ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

20 листопада 2019 року

м. Харків

справа № 629/1981/19

провадження № 22-ц/818/4994/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Бровченка І.О., Піддубного Р.М.,

ім`я (найменування) сторін:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державне підприємство «Івано - Франківський комбінат хлібопродуктів»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 серпня 2019 року в складі судді Мицик С.А.,

у с т а н о в и в:

В квітні 2019 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся у суд з позовом до Державного підприємства «Івано -Франківський комбінат хлібопродуктів» (далі - ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів») та просив: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 51 241 грн 14 коп.; середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 12 липня 2018 року по день розгляду справи з розрахунку середньоденної заробітної плати у розмірі 397 грн 36 коп.; 7 000 грн - моральної шкоди; 8 164 грн 25 коп. - витрат на професійну правничу допомогу.

Позов мотивовано тим, що він перебував у трудових стосунках з відповідачем, працюючи з 24 лютого 2017 року на посаді заступника начальника служби з фінансово - економічної безпеки ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів. 11 липня 2018 року був звільнений з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України у зв`язку з прогулом без поважних причин.

Зазначав, що у період з 28 травня 2018 року по 15 червня 2018 року він знаходився у черговій відпустці. Після закінчення відпустки йому був заблокований доступ на територію. Письмових пояснень щодо відсутності на робочому місці він не надавав, з наказом про звільнення його не було ознайомлено. Крім того, з ним не проведено остаточного розрахунку.

Вказує, що через невиплату заборгованості із заробітної плати він залишився без коштів на життя, невидача трудової книжки позбавила його можливості офіційно працевлаштуватись, що завдало йому моральних страждань, які він оцінює в розмірі 7 000 грн.

27 червня 2019 року ОСОБА_3 - представник ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» подав відзив на позовну заяву.

Відзив мотивовано тим, що підприємство визнає позовні вимоги частково, а саме: в частині заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 51 241 грн 14 коп. та моральної шкоди - 1 000 грн.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 частково задоволено. Стягнуто з ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 51 241 грн 14 коп., 1 500 грн - на відшкодування моральної шкоди та 6 243 грн 25 коп. - витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» судовий збір на користь держави в розмірі 768 грн 40 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при звільненні ОСОБА_1 йому не була виплачена заробітна плата за період з липня 2017 року по липень 2018 року в розмірі 51 241 грн 14 коп. Тому, на підставі статтей 115, 116 КЗпП України, частини першої статті 82 ЦПК України позовна вимога в цій частині підлягає задоволенню. З урахуванням статтей 23 ЦК України та 237-1 КЗпП України, вимог розумності, справедливості, вини відповідача у невиплаті позивачу заробітної плати, часткового визнання представником відповідача розміру моральної шкоди, доказів та пояснень позивача наданих на підтвердження вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції вважав, що достатньо та справедливо стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоди в розмірі 1 500 грн. Відмовляючи у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду із відповідною заявою.

03 вересня 2019 року ОСОБА_2 - представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на підстави, передбачені статтею 376 ЦПК України, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині; в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. Таких висновків дійшов Конституційний Суд України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статтей 117, 237-1 цього Кодексу.

Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку.

ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» рішення суду першої інстанції не оскаржило, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалось.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 серпня 2019 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами на підставі пункту 2 частини першої статті 274 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що 24 лютого 2017 року ОСОБА_1 було прийнято на роботу на ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» на посаду заступника начальника служби з фінансово - економічної безпеки з посадовим окладом згідно штатного розпису, що підтверджується копією наказу від 23 лютого 2017 року № 32 о/с.

Згідно з копією наказу від 11 липня 2018 року № 39 о/с помічника заступника директора ОСОБА_1 звільнено з 11 липня 2018 року у зв`язку з прогулом без поважних причин, на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України. Бухгалтерію зобов`язано провести остаточний розрахунок з 11 липня 2018 року, враховуючи, що останнім робочим днем є 11 липня 2018 року. Компенсацію за невикористану відпустку виплатити за період з 24 лютого 2017 року по 24 травня 2018 року, як за фактичний час роботи, відповідно до статті дев`ятої Закону України "Про відпустки".

Розрахунок з позивачем в день звільнення відповідачем не було проведено, що підтверджується копією довідки ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» від 03 квітня 2019 року № 218, відповідно до якої сума нарахованої, але не виплаченої заробітної плати ОСОБА_1 складає 51 241 грн 14 коп.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_3 - представник ДП «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» зазначив, що підприємство визнає позовні вимоги в частині заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 51 241 грн 14 коп.

В частині першій статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_1 , у тому числі, просив стягнути середній заробіток за час затримки по день постановлення рішення у справі.

За змістом статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Частиною першою статті 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно з частиною першою статті 233 КЗпП України встановлено скорочені строки позовної давності для звернення працівника до суду: один місяць - у справах про звільнення; три місяці - щодо вирішення інших трудових спорів.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

За висновками Конституційного Суду України, викладеними у Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, положення частини першої статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку із положеннями статей 116, 117, 237-1 КЗпП України необхідно розуміти так, що для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

За висновками Конституційного Суду України, викладеними у Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013, положення частини другої статті 233 КЗпП України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

При звільненні ОСОБА_1 роботодавець не виплатив йому заробітну плату, а тому перебіг позовної давності за вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на момент звернення позивача до суду не почався.

В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Таким чином, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів в період затримки.

Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача становить 108 479 грн 28 коп., виходячи з наступного розрахунку - 397 грн 36 коп. (середньоденна заробітна плата) х 273 робочих днів у періоді з 12 липня 2018 року по 14 серпня 2019 року (період затримки розрахунку) = 108 479 грн 28 коп.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 376 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення повність або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про задоволення позову в цій частині.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, моральної шкоди та витрат на професійна правничу допомогу в апеляційному порядку не оскаржувалось, тому судом апеляційної інстанції не переглядалось.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 274, ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 серпня 2019 року - скасувати в частині відмови в задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та ухвалити в цій частині нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Івано -Франківський комбінат хлібопродуктів» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку - задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Івано-Франківський комбінат хлібопродуктів» (, місцезнаходження: м. Івано-Франківськ, с. Микитинці, вул. Юності, 2-В) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , податковий номер - НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 108 479 грн 28 коп. (сто вісім тисяч чотириста сімдесят дев`ять грн 28 коп.) з вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 20 листопада 2019 року.

Головуючий - А.В. Котелевець

Судді - І.О. Бровченко

Р.М. Піддубний