ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/4407/17 Головуючий суддя І інстанції Єрмак Н.В.
Провадження № 22-ц/818/218/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Бурлака І.В.,Кіся П.В.,

за участю секретаря : Колесник О.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2018 року в складі головуючого судді Єрмак Н.В. у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ладога» до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «АІС-Лізінг» про стягнення безпідставно отриманого майна (коштів), про застосування наслідків нікчемного правочину та витребування майна з чужого незаконного володіння,

встановив:

03 квітня 2018 року ТОВ «Ладога» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «АІС-Лізінг» про стягнення безпідставно отриманого майна (коштів), про застосування наслідків нікчемного правочину та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4, який працював директором ТОВ «Ладога» по день своєї смерті. Після його смерті ТОВ «Ладога» було проведено перевірку діяльності товариства під керівництвом ОСОБА_4, та виявлено низку порушень статуту товариства та чинного законодавства, що призвели до збитків в сумі 290914,40 грн. Відповідно до платіжних доручень за 2014-2015 роки ТОВ «Ладога» сплатило померлому ОСОБА_4 з урахуванням податків на 219186,90 грн. більше, ніж повинно було сплатити відповідно до статуту ТОВ «Ладога», адже, відповідно до статуту померлий мав отримати 10%, але сплатив на свою користь 50% дивідендів. Крім того, померлий зареєстрував на своє ім'я службовий автомобіль Geely CK 1.5 basic. За згаданий автомобіль ТОВ «Ладога» сплатило всі лізингові платежі, але померлий ОСОБА_4 уклав відповідний правочин та передав цей автомобіль собі згідно акту прийому передачі від 02.11.2009 року.

Заочним рішенням Московського районного суду міста Харкова від 06 лютого 2018 року позов задоволено.

Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 27 липня 2018 року заяву представника відповідача ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення винесене без доказів належного повідомлення її про судові засідання, а також не було досліджено факт припинення представництва його, як Відповідача, адвокатом ОСОБА_5; під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення, судом в основу ухвали було покладено формальну підставу для відмови всупереч вимог ЦПК та практики Європейського суду з прав людини; судом першої інстанції в обґрунтування заочного рішення покладено докази, які

об'єктивно викликають сумнів в їх достовірності, та потребують більш детального вивчення та аналізу, чого не було зроблено внаслідок відмови у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення, а саме: акт ревізії товариства від 31.10.2016р., який по суті є недопустимий доказ; судом не було досліджено наслідки спливу строку позовної давності, про що було заявлено під час розгляду справи, як того вимагають положення ст. 214 ЦПК України та судова практика Верховного Суду України; посилання Позивача на той факт, що ревізійна комісія не скликалась, суперечить нормам Закону України «Про господарські товариства» та Статуту товариства і не свідчить про обґрунтованості та справедливості вимог Позивача. Оскаржуване рішення є таким, що винесене із порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного та всебічного вивчення обставин справи, без аналізу документів, що мають беззаперечне значення для вірного прийняття рішення по справі.

Вказала, що ухваливши про проведення заочного розгляду справи за відсутності відповідачів, суд помилково виходив з того, що вона була належно повідомлена про день, час та місце розгляду справи, оскільки на той день вона вже відмовилася від послуг представника, який їй не повідомив про судове засідання, коли справа була розглянута. У заяві про перегляд заочного рішення її представником було зазначено, що 05.02.18р. вона та адвокатське об'єднання «ЩИТ», в особі голови правління Бодяна М.В., розірвали відповідний договір за згодою сторін, проте у неї за станом здоров'я не було можливості вчасно повідомити про це суд.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з'явилися у судове засідання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду не відповідає.

Так, за змістом ст. 116 ЦК України, учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом: 1) брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом; 2) брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди); 3) вийти у встановленому порядку з товариства; 4) здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, у порядку, встановленому законом; 5) одержувати інформацію про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом. Учасники господарського товариства можуть також мати інші права, встановлені установчим документом товариства та законом.

Згідно статті 145 ЦК України, вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори його учасників. У товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний або одноособовий), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників. Виконавчий орган товариства може бути обраний також і не зі складу учасників товариства. Компетенція виконавчого органу товариства з обмеженою відповідальністю, порядок ухвалення ним рішень і порядок вчинення дій від імені товариства встановлюються цим Кодексом, іншим законом і статутом товариства.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 3 статті 228 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

У відповідності до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно до ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов'язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину.

Судовим розглядом справи встановлено, що відповідно до Протоколу №2 від 25.01.2007р. загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАДОГА» з 26 січня 2007 року директором призначено громадянина ОСОБА_7. Відповідно до наказу №_01/К від 02.04.2007р. останній приступив до виконання своїх обов'язків.

Згідно статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАДОГА», що зареєстрований 05.02.2007р. державним реєстратором Харківської міської ради номер запису 2032804 його учасниками є ОСОБА_7 (доля участі 10%), ОСОБА_8 (доля участі 30%), ОСОБА_9 (доля участі 30%), ОСОБА_10 (доля участі 30%).

Відповідно п. 10.3.2 Статуту Товариства щодо сплати дивідендів з чистого прибутку пропорційно до розміру частки учасника у Статутному фонді і тільки на підставі рішення Вищого органу товариства (Загальні збори учасників Товариства).

Протягом 2014 - 2015р.р. із розрахункового банківського рахунку позивача на власний рахунок діючого на той час директора ОСОБА_4 сплачені грошові кошти із призначенням платежу «дивіденди» засновнику за посиланням на відповідні протоколи, зокрема: 25.12.2014р. сплачено 28 500,00 грн. (дивіденди за 2014 рік) із посиланням на протокол №4 від 24.12.2014р.; 27.02.2015р. сплачено 21 195,00 грн. (дивіденди за січень протокол №6 від 23.01.2015р.; 30.03.2015р. сплачено 21 195,00 грн. (дивіденди за лютий протокол №7 від 27.03.2015р.; 05.05.2015р. сплачено 25 905,00 грн. (дивіденди за березень протокол №8 від 28.04.2015р.; 04.06.2015р. сплачено 25 120,00 грн. (дивіденди за квітень протокол №9 від 29.05.2015р.; 20.07.2015р. сплачено 25 120,00 грн. (дивіденди за травень протокол №10 від 29.06.2015р.; 04.08.2015р. сплачено 25 120,00 грн. (дивіденди за червень протокол №11 від 29.07.2015р.; 24.09.2015р. сплачено 25 120,00 грн. (дивіденди за липень протокол №12 від 31.08.2015р.

2015 року) із посиланням на 2015 року) із посиланням на 2015 року) із посиланням на 2015 року) із посиланням на 2015 року) із посиланням на 2015 року) із посиланням на 2015 року) із посиланням на

Збори засновників товариства Позивача у визначені дати не проводилися та рішення про розподіл прибутку та виплату дивідендів не приймались, що встановлено та підтверджується Актом та звітом ревізійної комісії від 31.10.2016р. (а.с. 136-164).

Отже, обставини невірного та безпідставного розпорядження грошовими коштами товариства з боку колишнього директора були виявлені під час роботи ревізійної комісії, обраної відповідно до положень статуту (п.11.4).

На підставі цього суд першої інстанції вважав встановленим, що директор ОСОБА_4 безпідставно отримав кошти (майно) Товариства з урахуванням сплачених податків в сумі 219 186, 90 гривень, чим завдав збитки Товариству на вказану суму грошових коштів.

Також, ОСОБА_4 від імені Товариства (Позивача) уклав тристоронній правочин (Договір про переведення боргу та відступлення права вимоги від 02.11.2009 року до договору №175-С фінансового лізингу від 12 вересня 2007 року) з ТОВ «АІС-Лізинг» та ОСОБА_4 та отримав відповідно до акту до договору про переведення боргу та відступлення права вимоги автомобіль Geely CK 1.5 basic у власність, згодом зареєструвавши його на своє ім'я.

Пунктом 1.1 договору про переведення боргу від 02.11.2009 року сторонами визначено, що ТОВ «ЛАДОГА» є боржником по сплаті лізингових платежів та іншим зобов'язанням згідно Лізингового договору та переводить свій борг (обов'язки) на нового лізингоодержувача ОСОБА_4.), а п.3.1. встановили обов'язок безоплатної передачі ТОВ «ЛАДОГА» на користь ОСОБА_4 транспортного засобу автомобілю Geely CK 1.5 basic.

Відповідно до Додаткової угоди №3 від 16.09.2009р. Договору фінансового лізингу №175-С від 12.09.2007р. та Акту ревізійної комісії від 31.10.2016р. станом на 02.11.2009р., тобто на дату укладення Договору про переведення боргу та відступлення права вимоги заборгованість позивача по сплаті лізингових платежів була відсутня, тобто був укладений фіктивний договір про переведення боргу, якого фактично не існувало, а колишній директор ОСОБА_4 у такий спосіб безоплатно отримав автомобіль.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9, у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Згідно зі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Факт безпідставного отримання померлим ОСОБА_4 автомобіля Geely CK 1.5 basic знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи.

Згідно відповіді приватного нотаріуса ХМНО Варнікової К.В., 19.09.2016 року за заявою ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4 заведено спадкову справу №13/2016. Крім ОСОБА_3 з заявами про прийняття або відмову від спадщини ніхто не звертався. На ім'я ОСОБА_3 були видані свідоцтва про право на спадщину за законом, в тому числі на спірний автомобіль Geely CK 1.5 basic (а.с.117).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності заявлених позовних вимог і що заперечення, надані ОСОБА_3 в ході розгляду справи, висновків суду не спростовують.

Однак при цьому всупереч вимог ст.ст. 263, 264 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення, суд першої інстанції під час ухвалення рішення суду не розглянув заперечень відповідача проти належності та достовірності доказу, на який суд послався у своєму рішенні, акту Ревізійної комісії по перевірці фінансово-господарської діяльності ТОВ «ЛАДОГА» за період з 25 січня 2007 року по 14 вересня 2016 року, а також - стосовно наявності спливу позовної давності.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У запереченнях проти позову від 17.07.2017 року ОСОБА_3 вказала про відсутність поважних причин спливу позовної давності за вимогами про визнання договору про переведення боргу та відступлення права вимоги від 02.11.2009р. до договору фінансового лізингу недійсним та повернення автомобіля, а також на те, що всупереч п.п. 11.4, 11.4.1, 11.4.2 Статуту товариства під час перевірки ревізійна комісія не залучила фахівців, експертів чи аудиторську організацію, що ставить під сумнів достовірність та належність складеного названою ревізійною комісією Акту перевірки господарської діяльності товариства та висновків про те, що директор та учасник товариства ОСОБА_4 діяв з перевищенням своїх службових повноважень. У доданих до Акту платіжних дорученнях вказані суми, які були перераховані Приват банку директору товариства та ще одному учаснику, однак з якої саме суми виходили ці проценти не відомо. Позивач не надав доказів про розмір доходів товариства за 2014-2015р.р., з яких відбулося нарахування дивідендів.

Дійсно, відповідно до п. 11.4.1 11.4.2 Статуту товариства контроль за діяльністю виконавчого органу Товариства, перевірка господарсько-фінансової діяльності Товариства проводиться Ревізійною комісією, яка утворюється Загальними зборами учасників товариства. Матеріали перевірок Ревізійна комісія надає вищому органу Товариства. Ревізійна комісія має право залучати до своєї діяльності фахівців, експертів, аудиторські організації (а.с. 53-54).

Викладені в Акті ревізійної комісії від 31.10.2016р. (а.с. 136-164) вищевказані обставини, які суд першої інстанції вважав встановленими, про те, що: на дату укладення Договору про переведення боргу та відступлення права вимоги заборгованість позивача по сплаті лізингових платежів була відсутня; про переказ коштів на дивіденди засновнику за 2014р 28500 грн., у т.ч. засновнику ОСОБА_4 28500 грн., про переказ коштів на дивіденди засновнику за 2015р 401550 грн., у т.ч. засновнику ОСОБА_4 200 775 грн., про розмір чистого прибутку за 2014-2015р. належними і допустимими доказами - відповідними бухгалтерськими документами не підтверджено.

Крім того, як вбачається із вказаного Акту та Статуту товариства членами ревізійної комісії є учасники товариства, ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_8, які заінтересовані у перерозподілі дивідендів на свою користь, що свідчить про невідповідність вказаного Акту критерію достовірності доказу, передбаченого у ст. 79 ЦПК України (а.с. 44, 136).

Відповідно до ст. 78 ЦПК України щодо допустимості доказів суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Оскільки для з'ясування розміру чистого доходу товариства, з якого нараховуються дивіденди, що має значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері бухгалтерського обліку та економіки, а позивачем при наявності процесуальної можливості не було надано до суду відповідні висновки експертів чи спеціалістів, якими не є названий Акт ревізійної комісії, то відповідно до вказаної норми ч. 1 ст. 103 ЦПК України Акт ревізійної комісії не є допустимим доказом, що суд першої інстанції не врахував і всупереч ч. 2 ст. 78 ЦПК України взяв цей документ до уваги для встановлення обставин справи щодо нарахування дивідендів.

Таким чином, всупереч процесуального обов'язку, передбаченого ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України позивач не надав до суду належних, допустимих, достовірних і достатніх, ст. 77-80 ЦПК України, доказів на підтвердження доводів позову про безпідставність нарахування і отримання ОСОБА_4 дивідендів, внаслідок чого позивачу було завдано майнової шкоди.

Крім того, суд не дослідив заяву відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності за вимогами про визнання правочину недійсним та застосування наслідків нікчемності правочину і повернення автомобіля.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту, ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи договір про переведення боргу та відступлення права вимоги до договору № 175-С фінансового лізингу від 12 вересня 2007 року був укладений між фізичною особою ОСОБА_4 та ТОВ «АІС-Лізинг» 02 листопада 2009 року (а.с. 38-40).

Акт приймання-передачі майна (автомобіля) до вказаного договору про переведення боргу та відступлення права вимоги до договору № 175-С фінансового лізингу від 12 вересня 2007 року підписаний між фізичною особою ОСОБА_4 та ТОВ «Ладога» 02 листопада 2009 року (а.с. 60).

З копії техпаспорту на вказаний автомобіль вбачається, що він був виданий на ім'я ОСОБА_4 23.03.2010 року (а.с. 121).

Таким чином, оскільки спірний договір був виконаний не пізніше 23.03.2010 року, з цієї дати відповідно до ч. 2 ст. 261 ЦК України почав перебіг загальний трирічний строк позовної давності, який вже сплив на день звернення товариства до суду з цим позовом, 03.04.2017 року.

При цьому колегія суддів не вбачає поважних причин для поновлення строку позовної давності, оскільки лише особиста недбалість учасників товариства, які за відсутності об'єктивних причин всупереч положенням п. 11.4-11.4.2 вчасно не створили ревізійну комісію товариства і не контролювали діяльність виконавчого органу Товариства, його директора ОСОБА_4, вчасно не перевіряли господарську діяльність Товариства, та не надавали вищому органу Товариства (Загальним зборам Учасників товариства) матеріали перевірок, - була причиною того, що Ревізійна комісія товариства була створена і вперше перевірка діяльності директора Товариства та господарської діяльності Товариства відбулися після смерті директора ОСОБА_4 Належних і допустимих доказів про те, що ОСОБА_4, діючи з корисливих мотивів, приховував зазначені обставини своєї діяльності на посаді директора товариства від Учасників Товариства, матеріали справи не містять.

Виходячи з наведеного, у задоволенні позову в частині стягнення безпідставно отриманої померлим спадкодавцем ОСОБА_4 коштів та збитків у вигляді сплачених податків в сумі 219 186,90 грн. слід відмовити, за недоведеністю, а в частині визнання недійсним та витребуванням на користь товариства автомобіля - за спливом трирічного строку позовної давності.

Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги, що відповідно до ч. 4 ст. 1231 ЦК України майнова шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину.

При цьому відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Тобто, передбачений ч. 2 ст. 1281 ЦК України шестимісячний строк має присікальний характер і тому поновленню не підлягає.

Як пояснив представник відповідача, директор ТОВ «ЛАДОГА» ОСОБА_12, про смерть директора товариства ОСОБА_4, 14 вересня 2016 року, він дізнався від вдови - відповідача ОСОБА_3, на наступний день після смерті, тобто 15 вересня 2016 року. Згідно до протоколу № 2 загальних зборів засновників ТОВ «Ладога» про призначення членів ревізійної комісії необхідність її створення пов'язана зі смерті директора ОСОБА_4 та необхідністю ревізії господарсько-фінансової діяльності підприємства за період його роботи директором (а.с. 166). Таким чином, про смерть слухали про директора ОСОБА_4 товариству стало відомо не пізніше вказаної дати проведення загальних зборів, 17.09.2016 року.

З листа приватного нотаріуса Варнікова К.В. на адресу ТОВ «ЛАДОГА» від 17.03.2017, вих. № 78/01-16 вбачається, що до нотаріуса вказане товариство звернулося 14.03.2017р. і 15.03.2017р. із заявою про надання переліку спадкоємців (адреси проживання та телефони), що прийняли спадок після померлого та переліку спадкового майна, що залишився після померлого, а не з вимогами до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги, про відшкодування майнової шкоди, яка була завдана спадкодавцем (а.с. 41). Представник позивача пояснив, що раніше із зверненням до нотаріуса щодо наявних спадкоємців після смерті ОСОБА_4 товариство не зверталося.

Таким чином, оскільки позивач звернувся до суду з позовом до спадкодавця з приводу пред'явлення вимог кредитора про відшкодування майнової шкоди, яка була завдана спадкодавцем зі спливом передбаченого ч. 2 ст. 1281 ЦК України шестимісячного строку строку, позивач позбавляється права вимоги і тому у задоволенні цих вимог слід також відмовити відповідно до ч. 4 ст. 1281 ЦК України.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції: неповно з'ясував обставин, що мають значення для справи; ухвалив своє рішення при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушив названі норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, тому відповідно до п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує оскаржене рішення повністю та ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позову, з наведених підстав.

Керуючись ст. 367, п.2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 382-384, 388-391, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Заочне рішення Московського районного суду міста Харкова від 06 лютого 2018 року-скасувати.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Ладога» -відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 14 січня 2019 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

П.В.Кісь.