в рішенні від 07 липня 1989 р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвеції, яка закріплює один із основоположних принципів - неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Так, у ст.17 Конвенції № ETS N 005 «Заборона зловживання правами» передбачено, що «Жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції».

Під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, ЄСПЛ з прав людини у своїй практиці розуміє таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності.

Тобто, суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальним правами.

Таким чином, зловживання процесуальними правами, в тій чи іншій мірі, має бути спрямоване на перешкоджання реалізації захисту порушеного права. Порушниками, які можуть зловживати своїми процесуальними правами, можуть бути особи, які беруть участь у справі, інші учасники процесу, оскільки кожен з них наділений відповідними процесуальними правами і обов`язками та відповідно може впливати на хід розгляду справи.

Як вже вказувалось вище, цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2018 року перебуває у провадженні суду апеляційної інстанції протягом значного часу - з лютого 2019 року, судом здійснено усі передбачені законом заходи щодо забезпечення отримання апелянтом копій судових рішень про залишення її апеляційної скарги без руху.

Таким чином, протягом вказаного тривалого періоду ОСОБА_1 не здійснила жодного заходу, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження. Вказані дії апелянта призводять до порушення судом норм чинного законодавства України щодо розгляду справи в розумні строки, та порушення прав інших осіб на справедливий і публічний розгляд їх справи упродовж розумного строку.

Враховуючи наведене, прихожу до висновку, що процесуальна бездіяльність апелянта не може ставити під сумнів здійснення судочинства судом апеляційної інстанції відповідно до вимог процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до п. 1 ч. 2 та ч. 3 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Ознакою зловживання процесуальними правами є не просто конкретні дії, а дії, спрямовані на введення суду в оману, затягування розгляду справи, створення перешкод опоненту. Відтак, враховуючи, що перелік дій, наведений у частині другій статті 43 ГПК України, не є вичерпним, то суд може визнати зловживанням процесуальними правами також інші дії, які мають відповідну спрямованість.

Наявними у матеріалах справи доказами встановлено, що обрана ОСОБА_1 при розгляді справи позиція свідчить про зловживання стороною своїми процесуальними правами ( стаття 44 ЦПК України), у зв`язку із чим суд повертає апеляційну скаргу заявнику.

Керуючись ч. 3 ст. 44, ст. 357 ЦПК України, суддя,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2018 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Одеській області, Арцизького відділу поліції Головного управління національної поліції в Одеській області про відшкодування шкоди, - повернути заявнику.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

Суддя Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда