ПОСТАНОВА

Іменем України

12 листопада 2019 року м. Кропивницький

справа № 398/4413/18

провадження № 22-ц/4809/1404/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л.М. (суддя - доповідач),

судді - Головань А.М., Єгорова С.М.,

за участю секретаря судового засідання Сорокіної Н.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Олександрійська міська державна нотаріальна контора,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Олександрійської міської державної нотаріальної контори про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 червня 2019 року (суддя Крімченко С.А.).

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов

ОСОБА_1 звернулась до Олександрійського міськрайонного суду з позовною заявою про встановлення факту проживання позивача з ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в квартирі АДРЕСА_1 з 25 квітня 2005 року до дня смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4

Зазначає, що підставою звернення до суду є те, що між нею та відповідачем - ОСОБА_2 існує спір про право щодо спадкового майна ОСОБА_3 , придбання якого мало місце до їх спільного проживання з померлим, а також майна, придбаного в період спільного проживання та за спільні грошові кошти. Так, за період спільного проживання та за спільні кошти вона з ОСОБА_3 придбали автомобіль «Dacia Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 65427,00 грн. Частина коштів на придбання автомобілю в сумі 56822,00 грн. була отримана в кредит на підставі кредитного договору з ВАТ «Надра» та сплачена в повному обсязі за період спільного проживання. Крім того, до початку спільного проживання з ОСОБА_3 , останній 21 червня 2003 року придбав за 9985,00 грн. однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Однак, за час їх спільного проживання вартість квартири значно зросла за рахунок спільних трудових доходів, а саме: було встановлено електричне опалення, зроблений капітальний ремонт квартири, замінено вікна, утеплено квартиру. На момент звернення до суду з даним позовом вартість квартири становить 200 400,00 грн. Після смерті ОСОБА_3 вона звернулася до Олександрійської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом їй було повідомлено, роз`яснено про необхідність звернення до суду для встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем. Вказує на те, що брат її співмешканця - відповідач у справі її права на спадкове майно не визнає, хоча участі у догляді за братом не приймав, медикаменти за час хвороби останнього не купував. Вона особисто за свої кошти провела ритуал поховання ОСОБА_3 , а відповідач лише купив костюм для покійного. Встановлення юридичного факту необхідно для отримання спадкового майна після смерті ОСОБА_3 в першу чергу спадкування за законом.

Згідно з відзивом на позовну заяву, ОСОБА_2 вважає позовні вимоги безпідставними та просить відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування своїх заперечень вказує на те, що твердження позивача щодо її перебування у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3 не відповідає дійсності. Так, протягом деякого часу ОСОБА_1 дійсно підтримувала певні стосунки зі спадкодавцем, проте про фактичні шлюбні відносини або хоча б про постійне спільне проживання мова не йшла. Позивач і ОСОБА_3 зустрічалися, разом проводили час, відпочивали (переважно у компанії), ходили один до одного в гості, інколи по декілька тижнів проживали разом, проте, притаманних подружжю атрибутів, таких, як взаємні права і обов`язки, спільний бюджет, інтереси, ніколи не мали. За інформацією, якою володіє відповідач, в період часу, протягом якого позивач підтримувала дружні стосунки з померлим, вона ніде не працювала та самостійного заробітку (доходу) не мала, що, на його думку, свідчить про безпідставність її доводів щодо придбання за спільні кошти автомобіля «Dacia Logan» та спільного погашення кредиту, внесення коштів у поліпшення належної покійному квартири. Також вказує на необгрунованість доводів позивача щодо неприйняття відповідачем участі у житті брата, ненадання йому допомоги та потреби покійного у ній. З наявних у справі медичних документів вбачається, що ОСОБА_3 вперше звернувся за медичним обстеженням у березні 2017 року та отримав рекомендацію щодо проходження терапії за місцем проживання. Протягом року він почувався нормально, за медичною допомогою не звертався та пройшов повторне обстеження вже в березні 2018 року за декілька тижнів до дня своєї смерті. Протягом всього свого життя померлий самостійно себе обслуговував та жодної сторонньої допомоги не потребував, майже до дня своєї смерті надавав послуги таксі на придбаному у кредит автомобілі, мав самостійний дохід, достатній для власного забезпечення. Незважаючи на територіальну віддаленість між братами ОСОБА_4 , оскільки відповідач працює на території Російської Федерації, вони увесь час підтримували тісний зв`язок за допомогою засобів комунікації. При цьому, ОСОБА_3 жодного разу не скаржився брату на погане самопочуття та не звертався з проханням про допомогу. Брати ОСОБА_4 мали спільне спадкове майно, управління яким здійснював померлий, а відповідач та його дружина ОСОБА_5 періодично висилали йому кошти, необхідні для підтримання нормального стану спадкової нерухомості, нагляду за могилами батьків тощо. ОСОБА_3 від імені брата, на підставі виданої ним довіреності, здійснював продаж належного їм в рівних частинах після смерті батька будинку. Ритуал поховання здійснено саме за кошти відповідача, який приїхав з РФ наступного дня після смерті брата, проте не потурбувався про оформлення документів на поховання на власне ім`я.

Короткий зміст рішення суду

РішеннямОлександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 червня 2019 року позов задоволено; встановлено факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, в період з 2005 року до дня смерті ОСОБА_3 , тобто ІНФОРМАЦІЯ_4

Задовольняючи вимоги позивача в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що за правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем. На переконання суду, досліджені в ході судового розгляду справи фотознімки спільного відпочинку позивача зі спадкодавцем (а.с. 79-85 том 1), копії договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води від 06 липня 2009 року, укладеного між КП « Олександрія-водоканал» та ОСОБА_3 , у якому у графі «Споживач» стоїть підпис позивача; договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води від 24 грудня 2013 року, укладеного між ОКВП «Дніпро-Кіровоград» та ОСОБА_3 , у якому у графі «Споживач» стоїть підпис позивача; акта пломбування газового лічильника від 18 вересня 2014 року в квартирі відповідача, де в графі «Абонент» стоїть підпис позивача; акта про монтаж засобу вимірювальної техніки від 23 лютого 2016 року, у якому в графі «Споживач» стоїть підпис позивача (а.с. 57-62 том 1), акта-розпорядження від 06 квітня 2019 року № 161, складеного майстром дільниці ОСОБА_6 , паспортистом ОСОБА_7 , в присутності свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які проживали в одному будинку з померлим, та затвердженого директором КП «Житлогосп», а також показання допитаних у судовому засіданні свідків (а.с. 55 том 1), є належними та допустимими доказами на підтвердження проживання позивача однією сім`єю з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу, в період з 2005 року до дня смерті останнього. Суд першої інстанції вказав на відсутність заперечень відповідача щодо належності підпису на договорах про надання комунальних послуг, в акті пломбування газового лічильника та акті про монтаж засобу вимірювальної техніки саме позивачу. Показання свідків з боку відповідача суд сприйняв критично, оскільки останні зазначили, що більше спілкувалися з сім`єю відповідача, зі спадкодавцем спілкувалися не часто. Суд дійшов висновку, що зазначені свідки не можуть достовірно стверджувати, що позивачка не проживала постійно зі спадкодавцем в квартирі останнього.

Судом також взято до уваги пояснення позивача, відповідно до яких з 28 квітня 2005 року до моменту смерті спадкодавця вони проживали як подружжя, вели спільне господарство, зробили ремонт у квартирі, придбали меблі. Вона працювала у дитячому садку прибиральницею, потім нянею з 2010 року, деякий час стояла на обліку у Центрі зайнятості. З 2014 року по теперішній час працює у магазині продавцем. ОСОБА_3 з 2010 року не працював, іноді надавав послуги з перевезення. Вона утримувала сім`ю. ОСОБА_3 почав хворіти у 2014 році, пройшов обстеження, лікувався стаціонарно в лютому 2015 року. Встановлено діагноз онкозахворювання. З проханням про надання матеріальної допомоги для лікування вона ні до відповідача, ні до інших сторонніх осіб не зверталася. Позивач за свої кошти проводила поховання. ОСОБА_3 з відповідачем не спілкувався, планував квартиру віддати синові позивача від першого шлюбу, але не встиг скласти заповіт.

Судом зазначено, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивачу необхідно для врегулювання питання щодо спадкування майна після смерті ОСОБА_3 . Задоволення позовних вимог надає можливість позивачу бути спадкоємцем 4 черги за законом. Відповідач, як рідний брат спадкодавця, є спадкоємцем 2 черги за законом.

Додатковим рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 серпня 2019 року у даній справі вирішено питання розподілу судових витрат та повернення позивачу надмірно сплаченої суми судового збору.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги та заперечень на апеляційну скаргу

Не погодившись із рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 червня 2019 року, представник відповідача, адвокат Ковальов Андрій Ігорович, оскаржив його в апеляційному порядку. Згідно з поданою апеляційною скаргою просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі. Підставами для скасування рішення суду першої інстанції зазначає неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України). Так, на переконання скаржника не можна погодитись із висновком суду першої інстанції щодо спільного проживання та ведення спільного господарства позивача зі спадкодавцем. Свідки як з боку відповідача, так і з боку позивача зазначали, що ОСОБА_3 не визнавав дітей позивача та не мав наміру бачити їх у своїй квартирі, на відзначення сімейних свят переважно з`являвся один і лише інколи в компанії ОСОБА_1 , наміру одружуватися з позивачкою не мав, заповіт на її ім`я не складав. ОСОБА_1 підтримувала дружні стосунки з покійним братом відповідача, при цьому вона ніде не працювала та самостійного заробітку (доходу) не мала, що на переконання скаржника, свідчить про безпідставність доводів позовної заяви щодо придбання за спільні кошти зі спадкодавцем автомобіля Dacia Logan та спільного погашення кредиту, внесення коштів у поліпшення належної покійному квартири тощо. Не заслуговують на увагу також доводи позовної заяви стосовно неприйняття відповідачем участі у житті брата, ненадання йому допомоги та потреби померлого у ній. Звертає увагу, що звертаючись до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 обґрунтувала необхідність встановлення такого факту існуванням спору про право на спадкування майна, що залишилося після смерті ОСОБА_3 . Однак, як встановлено судом першої інстанції, встановлення такого факту дає їй право на спадкування майна померлого в четверту чергу, у той час як відповідач є спадкоємцем другої черги за законом та у відповідності до вимог ст. 1258 ЦК України усуває позивача від права на спадкування, що свідчить про відсутність юридичних наслідків оскаржуваного рішення. Зазначене є додатковою підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, позивач просить залишити рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 червня 2019 року без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення з тих підстав, що рішення суду першої інстанції є законним та таким, що винесене з дотриманням всіх норм матеріального та процесуального права.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 27 серпня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі.

13 вересня 2019 року апеляційним судом закінчено підготовчі дії у справі; справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 червня 2019 року призначено до розгляду у Кропивницькому апеляційному суді, про що постановлено відповідну ухвалу.

У судовому засіданні 1 жовтня 2019 року за клопотанням позивача, у зв`язку з необхідністю отримання правничої допомоги, у справі було оголошено перерву до 22 жовтня 2019 року.

У судовому засіданні 22 жовтня 2019 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Чередніченко Л.П. та відкладено розгляд справи на 5 листопада 2019 року.

Представником позивача до суду апеляційної інстанції направлено клопотання про відкладення розгляду справи 05 листопада 2019 року на інший час та дату, у зв`язку із зайнятістю представника в іншому судовому процесі. Протокольною ухвалою від 05 листопада 2019 року зазначене клопотання апеляційним судом задоволено. Також задоволено заяву позивача від 18 жовтня 2019 року про продовження строку розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, за наступного.

Судом встановлено наступні обставини

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 10 том 1).

Відповідно до довідки КП «Житлогосп» від 06 квітня 2018 року № 99, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , до своєї смерті постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 22 липня 2003 року по 28 березня 2018 року. На момент його смерті за вищевказаною адресою ніхто більше не був зареєстрований (а.с. 162 том 1).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на квартиру за адресою АДРЕСА_2 , яка належала спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 21 червня 2003 року (а.с. 52 том 1) та на автомобіль «Dacia Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належав спадкодавцю відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с. 24 том 1). Про це майно, як про обсяг спадкової маси йдеться в позові.

Після відкриття спадщини з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернулися позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується копією спадкової справи ( а.с. 159-197 том 1).

Державним нотаріусом було роз`яснено позивачу необхідність звернення до суду з метою встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу протягом п`яти років до відкриття спадщини.

Оскільки між сторонами виник спір щодо спадкового майна ОСОБА_3 , позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вважає, що її права та охоронювані законом інтереси порушені, оскільки перебувала зі спадкодавцем у фактичних шлюбних відносинах з 25 квітня 2005 року по день його смерті - 28 березня 2018 року, вели спільне господарство, зробили ремонт у квартирі, придбали меблі та автомобіль, сплативши в повному обсязі отримані на його купівлю кредитні кошти. На підтвердження факту спільного проживання зі спадкодавцем надала: акт - розпорядження від 06 квітня 2018 року № 161, складений та підписаний працівниками КП «Житлогосп» та особами, які проживають за адресою місця знаходження квартири спадкодавця; фото, на яких зображені позивач з ОСОБА_3 в оточенні родичів та знайомих; копії договорів про надання послуг з централізованого постачання холодної води від 06 липня 2009 року та про надання послуг з централізованого постачання холодної води від 24 грудня 2013 року, укладених ОСОБА_3 , в яких за твердженням позивача, у графі «Споживач» стоїть її підпис; акт пломбування газового лічильника від 18 березня 2014 року в квартирі відповідача та акт про монтаж засобу вимірювальної техніки від 23 лютого 2016 року, які також містять підпис позивача у графі «Абонент» та у графі «Споживач» відповідно; ксерокопію запрошення на весілля племінниці позивача у 2010 році, адресоване позивачу, її синам від першого шлюбу та ОСОБА_3 .

Факт проживання позивача в квартирі спадкодавця підтвердили свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 .

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 21 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя є шлюб (ч. 1 ст. 36 СК України).

Разом з тим, відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Отже, про утворення особами сім`ї може свідчити не тільки укладення між ними шлюбу, кровне споріднення, усиновлення, а й інші обставини, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

За вимогами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

При цьому, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Як визначено у ст.ст. 77-80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України).

Колегія суддів враховує, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Однак, суд першої інстанції викладеного вище не врахував, надавши неналежну та неповну оцінку наявним у справі доказам. Взявши до уваги надані позивачем до суду першої інстанції письмові докази та пояснення свідків, суд визнав встановленим факт спільного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем з квітня 2005 року по березень 2018 року, не надавши належної оцінки належності та достатності таких доказів в частині доведення обставин наявності у позивача та у спадкодавця взаємних немайнових і майнових прав та обов`язків, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету, а також того, що спадкове майно було набуте та поліпшене за безпосередньої участі позивача, спільною працею позивача та спадкодавця. Судом не встановлено, що саме спільні або індивідуальні трудові зусилля спадкодавця і позивача були об`єднанні для набуття рухомого та поліпшення нерухомого майна, що входе до складу спадщини.

Так, трьохсторонній договір «Автопакет» № 912771/МБ/ 980 ID 912771 від 22 жовтня 2008 року (кредитний договір на суму 56882,00 грн.), укладений з АТ КБ «Надра» ОСОБА_3 як Позичальником та ОСОБА_10 як Поручителем (а.с. 12-18 том 1); додатковий договір про внесення змін і доповнень до кредитного договору від 03 грудня 2014 року підписаний Банком та Позичальником (а.с. 15 том 1); видаткова накладна від 23 жовтня 2008 року № РН-СТО-0841, акт приймання-передачі автомобіля від 01 листопада 2008 року, приймально-передавальний акт від 23 жовтня 2008 року підписані ОСОБА_3 як стороною відповідного правочину (а.с. 16, 18, 23 том 1); договір купівлі-продажу автомобіля № КРЧ-1286 від 05 жовтня 2008 року, укладений між ТОВ «Франк Моторс» як Продавцем та ОСОБА_3 як Покупцем (а.с. 19-23 том 1); придбаний автомобіль «Dacia Logan», реєстраційний номер НОМЕР_1 оформлений на ОСОБА_3 . При цьому, жодних доказів участі позивача у купівлі автомобіля, поверненні кредитних коштів банку матеріали справи не містять. Відсутні у справі і докази того, що різниця між вартістю автомобіля в сумі 65427,00 грн. та сумою кредиту в розмірі 56822,00 грн. була оплачена за рахунок коштів ОСОБА_1 . Натомість, як вбачається з показань свідків, перед купівлею спірного автомобіля, ОСОБА_3 продав належний йому автомобіль Волга, про залучення до купівлі автомобіля спільних зі спадкодавцем або особистих коштів позивача свідчень не надано. Поручителем за виконання ОСОБА_3 кредитних зобов`язань позивач не виступила.

Так само відсутні будь-які докази участі позивача у поліпшенні належного спадкодавцю нерухомого майна. Так, на підтвердження своїх доводів, вона мала надати докази, з яких можливо б було встановити факт внесення певних коштів на ремонт, утеплення тощо чи придбання будь-яких необхідних матеріалів, чи особисту безпосередню участь, зокрема, у ремонтних роботах. Однак, такі докази позивачем не надані, в матеріалах справи відсутні. Інформація, яка міститься у копіях трудових книжок позивача та ОСОБА_3 (а.с. 86-94 том 2), на переконання колегії суддів не може бути доказом участі ОСОБА_1 у придбанні майна спадкодавця, оскільки як свідки з боку позивача, так і свідки з боку відповідача свідчили про те, що померлий займався приватними перевезеннями на придбаному автомобілі, чим і заробляв собі на життя.

Зазначені докази не підтверджують також і факту участі позивача у поліпшенні належного спадкодавцю нерухомого майна.

Покази свідків не підтверджують та згідно з вимогами, що ставляться до доказування у цивільному процесі, не можуть підтверджувати обставини участі позивача коштами у поліпшенні нерухомого майна, зокрема розмір цієї участі.

Докази на підтвердження доводів позивача про те, що саме вона утримувала ОСОБА_3 та себе як сім`ю також відсутні.

Загальними положеннями Цивільного процесуального кодексу України передбачено обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються, перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки, оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність належних та достатніх доказів того, що позивач та ОСОБА_3 проживали разом саме як сім`я, ведучи спільне господарство, маючи спільний бюджет, повністю або частково об`єднуючи та витрачаючи кошти, між ними були взаємні права та обов`язки.

Надані ОСОБА_1 до суду спільні зі спадкодавцем фото, запрошення на весілля, копії договорів та актів з підписом позивача, тощо свідчать про існування між позивачем та ОСОБА_3 тривалих стосунків, характер яких дозволяв позивачу перебувати у квартирі померлого, отримати кошти на поховання, однак, не свідчать про існування саме сімейних відносин.

Не може бути прийнятий судом апеляційної інстанції, як належний доказ на підтвердження доводів сторони, також акт -розпорядження від 06 квітня 2018 року № 161, складений майстром дільниці ОСОБА_6 , паспортистом ОСОБА_7 , в присутності свідків, згідно з яким встановлено проживання позивача без реєстрації у квартирі ОСОБА_3 з квітня 2005 року до дня смерті останнього. Так, ані зазначений документ, ані матеріали справи не містять відомостей про період зайняття вказаними у акті працівниками комунального підприємства їх посад та період проживання свідків у одному будинку зі спадкодавцем, а також того, що ці періоди є такими ж або більшими, ніж квітень 2005 року - березень 2018 року. Зазначене викликає обґрунтований сумнів у достовірності наведеної у акті інформації.

Додатковим свідченням того, що ОСОБА_3 не вважав позивача своєю цивільною дружиною, членом сім`ї, на думку колегії суддів є те, що протягом тривалого періоду, за твердженням позивача, їх спільного зі спадкодавцем проживання, останній не зареєстрував її у спірній квартирі. Також, знаючи про тяжке захворювання, яке було у нього діагностовано, та усвідомлюючи можливі наслідки його перебігу, ОСОБА_3 не склав заповіту та не передав в порядку спадкування права на спірне майно позивачу.

При цьому, колегією суддів не беруться до уваги доводи позивача та відповідні заперечення відповідача щодо фактичних відносин, які існували між спадкодавцем та відповідачем, участі останнього у лікуванні та похованні ОСОБА_3 , оскільки встановлення зазначених обставин не входить до предмету доказування у даному спорі.

Таким чином, за відсутності належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження доводів позивача, у задоволенні позову слід відмовити.

Апеляційним судом враховується також, що за вимогами ст. 25 СК України, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі.

Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.

Відповідно до ст. 74 ЦК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Аналіз указаних норм дозволяє зробити висновок про те, що для застосування положень цієї статті необхідною умовою є, зокрема, встановлення факту неперебування осіб у будь-якому іншому шлюбі.

Разом з тим, за наслідками пояснень ОСОБА_1 апеляційним судом встановлено, що 12 липня 2013 року заочним рішенням Олександрійського міськрайоногго суду Кіровоградської області було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_13 , зареєстрований у 1995 році (а.с. 46 том 2). Шлюб вважається припиненим з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Зазначене виключає можливість встановлення факту спільного проживання позивача та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, необхідного для прийняття спадщини.

Колегія суддів відхиляє аргументи позивача про те, що вона та ОСОБА_13 припинили фактичні шлюбні правовідносини ще з листопада 1999 року, про що зазначено у рішенні суду про розірвання шлюбу, оскільки дана обставина не має правового значення для вирішення питання наявності спадкових прав.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 25 квітня 2019 року у справі № 759/4596/18.

Правильно встановивши, що відповідно до вимог ст.ст. 1262, 1264 ЦК України, встановлення проживання позивача зі спадкодавцем однією сім`єю надає можливість позивачу бути спадкоємцем 4 черги за законом, тоді як відповідач, як рідний брат спадкодавця, є спадкоємцем 2 черги за законом та задовольняючи позовні вимоги у даній справі, суд першої інстанції безпідставно не звернув уваги також на наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 15 та ч. 1 ст.16 ЦК України, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Проаналізувавши норми ст.ст. 15,16 ЦК України та ст.ст. 4, 5 ЦПК України, слід дійти висновку, що можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від доведеності одночасної наявності таких елементів: суб`єктивного права (інтересу) у позивача, що підлягає захисту; порушення означеного ним права чи інтересу з боку відповідача (відповідачів); ефективність обраного способу захисту (його адекватність характеру правовідносин і здатність відновити порушені права чи інтереси).

Отже, визначаючи належність обраного позивачем способу захисту, слід оцінювати його ефективність для захисту того права чи інтересу, за захистом якого позивач звернувся до суду. Вимога про захист цивільного права або інтересу має відповідати змісту цього права чи інтересу, характеру його порушення, оспорювання або невизнання і повинна забезпечувати поновлення права чи інтересу, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати отримання відповідного відшкодування.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Виходячи з викладеного, за наявності спадкоємця першої черги за законом спадкового майна ОСОБА_3 , порушене право позивача не може бути поновлено шляхом задоволення позову у даній справі.

Як правильно вказав скаржник у апеляційній скарзі, зазначене є окремою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

В силу вимог ч.ч.1-3,5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення,ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції таким вимогам процесуального закону не відповідає.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

У зв`язку з тим, що рішення суду першої інстанції не відповідає критеріям законності, обґрунтованості та справедливості, відповідно до приписів ст. 376 ЦПК України, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно з п. 20 постанови пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

На підставі викладеного, додаткове рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 серпня 2019 року у даній справі з моменту набрання цією постановою законної сили є нечинним.

У зв`язку зі скасуванням рішення суду першої інстанції, апеляційним судом здійснено новий розподіл судових витрат у справі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 червня 2019 року скасувати.

Ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1057,20 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 19 листопада 2019 року.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді А. М. Головань

С. М. Єгорова