Справа № 2-6256/2006
Провадження №2-в/522/1/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Шкамерди К.С.

за участю секретаря судового засідання - Довгань Ж.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали про відновлення втраченого судового провадження по цивільній справі №2-6256/2006 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нежилі приміщення, про усунення перешкод у користуванні власністю, за ініціативою суду,

ВСТАНОВИВ:

18.10.2018 року була подана апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22.05.2006 року у справі №2-6256/2006.

24.10.2018 року з Апеляційного суду Одеської області надійшов запит щодо направлення матеріалів цивільної справи №2-6256/2006 судді Цюрі Т.В. для розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до доповідної записки ОСОБА_3 від 09.11.2018 року, встановлено, що цивільна справа №2-6256/2006 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нежилі приміщення про усунення перешкод у користуванні власністю, в архіві на момент надходження листа апеляційного суду Одеської області від 22.10.2018 року знищена. Зазначені матеріали були надані до загальної канцелярії суду для здійснення автоматизованого розподілу та згідно з протоколом авторозподілу від 12.11.2018 року передані судді Шкамерді К.С.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 13.11.2018 року було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі про відновлення за ініціативою суду втраченого судового провадження та призначено судове засідання на 05 грудня 2018 року.

05 грудня 2018 року, у зв'язку з знаходження судді Шкамерди К.С. у нарадчій кімнаті по справі №522/21177/18 слухання матеріалів про відновлення втраченого провадження відкладене на 18 грудня 2018 року.

18.12.2018 року сторони у судове засідання не з'явилися, у зв'язку з чим судове засідання відкладене на 14.01.2019 року.

У судове засідання, призначене на 14 січня 2019 року сторони не з'явилися.

Направлена ОСОБА_1 судова повістка повернута суду з поміткою пошти «за закінченням терміну зберігання».

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилася, але 11.01.2019 року надала суду письмові пояснення, відповідно до яких вказує, що жодний власник квартир у будинку АДРЕСА_1 не підписував поступку своїх прав спільної власності на нежилі приміщення сараїв загальною площею 187,0 кв.м. та 22.8 кв.м. на користь ОСОБА_1

Також, ОСОБА_2 зазначила, що вона ніколи ні в усному, ні в письмовому порядку не відмовлялася від свого права на користування нежитловими приміщеннями сараїв, жодних поступок свого права ніколи не підписувала, безперешкодно користувалася вказаними приміщеннями до 2018 року., та що не була обізнана про наявність вказаної справи у провадженні Приморського районного суду м. Одеси, з прийнятим рішенням не згодна. На даний час нею було подано апеляційну скаргу на вказане рішення, та надала суду наступні докази: розширений витяг про реєстрацію права власності на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1; копія договору купівлі-продажу; копія довідки Ф№1; копія довідки № 6554 від 11.10.2018 року; копія відповіді на адвокатський запит; копія довідки із КП ЖКС «Порто-франківський».

Крім того, до суду надійшли заяви від свідків, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які пояснили, що проживають за адресою: АДРЕСА_1 з народження, ніколи ОСОБА_1 там не бачили, пояснили, що користувалися нежитловими приміщеннями сараїв разом з іншими мешканцями до 2018 року, потім дізналися, що до їх сусідки, ОСОБА_2 було пред'явлено позов про визнання права власності на вказані приміщення.

Також свідки пояснили, що на їх думку за позивачем та іншими особами, які не є учасниками справи, було незаконно визнано право власності на вказані приміщення, вони готові надавати свої свідчення у будь-якій судовій інстанції.

Дослідивши матеріали суд приходить до висновку, що втрачене судове провадження по справі №2-6256/2006 підлягає відновленню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 05.05.2006 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності. (а.с.7)

22 травня 2006 року Приморським районним судом м. Одеси в складі : головуючої судді Ярош С.В., при секретарі Фащевської О.А., було ухвалено рішення, яким: визнано право власності ОСОБА_1 на нежиле приміщення сараю загальною площею 22,8 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1; визнано право власності ОСОБА_6 на нежиле приміщення сараю, площею 45,2 кв.м., розташованого на першому поверсі двоповерхового нежитлового приміщення сараю загальною площею 187,0 за адресою: АДРЕСА_1; визнано право власності ОСОБА_7 на нежиле приміщення сараю, площею 45,2 кв.м., розташованого на другому поверсі двохповерхового нежитлового приміщення сараю загальною площею 187,0 за адресою: АДРЕСА_1; визнано право власності ОСОБА_8 на нежиле приміщення сараю, площею 48,3 кв.м., розташованого на другому поверсі двохповерхового нежитлового приміщення сараю загальною площею 187,0 за адресою: АДРЕСА_1; визнано право власності ОСОБА_9 на нежиле приміщення сараю, площею 48,3 кв.м., розташованого на другому поверсі двохповерхового нежитлового приміщення сараю загальною площею 187,0 за адресою: АДРЕСА_1; зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 свого права власності на нежилі приміщення сараїв площею 22,7 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до статей 488 та 489 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом. Втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

Згідно з вимогами статті 490 ЦПК України заява про відновлення втраченого судового провадження подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Вимоги до заяви про відновлення втраченого судового провадження викладені у статті 491 ЦПК України.

Відповідно до статті 491 ЦПК України у заяві про відновлення втраченого судового провадження повинно бути зазначено, про відновлення якого судового провадження або якої його частини просить заявник, які особи брали участь у справі і в якому процесуальному статусі, їх найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові, за його наявності, для фізичних осіб), їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання (для фізичних осіб); ідентифікаційні коди юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України або реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб), за його наявності, або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України - якщо відповідні дані відомі заявникові, номери засобів зв'язку учасників судового процесу (телефон, факс, засоби електронного зв'язку, офіційна електронна адреса тощо) - якщо вони відомі заявникові, наявні у заявника відомості про обставини втрати судового провадження, місцезнаходження копій матеріалів провадження або даних стосовно таких копій, документи, відновлення яких заявник вважає необхідним і з якою метою.

До заяви про відновлення втраченого провадження додаються документи або їх копії, навіть якщо вони не посвідчені в установленому порядку, що збереглися у заявника або у справі.

Як зазначено в п. 38 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», за правилами розділу IX ЦПК відновлення втраченого (і в разі, коли справу знищено за закінченням строку зберігання) повністю або частково судового провадження в цивільній справі, якщо вона була закінчена ухваленням рішення або постановленням ухвали про закриття провадження, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом, судом, який ухвалив рішення по суті справи або постановив ухвалу про закриття провадження у справі, за заявою (зміст якої визначено статтею 405 ЦПК) осіб, які брали участь у справі (їх правонаступників), або за ініціативою суду (коли це потрібно для вирішення іншої справи, надіслання справи до суду вищої інстанції тощо).

Згідно з статтею 493 ЦПК України при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги: частину справи, яка збереглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо); документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів; матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи; будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи; відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень; дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел.

Відповідно до ч. 1 ст. 494 ЦПК України, на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити.

В даному випадку суд бере до уваги, що розгляд питання ініційовано судом у зв'язку із неможливістю апеляційного оскарження рішення суду відсутності цивільної справи, матеріали якої обов'язково повинні бути предметом огляду апеляційної інстанції, та вважає, що вимоги, зазначені у ч.1,2 ст.491, 492 ЦПК України стосовно змісту заяви про відновлення втраченого судового провадження та наслідки недодержання вимог до змісту заяви не розповсюджуються при розгляді питання про відновлення втраченого провадження, яке ініційоване судом.

Доступ до апеляційного та/або касаційного оскарження судових рішень є важливою складовою забезпечення прав, гарантованих статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. В даному випадку розгляд питання про поновлення судового провадження безпосередньо впливає на право особи на доступ до апеляційного оскарження.

У судовому засіданні встановлено, що документами, які можливо відновити є рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22.05.2006 року.

Інших доказів та матеріалів цивільної справи відновити не можливо, у зв'язку з їх відсутністю.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що надані суду матеріали є належними та достатніми доказами для відновлення втраченого судового провадження по справі № 2-6256/2006 в частині.

Керуючись ст.ст. 258,260, 488-493 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відновити втрачене судове провадження по цивільній справі №2-6256/2006 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нежилі приміщення, про усунення перешкод у користуванні власністю, а саме в частині рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22.05.2006 року.

Вважати встановленим зміст відновленого рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня 2006 року у справі №2-6256/2006 (повний текст) в наступній редакції:

Справа №2-6256/2006

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2006 року Приморський районний суд міста Одеси

У складі: головуючого судді Ярош С.В.

при секретарі Фащевськой О.А.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нежилі приміщення, про усунення перешкод у користуванні власністю.

установив:

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання права власності нежилі приміщення, про усунення перешкод у користуванні власністю обґрунтовуючи це тим, що з 1984 року він є фактичним володарем і користувачем нежитлових приміщень сараїв, розташованих за адресою: АДРЕСА_1. Крім нього ніхто нежилими приміщенням сараїв не володіє, не користується, права третіх осіб на них відсутні.

Відповідно до заяв власників квартир - співвласників будинку буд. АДРЕСА_1, ними було здійснено поступку своїх прав спільної власності на нежилі приміщення сараїв, загальною площею 187,0 кв. м. та 22,8 кв.м. відповідно, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, на користь позивача. Таким чином, виходячи з вищезазначеного, позивач є власником зазначених нежилих приміщень сараїв.

Однак, не зважаючи на вищевикладене, ОСОБА_2 спричиняє дії, що обмежують право власності позивача на нежилі приміщення сараїв загальною площею 187,0 кв.м. та 22,8 кв.м. відповідно, розташованих за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_2, яка є власником кв. НОМЕР_1 буд. АДРЕСА_1, в усному порядку відмовляється від своєї заяви про поступку свого права власності на нежилі приміщення сараїв та створює перешкоди у здійсненні позивачем своїх прав користування та володіння вказаними нежилими приміщеннями сараїв по АДРЕСА_1 у вигляді погроз та постійних сварок.

Таким чином, позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів шляхом визнання його права власності на вказані приміщення у відповідності до ст. 16 ЦК України.

В судове засідання з'явились ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 власники кв. НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5 відповідно по АДРЕСА_1, та направили суду заперечення за позовом ОСОБА_1 і пояснили суду, що вони теж є користувачами підсобних приміщень сараю загальною площею 187,0 кв.м. і тому не згідні з вимогами позивача щодо визнання права на підсобнеї приміщення сараю загальною площею 187,0 кв.м., та вимагають визнати право власності на підсобне приміщення поділивши його між ними та позивачем наступним чином:

-визнати за ОСОБА_1 право власності на нежиле приміщення сараю загальною площею 22,8 кв.м.,

-визнати за ОСОБА_6 право власності на нежиле приміщення сараю, площею 45,2 кв.м., розташованого на першому поверсі двоповерхового нежилого приміщення сараю загальною площею 187,0 за адресою : АДРЕСА_1.

-визнати за ОСОБА_7 право власності на нежиле приміщення сараю, площею 45,2 кв. м., розташованого на другому поверсі двохповерхового нежилого приміщення сараю загальною площею 187,0 за адресою : АДРЕСА_1.

-визнати за ОСОБА_9 право власності на нежиле приміщення сараю, площею 48,3 кв. м., розташованого на першому поверсі двохповерхового нежилого приміщення сараю загальною площею 187,0 за адресою : АДРЕСА_1.

-визнати за ОСОБА_8 право власності на нежиле приміщення сараю, площею 48,3 кв. м., розташованого на другому поверсі двохповерхового нежилого приміщення сараю загальною площею 187,0 за адресою : АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач підтримав вимоги ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9.

В судовому засіданні відповідачка заявила про свою згоду з вимогами ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Дійсно, ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 є фактичними володарами і користувачами нежитлових приміщень сараїв, розташованих за адресою: АДРЕСА_1. Крім них ніхто нежилими приміщенням сараїв не володіє, не користується, права третіх осіб на них відсутні.

Згідно з Рішенням Конституційного суду України № 1-2/2004 від 02.03.2004 р. у справі з. конституційним зверненням ОСОБА_11 та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) співвласники багатоквартирного будинку є співвласниками його допоміжних приміщень (горища, підвалу та ін.). П. 1.1. резолютивної частини даного рішення проголошує, що "допоміжні приміщення (підвали, сараї, комори, горища, колясочні тощо) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією (набуття права власності) ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення будь-яких додаткових дій.

Також, згідно із п. 1.2. вказаного рішення власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир.

Відповідно до п. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартир у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Згідно Рішення Конституційного суду України № 1-2/2004 від 02.03.2004 р. момент виникнення права власності на квартиру є й моментом виникнення права спільної власності на допоміжні приміщення.

Треба зазначити, що згідно XII розділу Конституції України рішення-з тлумачення нормативних актів України Конституційного суду України носять офіційний характер, тобто є джерелом права України та мають найвищу законну силу. Рішення з офіційного тлумачення Конституції України та законів України Конституційним Судом України, є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Відповідно до заяв власників квартир - співвласників будинку буд. АДРЕСА_1, ними було здійснено поступку своїх прав спільної власності на нежилі приміщення сараїв, загальною площею 187,0 кв. м. та 22,8 кв.м. відповідно, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, на користь позивача, ОСОБА_1.

Однак ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 не давали своєї згода на відчуження на користь ОСОБА_1 нежилих приміщень сараїв, оскільки сами були користувачами означених підсобних приміщень, тому просять визнати право власності на підсобне приміщення, поділивши його між ними та позивачем наступним чином:

-визнати за ОСОБА_1 право власності на нежиле приміщення сараю загальною площею 22,8 кв.м.,

-визнати за ОСОБА_6 право власності на нежиле приміщення сараю, площею 45,2 кв.м., розташованого на першому поверсі двоповерхового нежилого приміщення сараю загальною площею 187,0 за адресою : АДРЕСА_1.

-визнати за ОСОБА_7 право власності на нежиле приміщення сараю, площею 45,2 кв. м., розташованого на другому поверсі двохповерхового нежилого приміщення сараю загальною площею 187,0 за адресою : АДРЕСА_1.

-визнати за ОСОБА_9 право власності на нежиле приміщення сараю, площею 48,3 кв. м., розташованого на першому поверсі двохповерхового нежилого приміщення сараю загальною площею 187,0 за адресою : АДРЕСА_1.

-визнати за ОСОБА_8 право власності на нежиле приміщення сараю, площею 48,3 кв. м., розташованого на другому поверсі двохповерхового нежилого приміщення сараю загальною площею 187,0 за адресою : АДРЕСА_1.

ОСОБА_2, яка є власником кв. НОМЕР_1 буд. АДРЕСА_1, в усному порядку відмовляється від своєї заяви про поступку свого права власності на нежилі приміщення сараїв та створює перешкоди у здійсненні позивачем його прав користування та володіння вказаними нежилими приміщеннями сараїв по АДРЕСА_1 у вигляді погроз та постійних сварок.

Відповідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Згідно з тією ж статтею право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

До того ж ст. 509 ЦК України встановлює, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Треба відмітити, що згідно ст. 214 ЦК України особа, яка вчинила односторонній правочин, має право відмовитися від нього, якщо інше не встановлене законом. Якщо такою відмовою від правочину порушено права іншої особи, ці права підлягають захисту. Відмова від правочину вчинюється у такій самій формі, в якій було вчинено правочин. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов, відповідно до ст. 525 ЦК України, не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 48 Закону України "Про власність" власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Згідно ст. 392 ЦК України власник може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Судовий захист цивільних прав та інтересів шляхом визнання відповідного права передбачений ст. 16 ЦК України.

Виходячи з вищенаведеного, керуючись ст.10 ч.2 Закону У країни « Про приватизацію державного житлового фонду», рішенням Конституційного Суду України № 1-2/2004 від 02.03.2004 р., ст.10,11,209,212,214-215,218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Визнати право власності ОСОБА_1 на нежиле приміщення сараю загальною площею 22,8 кв. м., розташованого за адресою : АДРЕСА_1.

Визнати право власності ОСОБА_6 на нежиле приміщення сараю, площею 45,2 кв.м., розташованого на першому поверсі двоповерхового нежилого приміщення сараю загальною площею 187,0 за-адресою : АДРЕСА_1.

Визнати право власності ОСОБА_7 на нежиле приміщення сараю, площею 45,2 кв. м., розташованого на другому поверсі двохповерхового нежилого приміщення сараю загальною площею 187,0 за адресою : АДРЕСА_1.

Визнати право власності ОСОБА_8 на нежиле приміщення сараю, площею 48,3 кв. м., розташованого на другому поверсі двохповерхового нежилого приміщення сараю загальною площею 187,0 за адресою : АДРЕСА_1.

Визнати право власності ОСОБА_9 на нежиле приміщення сараю, площею 48,3 кв. м., розташованого на першому поверсі двохповерхового нежилого приміщення сараю загальною площею 187,0 за адресою : АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 свого права власності на нежилі приміщення сараїв площею 22,7 кв. м., розташованого за адресою : АДРЕСА_1.

Направити копію рішення в МБТІ й РОН.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду одеської області через Приморський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення заяви про апеляційне оскарження і поданням після цього протягом 20 днів апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м.Одеси протягом п'ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя К.С. Шкамерда