Постанова

Іменем України

21 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 367/6355/15-ц

провадження №61-30474св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого Висоцької В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення апеляційного суду Київської області від 13 вересня 2017 року, у складі колегії суддів:

Кулішенка Ю. М., Ігнатченко Н. В., Суханової Є. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

1. У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, у якому просило стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 908 277 грн.

2. Позовна заява мотивована тим, що за умовами кредитного договору, укладеного 23 червня 2008 року між АК «УкрСиббанк» та ОСОБА_1, остання отримала кредит в розмірі 90 000 доларів США на умовах, визначених договором, на строк з 23 червня 2008 року по 24 червня 2034 року.

3. Виконання позичальником умов кредитного договору забезпечено договором поруки, укладеним 23 червня 2008 року між АК «УкрСиббанк» та

ОСОБА_2

4. 08 грудня 2011 року між АК «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого до останнього перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором

5. Позивач указував, що позичальник умови договору виконує не належним чином, допустив утворення заборгованості, тому просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

6. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 28 жовтня 2015 року у складі судді Оладько С. І. позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь

ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 23 червня 2008 року в розмірі 3 908 277 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

7. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що правовідносини сторін випливають з кредитного договору. Позичальник допустив утворення заборгованості, тому є підстави для її стягнення в судовому порядку, у тому числі і з поручителя, як солідарного боржника.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

8. Рішенням апеляційного суду Київської області від 13 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 28 жовтня 2015 року в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 скасовано, у цій частині ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

9. Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що місцевий суд прийшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості по кредиту.

10. Разом із тим, апеляційний суд прийшов висновку про невідповідність рішення суду першої інстанції в частині стягнення боргу з поручителя ОСОБА_2 вимогам частини четвертої статті 559 ЦК України, оскільки направленням поручителю 09 червня 2009 року вимоги про дострокового погашення кредиту, банк змінив строк виконання умов кредитного договору та мав право предявити позов з 10 липня 2009 року і до 10 січня 2010 року. Однак, позов до поручителя подано лише 02 вересня 2015 року, а відтак, банк пропустив шестимісячний строк предявлення позову до поручителя, визначений частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

11. У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Дельта Банк» просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

12. Доводи касаційної скарги зводяться до неправильного застосування апеляційним судом положень частини четвертої статті 559 ЦК України. Зауважено на невідповідність рішення апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог до поручителя правовій позиції, висловленій в постанові Верховного Суду України від 29 червня 2016 рок у справі №6-272цс16, згідно із якою, у разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

13. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобовязань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

14. Заявник також посилається на правову позицію Верховного Суду України викладену у постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1539цс17, відповідно до якої на зміну умов основного договору, унаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається і такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених частиною першою статті 559 ЦК України.

Доводи інших учасників справи

15. Інші учасники справи письмових заперечень щодо вимог і змісту касаційної скарги до суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

16. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, справу витребувано з суду першої інстанції.

17. Відповідно до підпункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

18. Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

19. У травні 2018 року цивільна справа надійшла до Верховного Суду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

20. Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

21. Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

22. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

23. Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

24. 23 червня 2008 року між АК «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно якого остання отримала кредит у розмірі

90 000 доларів США на умовах, визначених договором, на строк з 23 червня 2008 року по 24 червня 2034 року.

25. 23 червня 2008 року між АК «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель взяв на себе зобовязання відповідати за зобовязаннями ОСОБА_1 за наведеним кредитним договором.

26. 08 грудня 2011р між АК «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за вказаним кредитним договором.

27. Позичальник ОСОБА_1 зобовязання за наведеним вище кредитним договором належним чином не виконала, не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки, допустила утворення заборгованості, яка станом на 03 серпня 2015 року скала

3 908 277 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

28. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

29. Відповідно до вимог частин першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

30. Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

31. Предметом позову у справі, яка переглядається, є стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором.

32. Предметом касаційного перегляду є рішення апеляційного суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог до поручителя.

33. З матеріалів справи слідує, що поручитель ОСОБА_2 заперечував проти позовних вимог, посилався на пропуск позивачем установленого частиною четвертою статті 559 ЦК України строку предявлення вимоги до поручителя, оскільки направленням 09 червня 2009 року року досудової вимоги на адресу позичальника ОСОБА_1 ( а. с. 85) кредитор змінив строк виконання основного зобовязання.

34. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

35. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

36. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

37. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

38. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

39. Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

40. Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

41. Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

42. При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов'язання до настання строку виконання, визначеного договором.

43. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

44. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

45. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

46. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

47. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року справа № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року справа № 310/11534/13 та від 31 жовтня 2018 року справа № 202/4494/16.

48. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

49. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

50. Вимога статті 526 ЦК України щодо обовязку виконувати зобовязання належним чином поширюється і на акцесорні (забезпечувальні) договори та сторін таких договорів.

51. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

52. Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій) порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

53. Умовами договору поруки сторони погодили, що договір набирає чинності з дати його підписання обома сторонами (дата договору) та діє до повного припинення всіх зобовязаньборжника за основним договором (пункт 3.1).

54. Тобто, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, а наявна в договорі стаття 3, якою встановлено, що порука втрачає чинність після повного виконання боргових зобовязань, не може вважатися строком його дії, оскільки не відповідає змісту статей 251, 252 ЦК України, де визначено, що настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається саме календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

55. Крім того, слід зауважити, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

56. Ураховуючи те, що надісланням 09 червня 2009 року АК «УкрСиббанк» використало право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, тобто, такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови виконання основного зобовязання на 10 липня 2009 року, а даний позов до поручителя предявлено лише у вересні 2015 року, тобто зі спливом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання, визначених частиною четвертою статті 559 ЦК України, апеляційний суд прийшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

57. Доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

58. При вирішенні даної справи апеляційний суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, ухвалене судове рішення відповідає критеріям законності і обґрунтованості.

РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

59. Згідно статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

60. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

1.Касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

2. Рішення апеляційного суду Київської області від 13 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді І. В. Литвиненко

Є. В. Петров

В.

В. Сердюк

І.

М. Фаловська