Провадження № 22-ц/4808/1437/19
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Василишин Л.В., Горейко М.Д.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю представника апелянта ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 27 серпня 2019 року, постановленого суддею Шамотайлом О.В.,

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 27 серпня 2019 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

На дану ухвалу ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, просить її скасувати та направити справу на розгляд до суду першої інстанції за місцем її проживання.

Зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою.

Вважає, що заявлений позивачем спір стосується виконання чи порушення виконання зобов`язань за договором, є спором щодо поділу майна подружжя, що є спільною сумісною власністю. Наданий позивачем договір купівлі-продажу нерухомого майна (комора), яке буде створено у майбутньому, від 07 листопада 2018 року є лише договором про можливе створення нерухомого майна. На сьогодні відсутні акти приймання-передачі даного майна (комори) та відсутні відомості щодо такого майна у Державного реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно. Фактично предметом пред`явленого позову не є нерухоме майно, а лише право на майно, яке буде створено в майбутньому, тобто майнові права та рухоме майно (автомобіль).Тому, застосування при визначенні підсудності даної справи норм ст.30 ЦПК України є помилковим і справа повинна розглядатись за місцем її проживання як відповідача.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 27 серпня 2019 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 09 жовтня 2019 року у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про передачу справ за підсудністю відмовлено.

Позиція суду апеляційної інстанції

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вислухавши представника апелянта, яка вимоги скарги підтримала, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Вирішуючи питання щодо підсудності даної справи, суд першої інстанції зазначив, що справа віднесена до предметної, суб`єктної, інстанційної та територіальної юрисдикції Івано-Франківського міського суду.

Колегія суддів з таким висновком суду погоджується виходячи з наступного.

Статтею 30 ЦПК України визначено категорії справ, за якими застосовується виключна підсудність.

Відповідно до ч.1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Відповідно до постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України №3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», зокрема п.42, виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК (в редакції Закону 2004 року), в редакції від 03.10.2017 року - ст. 30 ЦПК України). Відповідно до положень статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним; про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364,367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370,372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2 перелік позовів, для яких установлена виключна підсудність, розширеному тлумаченню не підлягає. Правила виключної підсудності діють також у випадку пред`явлення кількох позовних вимог, пов`язаних між собою, якщо на одну з них поширюється виключна підсудність.

Пунктом 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна та застосування наслідків недійсності пред`являються відповідно до частини першої статті 114 ЦПК (в редакції Закону 2004 року) за місцезнаходженням майна або основної його частини. Кваліфікація об`єктів як нерухомого майна здійснюється відповідно до статей 181, 190 та 191 ЦК. При цьому за місцезнаходженням нерухомого майна повинні пред`являтися також позови про визнання недійсними правочинів щодо нерухомого майна, яке буде створено в майбутньому (щодо інвестиційних договорів про будівництво нерухомого майна, договорів про участь у фонді фінансування будівництва тощо).

Згідно ст. 190 ЦК України майном вважається не лише окрема річ чи сукупність речей, а також майнові права. Майнові права є неспоживною річчю і визнаються речовими правами.

Згідно матеріалів справи спір між сторонами виник щодо прав за договором купівлі-продажу нерухомого майна ( комори), яке буде створено у майбутньому, від 07 листопада 2018 року шляхом переуступки права вимоги на користь позивача.

Оскільки даний спір виник з приводу набуття у власність нерухомого майна (комори), яке розташоване в м. Івано-Франківську, обраний позивачем спосіб захисту спрямований на захист його права власності на це майно, тобто спір виник щодо нерухомого майна, яке територіально розташоване у м. Івано-Франківську, тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що спір слід розглядати за місцезнаходженням вказано майна, тобто за правилами виключної підсудності відповідно до вимог ст. 30 ЦПК України.

За таких обставин, судом першої інстанції було дотримано норми процесуального права, тому ухвалу суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 27 серпня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 26 листопада 2019 року.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: Л.В. Василишин

М.Д. Горейко