ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 600/435/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Гриновець О.Б.
Провадження № 22-ц/817/657/19 Доповідач - Храпак Н.М.
Категорія - 305030000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючого - Храпак Н.М.

Суддів - Бершадська Г. В., Ходоровський М. В.,

за участю секретаря - Кантицька О.І.

та сторін: представника ОСОБА_1 - адвоката Кметика В.Я., представника ОСОБА_2 - адвоката Калинюка Б.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 600/435/16-ц за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Кметика Віталія Ярославовича на рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 27 лютого 2019 року, ухваленого суддею Гриновець О.Б., повний текст якого складений 11 березня 2019 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

у травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 50 000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 11 травня 2016 року становить 1 259 806, 85 грн. та 3% річних за користування безпідставно отриманими грошовими коштами в розмірі 7 475, 34 доларів США, що за курсом НБУ станом на 11 травня 2016 року становить 188 349, 69 грн., а разом - 57 475,34 доларів США, що за курсом НБУ станом на 11 травня 2016 року становить 1 448 156, 54 грн.

Судові витрати просив покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він разом із ОСОБА_2 досягнули домовленості щодо придбання в останнього належного йому відгодівельного свинарника № 3, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . На виконання цієї домовленості, позивачем сплачено відповідачу 50 000 дол. США, що, на його думку, підтверджується розпискою від 19 травня 2011 року, власноручно написаною ОСОБА_3 . Однак, відповідачем порушено дану домовленість, не укладено договір купівлі-продажу вказаного нерухомого майна, а отримані за це майно кошти - не повернені. Вважає, що відповідач отримав та зберігав кошти у сумі 50 000 дол. США без достатньої правової підстави, а відтак повинен сплачувати ще проценти у розмірі 3% річних від простроченої суми на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 27 лютого 2019 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Кметик В.Я. просить скасувати рішення Козівського районного суду від 27 лютого 2019 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі, а саме: стягнути з ОСОБА_2 безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 50 000 дол. США та 3% річних за користування отриманими грошовими коштами в розмірі 7 475, 34 дол. США, а разом - 57 475,34 дол. США, витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.

Вказує на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, винесене з порушенням норм процесуального права та із неправильним застосування норм матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги адвокат Кметик В.Я. зазначив, що наявна в матеріалах справи розписка, власноручно написана ОСОБА_2 , чітко вказує на те, що загальна сума коштів отриманих від ОСОБА_1 за приміщення вказаного відгодівельного свинарника № 3 становить 50 000 дол. США, як це було погоджено сторонами.

Вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано застосував строки позовної давності, визначивши днем початку перебігу строку загальної позовної давності - 19 травня 2011 року, мотивуючи тим, що саме в цей день ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 14 000 дол. США, що є останнім платежем із обумовлених сторонами 50 000 дол. США.

Наголошує на тому, що постановою про закриття кримінального провадження від 26 жовтня 2013 року перервано попередній строк позовної давності, а тому останнім днем звернення в межах строку позовної давності є 27 жовтня 2016 року. ОСОБА_1 звернувся із вказаним позовом в межах строку позовної давності, а саме: 20 травня 2016 року, а тому відсутні підстави для застосування строків позовної давності.

Від представника ОСОБА_2 - адвоката Калинюка Б.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відхилити апеляційну скаргу, рішення Козівського районного суду від 27 лютого 2019 року залишити без змін, посилаючись на те, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції законним і справедливим.

Вказує на те, що ОСОБА_2 не заперечував той факт, що отримав від позивача 14 000 доларів США, про що і була написана розписка 19.05.2011 року, яка міститься в матеріалах справи. Зазначає, що ОСОБА_1 не передавав більше коштів, таким чином відмовився придбати згадане вище приміщення, а тому завдаток у розмірі 14 000 дол. США не підлягав поверненню. У 2013 році в зв`язку з тим, що у відповідача були боргові зобов`язання перед третіми особами, він був змушений продати це приміщення третім особам за значно нижчою ціною. Наголошує на тому, що постановою про закриття кримінального провадження № 0000496 від 26 жовтня 2013 року спростовано факт передачі відповідачу суми в розмірі 36 000 дол. США, натомість встановлено факт передачі ОСОБА_2 позивачеві суми в розмірі 14 000 дол. США, а не 50 000 дол. США.

Щодо твердження представника позивача про порушення застосування строку позовної давності, то судом першої інстанції цілком вірно застосовано норми глави 19 ЦК України, оскільки саме з 20 травня 2011 року почав спливати строк позовної давності, адже 19 травня 2011 року позивач передав відповідачу останню частину із обумовлених грошових коштів за придбання цього майна і з цього моменту мав розраховувати на укладення у встановленій законом формі договору купівлі-продажу або повернення грошових коштів.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Кметик В.Я. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Калинюк Б.М. У судовому засіданні апеляційної скарги не визнав, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши пояснення представників сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач звернувся до суду із позовом про повернення коштів, переданих відповідачу за вказане приміщення відгодівельного свинарника № 3, із пропуском трирічного строку позовної давності, з огляду на те, що 19 травня 2011 року він передав відповідачу останню частину із обумовлених грошових коштів за придбання цього майна, і з цього моменту мав розраховувати на укладення у встановленій законом формі договору купівлі-продажу або повернення переданих коштів. Однак, відповідач не вчинив жодних дій на підтвердження їхньої домовленості, а тому саме з 20 травня 2011 року почався перебіг позовної давності - з моменту коли позивач довідався про порушення свого права.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що, незважаючи на підставність позовної вимоги позивача в частині стягнення 14 000 дол. США, які були передані відповідачу за придбання приміщення відгодівельного свинарника №3, позивачем пропущено строк позовної давності цієї позовної вимоги, який сплив 20.05.2013 року.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту другого частини першої ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Пунктами 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України передбачені підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, а саме - неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до необґрунтованого висновку про те, що позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав із пропуском строку позовної давності, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 257, ч. 1 ст.261 ЦК України загальна позовна давність встановлюються тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред`явлення позову особою, право якої порушене, при цьому відлік позовної давності обчислюється з моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Судом першої інстанції не надано належної правової оцінки фактам, які встановлені постановою про закриття кримінального провадження від 26 жовтня 2013 року.

Зокрема, цією постановою, яка винесена слідчим СВ Тернопільського РВ УМВСУ в Тернопільській області капітаном міліції Цішецьким В.В., встановлено, що 26 серпня 2013 року до Тернопільського РВ УМВС України в Тернопільській області надійшла заява від ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 шахрайським способом заволодів його грошовими коштами в сумі 50 000 дол. США (а.с. 51-52).

Як вбачається з цієї постанови, в березні 2008 року ОСОБА_2 подав оголошення про продаж приміщення площею 1 000 кв. м. у с. Чистилів Тернопільського району, яке йому належало на праві власності. Через деякий час, після цього ОСОБА_2 домовився з ОСОБА_1 про продаж останньому вказаного приміщення за гроші в сумі 50 000 дол. США, але з розстрочкою в оплаті на 5 років.

Документально вони не оформляли вказаної угоди, однак ОСОБА_4 відразу передав ОСОБА_2 4 000 дол. США в рахунок оплати за вищевказане приміщення. В період з 2008 по 2011 роки ОСОБА_4 не виплачував гроші за купівлю приміщення. 19 травня 2011 року після неодноразових звернень ОСОБА_2 , ОСОБА_1 передав йому 10 000 дол. США, про що ОСОБА_2 написав розписку про отримання грошових коштів у загальній сумі 14 000 дол. США. Проте, весною 2013 року ОСОБА_2 дав доручення ОСОБА_5 на продаж вказаного приміщення, оскільки заборгував останньому гроші в сумі 14000 Євро.

Крім цього, в судовому засіданні сторони підтвердили, що ОСОБА_1 продовжував безперешкодно користуватися спірним приміщенням до липня 2013 року, маючи намір його придбати і лише в липні 2013 року нові власники повідомили його про те, що ОСОБА_2 продав їм це приміщення, в зв`язку з чим 26 серпня 2013 року ОСОБА_6 звернувся до Тернопільського РВ УМВС України в Тернопільській області із заявою про шахрайство з боку громадянина ОСОБА_2 стосовно подвійного продажу зазначено приміщення свинарника № 3 (а.с.49-50).

Викладене свідчить про те, що ОСОБА_4 довідався про порушення свого права в липні 2013 року, коли нові власники повідомили його про те, що ОСОБА_2 продав їм спірне приміщення, а не 20 травня 2011 року як вказав у своєму рішенні суд першої інстанції. Отже, перебіг позовної давності за позовними вимогами ОСОБА_4 почався з липня 2013 року, а позивач звернувся в суд з позовом 20 травня 2016 року, тобто в межах строків позовної давності.

Разом з тим, судом першої інстанції вірно встановлено, що у 2008 році між сторонами виникла домовленість щодо придбання приміщення відгодівельного свинарника № 3, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 і 19 травня 2011 року ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 отримав кошти в розмірі 14 000 дол. США за приміщення вказаного відгодівельного свинарника. Ця обставина визнається сторонами (а.с. 1-3, 38-40, 67-70 та звукозапис судового засідання від 27.02.2019 року), підтверджується долученою до матеріалів справи розпискою (а.с. 5, 109).

Жодних належних та допустимих доказів факту передачі ОСОБА_1 ОСОБА_2 суми в розмірі 50 000 дол. США ні позивачем, ні його представником суду не було представлено.

Тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що доведеним є факт передачі ОСОБА_1 ОСОБА_2 коштів у розмірі 14 000 дол. США, в зв`язку з чим колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо передачі 50000 доларів США.

Згідно із копією договору купівлі-продажу від 15 липня 2013 року, укладеного між представником ОСОБА_2 - ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Кашанською М.І., ОСОБА_7 купила 49/100 частин нежитлової будівлі вищезазначеного відгодівельного свинарника № 3 (а.с.72).

Частиною першою ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів вважає, що правові підстави, відповідно до яких позивачем здійснено передачу коштів відповідачеві, згодом відпали, оскільки договір купівлі-продажу вказаного приміщення відгодівельного свинарника №3 не укладено, в той же час, відповідач ОСОБА_2 збагатився за рахунок позивача ОСОБА_1 , поза правовою підставою встановленою законом або договором, тому і подальше утримання даних коштів відповідачем є безпідставним. Таким чином, ці кошти підлягають стягненню за правилами ст.1212 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

У свою чергу, ст. 536 цього Кодексу передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про задоволення позову також в частині стягнення 3% річних за користування безпідставно отриманими грошовими коштами за період з 01.08.2013 року по 20.06.2016 року в розмірі 30 155 грн. (розрахунок: 354 480 грн. х 3% річних : 365 х 1035 днів = 30155 грн.).

Враховуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 27 лютого 2019 року - скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів задовольнити частково, а саме: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 14 000 дол. США, що за курсом НБУ станом на 16.08.2019 року становить 354 480 грн., та 3 % річних у сумі - 30 155 грн. У решті позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, з ОСОБА_2 слід стягнути (проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (проживає за адресою: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) 3 668 грн. сплаченого судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кметика Віталія Ярославовича - задовольнити частково.

Рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 27 лютого 2019 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (проживає за адресою: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) грошові кошти в сумі 14 000 (чотирнадцять тисяч) доларів США, що за курсом НБУ станом на 16.08.2019 року становить 354 480 (триста п`ятдесят чотири тисячі чотириста вісімдесят) грн., а також 3 % річних у сумі - 30 155 (тридцять тисяч сто п`ятдесят п`ять) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (проживає за адресою: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір в сумі 3 668 (три тисячі шістсот шістдесят вісім) грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 20 серпня 2019 року.

Головуючий: Храпак Н.М.

Судді: Ходоровський М.В.

Бершадська Г.В.