Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року Новотроїцький районний суд

Херсонської області

в складі головуючого судді Тимченко О. В.

секретарсудового засідання Овсяннікова Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Новотроїцьке цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: Новотроїцький районний відділ ДРАЦС ГТУЮ у Херсонській області про встановлення факту народження дитини

В С Т А Н О В И В:

Заявники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаною заявою, посилаючись на той факт, 08.09.2017 року вони зареєстрували шлюб, на підставі чого видано свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 російського зразка, внаслідок чого в документах виданих Російською Федерацією було змінено прізвище з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 .

Відповідно, вони є матір`ю та батьком дитини ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Сімферополь АР Крим.

У зв`язку із тимчасовою окупацією АР Криму наразі відсутня можливість зареєструвати дитину і отримати на неї свідоцтво про народження українського зразка.

При зверненні до Новотроїцького РВ РАЦС РУЮ у Херсонській області з метою реєстрації народження дитини, було відмовлено в державній реєстрації у зв`язку з тим, що свідоцтво про народження дитини видане в АР Крим є недійсним і не створює правових наслідків. З даних підстав заявник звернувся до суду та просить суд встановити факт народження дитини на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим.

В судове засідання заявники не з`явилися.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений

Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає необхідним задовольнити вимогу заявників з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.49 Цивільного кодексу України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені та смерть.

Заявник звернувся до РВ РАЦС Новотроїцького РУЮ у Херсонській області з метою реєстрації народження дитини, проте йому було відмовлено, у зв`язку з тим, що вищевказане свідоцтво про народження видане на тимчасово окупованій території АР Крим, а тому є недійсним і не створює правових наслідків та запропонували звернутись до суду.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відповідно до ст.ст. 1,3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Автономна Республіка Крим є тимчасово окупованою територією. Тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Згідно ч.1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Як зазначено в п.п.1,2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсними і не створює правових наслідків.

Крім того відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 18 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом.

В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту цивільного стану орган державної реєстрації актів цивільного стану проводить відповідний запис на підставі рішення суду.

Частиною 4 статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що примусове автоматичне набуття громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території, громадянства Російської Федерації не визнається Україною та не є підставою для втрати громадянства України.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є громадянами України, на підтвердження цих обставин заявниками надано копії паспортів громадян України встановленого зразку (а.с.7-12). Відомості про припинення відносно них громадянства України відсутні.

Відповідно до свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 від 08.09.2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , уклали шлюб 08.09.2017 року, після чого дружині присвоєно прізвище ОСОБА_4 .

Заявниками на підтвердження факту народження у них 21.01.2018 року дитини надано копії документів: медичне свідоцтво про народження дитини, серія 35№013076 від 21.01.2018 року, видане Сімферопольською центральною міською лікарнею, відповідно до якого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Сімферополь АР Крим ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дитину чоловічої статі.

Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (ст.58,59 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Допустимими є докази, одержані в порядку, встановленому законом.

Даючи оцінку допустимості наданих заявниками доказів, слід виходити із положень ч.2,3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відповідно до яких будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом із цим, вирішуючи питання щодо оцінки доказів у справі в частині встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до вимог українського законодавства є джерело права.

Згідно рішень ЄСПЛ у справах проти Туреччини ( "Loizidou v Turkey», «Cyprus v. Turkey»), Молдови та Росії («Mozer v. the Republic of Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case) суд наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою].

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти у відповідності до сформульованого Консультативного висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення.

Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватись недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованих територіях, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цих територій при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

З матеріалів справи судом встановлено, що встановлення факту, що має юридичне значення необхідно заявнику для державної реєстрації народження його дитини.

Відповідно до ч.1ст.144 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно дост.7 Закону України "Про громадянство України", особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

З огляду на викладене, суд вважає, що дійсно для проведення державної реєстрації народження дитини є об`єктивні перешкоди. З метою захисту прав і свобод громадян України, якими є батько та матір дитини, сама дитина, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту народження дитини, адже законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати громадянину України свідоцтво про народження їх дитини, виданого державним органом України.

Керуючись ст. 293, 215-319 ЦПК України,ст.12, 76, 77, 81, 82, 259, 263, 265, 273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересована особа: Новотроїцький районний відділ ДРАЦС ГТУЮ у Херсонській області задовольнити повністю.

Встановити факт народження ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_5 , громадянина України, на тимчасово окупованій території України, в м.Сімферополь, Автономної Республіки Крим, батьком якого є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України, матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя О.В. Тимченко