Постанова

Іменем України

11 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 766/2377/16-ц

провадження № 61-18387св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Херсонська митниця Державної фіскальної служби України, Державна казначейська служба України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 01 вересня 2016 року у складі судді Спічак О. Б. та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 09 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Полікарпової О. М., Базіль Л. В., Прокопчук Л. П., у справі за позовом ОСОБА_1 до Херсонської митниці Державної фіскальної служби України, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Херсонської митниці Державної фіскальної служби України, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 02 серпня 2015 року інспектором відділу митного оформлення № 2 митного поста «Скадовськ» Херсонської митниці Державної фіскальної служби відносно ОСОБА_1 було складено протокол про порушення митних правил за частиною першою статті 482 МК України та вилучено автомобіль «Renault», модель «Trafic», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ключ від нього та свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

Постановою Суворовського районного суду м. Херсона від 24 вересня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 28 жовтня 2015 року, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 482 МК України закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення та вирішено питання про повернення вилученого.

Автомобіль, ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію автомобіля ОСОБА_1 було повернуто наступного дня.

ОСОБА_1 вважає, що неправомірними діями митниці йому була завдана майнова та моральна шкода, яка полягає у тому, що у період з 10 вересня 2015 року до 10 листопада 2015 року у зв`язку із розглядом адміністративної справи він не міг виїхати до місця роботи в Російську Федерацію, а тому не працював і втратив заробіток у розмірі 160 000 рублів, що еквівалентно 49 232 грн, та поніс витрати на оплату правової допомоги, пов`язаної з розглядом справи у розмірі 5 000 грн.

Також неправомірними діями Херсонської митниці Державної фіскальної служби України ОСОБА_1 було завдано моральну шкоду, яку він обґрунтовує тим, що його на три місяці було позбавлено власності, у зв`язку з чим він був вимушений змінити свій установлений розпорядок життя, в нього погіршилося здоров`я.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на відшкодування завданої Херсонською митницею Державної фіскальної служби України шкоди: майнової - 54 300 грн 70 коп., та моральної - 10 000 грн, всього 64 300 грн 70 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 01 вересня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 , всупереч вимогам статей 10, 60 ЦПК України 2004 року, не було доведено неправомірності дій посадових осіб Херсонської митниці Державної фіскальної служби України, а також заподіяння йому майнової та моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 09 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діяв представник ОСОБА_2 , задоволено частково, рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 01 вересня 2016 року в частині відмови у відшкодуванні моральної шкоди скасовано, в цій частині ухвалено нове рішення про часткове задоволення цієї вимоги.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3 000 грн.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції постановив, що ОСОБА_1 довів належними й допустимими доказами факт неправомірності дій посадових осіб Херсонської митниці Державної фіскальної служби України, які призвели до завдання йому моральної шкоди. Внаслідок позбавлення ОСОБА_1 майже на три місяці автомобіля, вилученого в дорозі до пункту призначення, йому було завдано переживань, незручностей, змінено усталений спосіб життя, чим завдано моральну шкоду, розмір якої суд оцінив у 3 000 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, просив скасувати рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 01 вересня 2016 року та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 09 листопада 2016 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають критеріям законності та обґрунтованості. При ухваленні рішень суди попередніх інстанцій не прийняли до уваги, що відповідно до вимог частини першої статті 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. У зв`язку із цим ОСОБА_1 був вимушений виїжджати до м. Херсона.

Також ОСОБА_1 надано довідку з місця роботи, яка підтверджує той факт, що вилучений Херсонською митницею Державної фіскальної служби України автомобіль використовувався ним в робочих цілях.

Щодо витрат ОСОБА_1 на залучення до участі у справі про адміністративне правопорушення адвоката, то це його право передбачене Конституцією України і зазначені витрати підлягають відшкодуванню.

ОСОБА_1 вважає, що суд апеляційної інстанції невірно оцінив розмір завданої йому моральної шкоди, оскільки внаслідок неправомірних дій працівників Херсонської митниці Державної фіскальної служби України йому було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних переживаннях через неправомірне оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, зіпсовану відпустку, порушення права власності на вилучений автомобіль, порушення нормальних життєвих зв`язків внаслідок неможливості продовжувати роботу, вимушене проживання окремо від сім`ї в іншій державі. Зазначені душевні переживання призвели до погіршення стану здоров`я, настання гіпертонічного кризу, неврозу, що підтверджується медичними документами.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу Херсонська митниця Державної фіскальної служби України зазначила, що підстави, на які посилається в своїй касаційній скарзі ОСОБА_1 , є необґрунтованими та документально не підтверджені. Також з доводів, наведених ОСОБА_1 , не вбачається причинно-наслідковий зв`язок між діями посадових осіб та обставинами справи. Тому Херсонська митниця Державної фіскальної служби України просила суд скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відзив на касаційну скаргу від Державної казначейської служби України не надходив.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 січня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 01 вересня 2016 року та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 09 листопада 2016 року і витребувано із Херсонського міського суду Херсонської області цивільну справу № 766/2377/16-ц.

У квітні 2018 року цивільну справу № 766/2377/16-ц передано до Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Черняк Ю. В.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують.

Фактичні обставини справи

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 02 серпня 2015 року державним інспектором відділу митного оформлення № 2 митного поста «Скадовськ» Херсонської митниці Державної фіскальної служби України було складено відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення серії АзЧРУ № 104644, притягнуто його до відповідальності за частиною першою статті 482 МК України та на підставі статті 511 МК України у нього було вилучено транспортний засіб «Renault», модель «Trafic», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ключі від цього транспортного засобу та свідоцтво про його реєстрацію.

Постановою Суворовського районного суду м. Херсон від 24 вересня 2015 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Херсонської області від 28 жовтня 2015 року, провадження у праві про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 482 МК України закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Повернуто ОСОБА_1 вилучений у нього транспортний засіб «Renault», модель «Trafic», 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_5 , ключі від цього транспортного засобу та свідоцтво про його реєстрацію серії НОМЕР_2 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і норми застосованого права

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У пункті 3 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до статей 57, 58 ЦПК України 2004 року суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Одним з основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності, суть якого відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК України 2004 року полягає у тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що підставою для відшкодування шкоди у цій справі є встановлення чинною постановою суду порушення законного порядку притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, внаслідок чого йому було спричинено душевні страждання, у цьому випадку застосовуються визначені статтею 1174 ЦК України загальні підстави цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану посадовою або службовою особою органу державної влади, та положення статті 1167 ЦК України.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження №61-19000сво18), здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

У цій справі суд апеляційної інстанції дослідив всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надав їм належну оцінку, визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, правильно встановив підстави, розмір та порядок відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_3 , і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення його вимог щодо відшкодування моральної шкоди.

Щодо відшкодування ОСОБА_3 майнової шкоди суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив, що позивачем не було надано суду належних доказів того, що його участь в розгляді адміністративної справи була обов`язковою, надана ним довідка не підтверджує факт використання в його роботі вилученого транспортного засобу, а тому рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про відшкодування майнової шкоди залишено без змін.

До касаційної скарги ОСОБА_1 додав довідку від 16 грудня 2016 року з місця роботи - ТОВ «Агро Век», на підтвердження використання у своїй роботі власного автомобіля, який було вилучено Херсонською митницею Державної фіскальної служби України. Колегія суддів не бере до уваги цей документ, не надає йому правову оцінку, оскільки відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими. Частини перша і друга статті 131 ЦПК України 2004 року містить імперативне право про те, що сторони зобов`язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті; докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Інші доводи позивача, викладені в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції, їм дана належна оцінка, тому колегія суддів їх відхиляє як необґрунтовані.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 01 вересня 2016 року у нескасованій частині та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 09 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець