Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 520/9435/16

провадження № 61-34232св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Петрова Є. В., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Гончарова Світлана Юріївна,

особа, яка не брала участі у розгляді справи - ОСОБА_2 ,

представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2017 року у складі судді Прохорова П. А. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 12 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Цюри Т. В., Сегеди С. М., Кононенко Н. А.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон України № 2147-VIII) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати недійсним договір застави майнових прав, укладений 06 лютого 2006 року між ним та публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», банк), зняти заборону на відчуження майна та виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис про обтяження майнових прав згідно з договором від 12 січня 2006 року № 3Б-1-83 про інвестування.

Позовна заява мотивована тим, що 12 січня 2006 року він уклав з товариством з обмеженою відповідальністю «Інвест-Прогрес» (далі - ТОВ «Інвест-Прогрес») зазначений вище договір про інвестування в будівництво житла, 06 лютого 2006 року уклав з банком кредитний договір № 014/0049/74/45162 на отримання кредиту на споживчі цілі у розмірі 120 тис. дол. США та договір застави майнових прав на нерухоме майно, що будувалося. На момент звернення до суду з цим позовом будівництво житла зупинено, а його разом з іншими інвесторами визнано потерпілими у кримінальному провадженні. Зазначав, що він сплатив вартість майнових прав на квартиру в повному обсязі, виконав свої грошові зобов`язання за договором від 12 січня 2006 року № 3Б-1-83 про інвестування. На момент укладення оспорюваного договору Закон України «Про іпотеку» не визначав майнові права як предмет іпотеки. Позивач вважав, що відповідно до статей 15, 16, 215, 216 ЦК України із зазначеної вище підстави він мав право оспорювати договір застави майнових прав.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2017 року позов задоволено частково, визнано недійсним договір застави майнових прав від 06 лютого 2006 року, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С. Ю., зареєстрований в реєстрі за № 393; у решті позову відмовлено; стягнуто з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_4 витрати зі сплати судового збору у розмірі 551,20 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на час укладення оспорюваного правочину стаття 5 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній до 14 січня 2009 року, не визначала майнові права як предмет іпотеки, тому майнові права на окремі приміщення в житловому будинку не могли бути передані в іпотеку.

Короткий зміст ухвала суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 12 вересня 2017 року заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про недійсність договору застави майнових прав від 06 лютого 2006 року відповідають встановленими обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Короткий зміст касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 просить, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 12 вересня 2017 року, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з Київського районного суду м. Одеси.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII та розпочав роботу Верховний Суд як суд касаційної інстанції.

У травні 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 23жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 04 листопада 2016 року уклала з ОСОБА_5 договір відступлення права вимоги, зокрема за кредитним договором від 06 лютого 2006 року № 014/0049/74/45162 та договором застави майнових прав, які укладалися між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (далі - АППБ «Аваль»), правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_4 . Визнання судами недійсним оспорюваного договору порушує її права та обов`язки як заставодержателя; банк не є належним відповідачем, а незалучення ОСОБА_2 до участі в справі позбавило її права скористатися належними процесуальними правами, зокрема подати заяву про застосування позовної давності.

Короткий зміст відзиву (заперечень) на касаційну скаргу

У запереченнях, поданих у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 12 вересня 2017 року без змін, мотивуючи це тим, що твердження ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 щодо кола осіб, які підлягали залученню до участі в справі нічим не підтверджено та є необґрунтованим; ОСОБА_2 має право вимоги лише за грошовим зобов`язанням.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 06 лютого 2006 року ОСОБА_6 уклав з АППБ «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», кредитний договір № 014/0049/74/45162, за умовами якого отримав кредит на придбання квартири.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором цього ж дня АППБ «Аваль» та ОСОБА_6 уклали договір застави майнових прав, відповідно до якого ОСОБА_6 передав у заставу АППБ «Аваль» майнові права за договором № 3Б-1-83 про інвестування, укладеним 12 січня 2006 року між заставодавцем та товариством з обмеженою відповідальністю «Інвест-прогрес», предметом якого є квартира під будівельним номером АДРЕСА_1 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Подаючи апеляційну скаргу, ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 , яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції, зазначав, що ОСОБА_2 є належним відповідачем у справі, оскільки 04 листопада 2016 року вона уклала з ОСОБА_5 договір відступлення права вимоги, відповідно до якого набула права кредитора за договором застави майнових прав, укладеним 06 лютого 2006 року між АППБ «Аваль» та ОСОБА_6 .

Проте Верховний Суд зауважує, що позов у цій справі пред`явлено ОСОБА_4 у серпні 2016 року до належного відповідача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», представник якого отримував судові повістки, приймав участь у розгляді справи, до 20 жовтня 2016 року надавав пояснення у справі.

Про будь-який намір банка відчужити право вимоги за укладеними з ОСОБА_6 кредитним договором та договором іпотеки (застави майнових прав) суд до відома не ставився.

Відповідно до частини першої статті 37 ЦПК України у редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій (далі - ЦПК України 2004 року), у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Ухвалене судом першої інстанції заочне рішення може впливати на права, інтереси та обов`язки ОСОБА_2 , оскільки вона вважає себе процесуальним правонаступником ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

З урахуванням викладеного, всі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу ОСОБА_2 у справу, обов`язкові для неї так само, як вони були обов`язкові для банку (частина друга статті 37 ЦПК України 2004 року).

На час ухвалення Київським районним судом м. Одеси заочного рішення від 14 лютого 2017 року процедура апеляційного оскарження відповідачем такого судового рішення була врегульована статтями 228, 231, 292 ЦПК України 2004 року.

Аналогічні норми містяться у статтях 284, 288, 352 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року.

Відповідно до частини першої статті 228 ЦПК України 2004 року заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому статтею 292 ЦПК України.

У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає обчислюватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення (частина четверта статті 231 ЦПК України 2004 року).

Ураховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_2 , вважаючи себе правонаступником відповідача у цій справі, оскаржила заочне рішення у загальному порядку без подання заяви про перегляд заочного рішення, чим порушила визначений процесуальним законом порядок оскарження заочного рішення, суд апеляційної інстанції був позбавлений підстав відкривати провадження у справі і розглядати спір по суті.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З огляду на статтю 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є, зокрема, порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).

У зв`язку з вказаними вище порушеннями судом апеляційної інстанції норми процесуального права, правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права у справі не перевіряється.

За таких обставин касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала Апеляційного суду Одеської області від 12 вересня 2017 року - скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Керуючись статтями 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 12 вересня 2017 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийС. Ю. Мартєв

Судді:А. І. Грушицький

А. А. Калараш

Є. В. Петров

В. В. Сердюк