Справа № 361/2883/19
Провадження № 2/361/2358/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

/заочне/

05 серпня 2019 року Броварський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого - судді Селезньової Т.В., при секретарі В.І. Яблонській, за участі позивача ОСОБА_1 , розглянувши в судовому засіданні в м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

встановив:

Позивачка просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 , мотивуючи тим, що вона є власником зазначеної квартири, проживає у ній разом з чоловіком; в квітні 2017р. відповідачі, які доводяться їй рідним братом та невісткою звернулися до них з проханням зареєструвати їх на три місяці до липня 2017р. в належній їй квартирі, оскільки на той час вони продали свій будинок та шукали нове житло; з кінця квітня 2017р. місце проживання відповідачів їй не відомо, вони не підтримують зв`язок, за місцем своєї реєстрації вони ніколи не проживали; наявність реєстрації відповідачів за даною адресою створює їй перешкоди у вільному розпорядженні майном, вона позбавлена можливості оформити субсидію.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися повторно, були повідомлені належним чином, рекомендованими листами за місцем зареєстрованого проживання і шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб - сайті суду. Від відповідачів не надійшло заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, і вони не повідомили про причини неявки.

Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, на задоволенні позову наполягала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Суд, прийнявши всі заходи по виклику відповідача, ухвалив розглянути справу заочно, згідно ст.223 та ст.280 ЦПК України.

З наданих доказів встановлено:

Згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 12.11.1994р. перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 27.12.1995р.

З свідоцтва про право власності на житло від 02.07.1999р. встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

З акту обстеження житлово-побутових умов від 27.02.2018р., 27.12.2018 р. та 19.03.2019р. встановлено, що що на момент обстеження та зі слів сусідів за вищевказаною адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані та фактично проживають дві особи: ОСОБА_1 (позивач) та її чоловік ОСОБА_6 ; зареєстровані але фактично не проживають за даною адресою з серпня 2017 р.: ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Спірна квартира не є об`єктом спільної сумісної власності позивача і відповідачів; договір найму житлового приміщення між ними і позивачем не укладався, порядок користування квартирою не визначався, відповідачі протягом шести місяців у квартирі не проживають, не мають речей у квартирі.

Свідок ОСОБА_7 , що проживає за адресою: АДРЕСА_3 , сусідка з 1985року, пояснила суду, що відповідача - брата позивачки - бачила лише один раз при вселенні позивачки у квартиру, він приходив у гості; відповідачі ніколи не жили у квартирі позивачки , принаймні останні 8 років вони там точно не проживають, і свідок їх не бачила жодного разу; часто буває в квартирі позивачки , в квартирі нема ніяких сторонніх речей, які б вказували на те, що в ній проживають відповідачі; такого, щоб були конфлікти чи щоб відповідачі намагались увійти в квартиру, а позивач їх не впустила, - не було.

Свідок ОСОБА_8 , що проживає за адресою: АДРЕСА_4 , сусідка і голова ОСББ в даному будинку, суду пояснила, що знає відповідача як брата позивачки, бачила його один раз на похоронах понад 10 років понад, свідок часто буває в гостях, і може стверджувати, що відповідачі в квартирі позивачки не проживають багато років; такого, щоб були конфлікти чи щоб відповідачі намагались увійти в квартиру, а позивач їх не впустила, - не було

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За змістом ч.ч.1, 4 ст. 41Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд.

Згідно ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст.395 ЦК речовими правами на чуже майно є: зокрема, 1) право володіння; 2) право користування (сервітут).

Згідно ст.150 ЖКУ громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно обмежений у цьому праві. Право власності складається з права володіння, користування і розпорядження, які є похідними і невід,ємними від права власності.

Згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності.

З системного аналізу вказаних норм закону, що регулює спірні та подібні ним правовідносини, та з встановлених у судовому засіданні конкретних обставин даної справи і даного спору, що виник між сторонами, суд робить такі висновки:

Позивач є власником квартири;

відповідачі ніколи не були і не є власниками (співвласниками) вказаної квартири;

відповідачі були членами сім`ї власника квартири (брат та невістка), відповідачі були зареєстровані за адресою вказаної квартири, однак відсутності за вказаною адресою без поважних причин понад один рік.

Таким чином, встановлено, що протягом всього часу їх реєстрації за вказаною адресою відповідачі не проживають у квартирі, не користуються квартирою як своїм житлом тривалий час, значно більше одного року, передбаченого статтею 405 ЦК України.

Не встановлено будь-яких законних підстав для збереження за відповідачами права користування вказаним жилим приміщенням.

Не встановлено намірів відповідачів на використання або намір використання права користування жилим приміщенням чи будь-якого зв`язку з даним жилим приміщенням.

Наявність реєстрації відповідачів за даною адресою є перешкодою для позивача у здійсненні ним своїх прав у склад права власності, таких як вільне володіння, розпорядження своїм майном.

Власник має право вимагати усунення буд-якого порушення чи перешкод відносно свого майна і прав на нього, в тому числі і у обраний позивачем спосіб - шляхом визнання осіб, які є зареєстрованими на постійне місце проживання у будинку, такими, що втратили право користування жилим приміщенням - даним будинком, належним позивачу на праві власності.

Позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.321,391,405, ЦК України, ст.156, 163, 71, 72 ЖК України, ст.ст.259-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити;

визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку він може подати протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено 07.08.2019 року.

Суддя Т.В. Селезньова