Справа № 461/4341/18 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/1571/18 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2019 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого - судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 27 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, прокуратури Львівської області про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 150000 грн., завданої неправомірними діями (бездіяльністю) службових осіб прокуратури Львівської області в особі старшого слідчого слідчого відділу прокуратури Львівської області Савчука Л.О. та його процесуального керівника прокурора Сас Є.В. під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0002562 від 17.06.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.365 КК України, в якому його (позивача) визнано потерпілим.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що названими службовими особами прокуратури Львівської області умисно не було проведено усіх необхідних слідчих дій для встановлення винних осіб, оголошення їм підозри та розкриття злочину з передачею справи до суду, чим порушено вимоги ст.2 КПК України в частині швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування і судового розгляду, та відновлення його прав, як потерпілого, оскільки постановами слідчого неодноразово закривалось дане кримінальне провадження, незаконність яких підтверджено судовими рішеннями, прийнятими за результатами оскарження цих постанов в порядку кримінального судочинства, крім того, йому не надавалась інформація про проведення слідчих дій, про винесення постанов про закриття кримінального провадження та не було належним чином відреаговано на подані ним скарги про порушення, допущені слідчим.

Зазначає, що у зв'язку з такими неправомірними діями (бездіяльністю) службових осіб прокуратури Львівської області та вимушеною необхідністю їх оскарження у встановленому законом порядку, він зазнав душевних хвилювань та стресу, що призвело до погіршення стану його здоров'я та порушення звичного для нього ритму життя.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 27.08.2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2, просить його скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апелянт зазначає, що ним було надано достатньо письмових доказів, зокрема, судові рішення, які набрали законної сили, на підтвердження незаконності рішень та протиправної бездіяльності прокуратури Львівської області під час досудового розслідування у вказаному вище кримінальному провадженні, однак, суд не дав цим доказам належної правової оцінки.

Крім того, звертає увагу, що судом не дотримано норм національного та міжнародного права, невірно витлумачено закон, який підлягав застосуванню до спірних правовідносин, не застосовано правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 22.06.2017 року у справі №6-501цс17, щодо застосування статей 1166, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 27.12.2018 року, є дата складення повного судового рішення - 03.01.2019 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному за його заявою до ЄРДР за №0002562 від 17.06.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.365 КК України, за фактом втрати, знищення, викрадення, приховування матеріалів кримінальної справи №143-2149 від 07.11.2008 року, досудове розслідування в якому проводиться старшим слідчим слідчого відділу прокуратури Львівської області Савчуком Л.О.

Постановами старшого слідчого СВ прокуратури Львівської області Савчука Л.О. від 28.11.2016 року, 31.01.2017 року, 28.02.2017 року, 31.05.2017 року та 31.08.2017 року вказане кримінальне провадження закривалось у зв'язку з відсутністю в діях процесуального керівника Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.365 КК України.

Ці постанови слідчого оскаржувалась позивачем в порядку КПК України до суду і всі були скасовані з поверненням матеріалів кримінального провадження до прокуратури Львівської області для проведення досудового розслідування, зокрема, з тих підстав, що слідчим не було вжито всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об'єктивного дослідження обставин справи, про які зазначав потерпілий у своїй заяві, та не в достатній мірі обгрунтовано висновки про закриття кримінального провадження (а.с.11-20).

Інших доказів, які б підтверджували незаконність дій та/або бездіяльності службових осіб прокуратури Львівської області, про які позивач описує у своїй позовній заяві, та виникнення у результаті таких дій, рішень та/або бездіяльності негативних наслідків для позивача, як потерпілого у кримінальному провадженні, ним не надано.

За загальним правилом, яке міститься у статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

У відповідності до ч.1 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч.2 ст.1176 ЦК), зокрема, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 цього Кодексу).

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 22.06.2017 року у справі №6-501цс17.

Відповідно до ст.1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень, відшкодовується державою, незалежно від вини цього органу.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, незалежно від вини цієї особи.

Складовими частинами цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди, є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням її заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору і тягне за собою порушення майнових (немайнових) прав та інтересів іншої особи із настанням для неї негативних наслідків (втрат) майнового чи немайнового характеру.

Причинний зв'язок, як елемент цивільного правопорушення, виражає зв'язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, предметом доказування є не тільки факт неправомірних дій (бездіяльності), а й факт заподіяння шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями (бездіяльністю) та заподіянням шкоди.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну правову оцінку, обґрунтовано виходив із того, що позивач не довів причинно-наслідкового зв'язку між діями (бездіяльністю) заподіювача та шкодою, на яку позивач посилається у своїй заяві, оскільки сам факт закриття кримінального провадження в справі за відсутністю в діях особи складу кримінального правопорушення та подальше скасування такого процесуального рішення слідчого в порядку кримінального судочинства за скаргами позивача, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди та не вказує на наявність протиправної бездіяльності службових осіб прокуратури Львівської області по даному кримінальному провадженні, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність підстав для задоволення позову у зв'язку з його недоведеністю.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вирішив справу, не допустивши порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 27 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 03 січня 2019 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.