Справа 556/725/19
Номер провадження 2/556/258/2019

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06.08.2019 дата смт. Володимирець
Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Закревського Л.В.
при секретарі Басик Г.Т.
з участю позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду в смт. Володимирець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,-
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.
Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що 02 грудня 2017 року ОСОБА_1 за спільною добровільною домовленістю позичив ОСОБА_3 грошові кошти сумі 3000 доларів США. Позичені кошти та 50 відсотків від позиченої суми за користування грішми, що в загальному склало 4500 доларів США, відповідач зобов`язався повернути до 02 січня 2018 року.
03 грудня 2017 року ОСОБА_1 позичив ОСОБА_3 грошові кошти сумі 5000 доларів США. Позичені кошти та 50 відсотків від позиченої суми за користування грішми, що в загальному склало 7500 доларів США, відповідач зобов`язався повернути до 03 січня 2018 року.
13 грудня 2017 року ОСОБА_1 позичив ОСОБА_3 грошові кошти сумі 2000 доларів США. Позичені кошти та 50 відсотків від позиченої суми за користування грішми, що в загальному склало 3000 доларів США, відповідач зобов`язався повернути до 13 січня 2018 року.
20 грудня 2017 року ОСОБА_1 позичив ОСОБА_3 грошові кошти сумі 3000 доларів США. Позичені кошти та 50 відсотків від позиченої суми за користування грішми, що в загальному склало 4500 доларів США, відповідач зобов`язався повернути до 20 січня 2018 року.
24 грудня 2017 року ОСОБА_1 позичив ОСОБА_3 грошові кошти сумі 3000 доларів США. Позичені кошти та 50 відсотків від позиченої суми за користування грішми, що в загальному склало 4500 доларів США, відповідач зобов`язався повернути до 24 січня 2018 року.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Під час отримання відповідно 02 грудня 2017 року 3000 доларів США, 03 грудня 2017 року 5000 доларів США, 13 грудня 2017 року 2000 доларів США, 20 грудня 2017 року 3000 доларів США та 24 грудня 2017 року 3000 доларів США відповідач особисто власноручно в присутності свідка дружини позивача ОСОБА_4 написав розписки. Згідно договорів та письмових розписок відповідач зобов`язався повернути на протязі одного календарного місяця від дня позики не лише позичені кошти, а й відсотки за користування грошима в розмірі 50% від позиченої суми. Однак після спливу вказаного в розписках строку відповідач не повернув ані боргу, ані відсотків за користування грішми, чим взяті на себе зобов`язання перед позивачем не виконав.
ОСОБА_1 неодноразово намагався вести переговори з відповідачем про повернення своїх коштів, однак ОСОБА_3 злісно ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань та не бажає повертати борг, а останній період часу взагалі намагається уникати із позивачем зустрічей та розмов по телефону. У зв`язку з такими обставинами позивач змушений звернутися до суду.
Згідно розписок та інших наданих підтверджуючих документів ОСОБА_3 зобов`язаний сплатити на користь ОСОБА_1 основний борг у сумі 16 000 (шістнадцять тисяч) доларів США, що на день пред`явлення позову за офіційним курсом Національного банку України становить 427 246 гривень 40 коп. (згідно інформації, що розміщена на офіційному сайті Національного банку України долар до гривні станом на 14.03.2019 року - день пред`явлення позову до суду - становить: 1 долар США 26,7029 гривень; 16 000 дол. США * 26,7029 гривень 427 246 гривень 40 коп.).
Крім того, відповідач зобов`язався і сплатити відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 50% від суми позики, що становить 8000 доларів США. Станом на день звернення з цим позовом вказана сума еквівалентна гривень 00 коп. (8000 доларів США * 26,7029 = 213 623 грн. 20 коп.).
Ухвалою суду від 08 травня 2019 року відкрито загальне позовне провадження по даній справі.
23.04.2019 року позивачем було надано до суду заяву про зміну предмету позову.
В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені вимоги підтримали повністю з підстав викладених в позовній заяві, а також надали суду заяву про уточнення позовних вимог в якій просили стягнути з відповідача борг за договором позики в іноземній валюті без визначення еквіваленту суми боргу в гривні. Просили заявлені вимоги та уточнені вимоги задовольнити в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_3 копію ухвали про відкриття загального позовного провадження отримав 30 травня 2019 року, однак станом на 06 серпня 2019 року відповідачем не подано відзиву протягом строку, встановленого судом, відповідно до положень ч. 1 ст. 278 ЦПК України.
Відповідач ОСОБА_3 про дату, час та місце судового засідання, призначеного на 06.08.2019 року повідомлений судом належним чином в судове засідання повторно не з`явився, що за правилами ч.8 п. 1 ст. 128 ЦПК України свідчить про належне його повідомлення. З огляду на викладене, суд ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних матеріалів справи з ухваленням заочного рішення.
За нормою ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Тому згідно ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе, зі згоди позивача, розглянути позов за відсутністю відповідачів та ухвалити по справі заочне рішення.
Відповідно до ч. 2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що дійсно кожного разу була присутня під час отримання коштів ОСОБА_3 від її чоловіка ОСОБА_1 . Також вказала, що кожного разу після отримання коштів відповідач власноручно писав розписку про їх отримання та зазначав термін їх повернення.
Вислухавши пояснення позивача та його представника, свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими які підлягають задоволенню.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.
Судом встановлені наступні фактичні обставини.
Так, судом достовірно встановлено, що 02 грудня 2017 року ОСОБА_1 за спільною добровільною домовленістю позичив ОСОБА_3 грошові кошти сумі 3000 доларів США. Позичені кошти та 50 відсотків від позиченої суми за користування грішми, що в загальному склало 4500 доларів США, відповідач зобов`язався повернути до 02 січня 2018 року.
03 грудня 2017 року ОСОБА_1 позичив ОСОБА_3 грошові кошти сумі 5000 доларів США. Позичені кошти та 50 відсотків від позиченої суми за користування грішми, що в загальному склало 7500 доларів США, відповідач зобов`язався повернути до 03 січня 2018 року.
13 грудня 2017 року ОСОБА_1 позичив ОСОБА_3 грошові кошти сумі 2000 доларів США. Позичені кошти та 50 відсотків від позиченої суми за користування грішми, що в загальному склало 3000 доларів США, відповідач зобов`язався повернути до 13 січня 2018 року.
20 грудня 2017 року ОСОБА_1 позичив ОСОБА_3 грошові кошти сумі 3000 доларів США. Позичені кошти та 50 відсотків від позиченої суми за користування грішми, що в загальному склало 4500 доларів США, відповідач зобов`язався повернути до 20 січня 2018 року.
24 грудня 2017 року ОСОБА_1 позичив ОСОБА_3 грошові кошти сумі 3000 доларів США. Позичені кошти та 50 відсотків від позиченої суми за користування грішми, що в загальному склало 4500 доларів США, відповідач зобов`язався повернути до 24 січня 2018 року.
Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до чч.1 та 2 ст.207 ЦК правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом ст. 1046 ЦК договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи його укладення, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Позивачем та його представником до суду надано п`ять оригіналів розписок про отримання відповідачем коштів від позивача: розписка від 02.12.2017 року на суму 3 000 доларів США, розписка від 03.12.2017 року на суму 5000 доларів США, 13.12.2017 року на суму 2000 доларів США, 20.12.2017 року на суму 3000 доларів США, 24.12.2017 року на суму 3000 доларів США, які за своєю природою є підтвердженням укладання договору позики та отримання відповідачем від позивача грошових коштів на загальну суму 16 000 доларів США.
Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем), у строк та в порядку, що встановлені договором.
Також в судовому засіданні встановлено, що згідно даних розписок відповідач зобов`язався і сплатити відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 50% від суми позики, згідно розписок від 02 грудня 2017 року, 03 грудня 2017 року, 13 грудня 2017 року, 20 грудня 2017 року, 24 грудня 2017 року що становить 8000 доларів США.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Відповідно до частини третьої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд зазначає, що згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до правової позиції Великої Палати, що викладена у постанові від 16.01.2019року (справа № 373/2054/16-ц) зазначив, що тлумачення абзацу першого частини першої статті 1046, абзацу першого частини першої статті 1049 ЦК України дозволяє стверджувати, що законодавцем не забороняється стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті. Більше того, цивільним законодавством покладається обов`язок на позичальника повернути те, що він отримав на підставі договору позики.
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вказувала, що у пунктах 47, 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі N 14-134цс18 зроблено висновок, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, але не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні, тобто Великою Палатою Верховного Суду допускається стягнення боргу в іноземній валюті, при цьому не здійснено відступу від постанови Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі N 6-79цс14.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Судовий збір підлягає стягненню з відповідача в порядку ст.141 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1046 -1050 ЦК України, ст. ст. 6-13, 76, 81, 133, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року, суд,-
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 (паспорт серії НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) заборгованість у розмірі 16 000 (шістнадцять тисяч) доларів США, та суму процентів в розмірі 8000 (вісім тисяч) доларів США.
Стягнути з ОСОБА_3 (паспорт серії НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) сплачену суму судового збору в сумі 6408 (шість тисяч чотириста вісім) грн. 70 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте Володимирецьким районним судом за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачами які не приймали участі при розгляді справи, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 )
Відповідач: ОСОБА_3 (паспорт серії НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 )
Суддя: Л.В.Закревський