Справа № 127/6439/19
Провадження № 22-ц/801/1750/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Луценко Л. В.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 рокуСправа № 127/6439/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Матківської М.В.,

за участю секретаря судового засідання: Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу №127/6439/199 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 09 липня 2019 року про відмову у призначенні судово-психологічної експертизи, постановлену у складі судді Луценко Л.В.,

встановив:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Вінницької міської ради, в якому просив зобов`язати відповідача не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні зі своєю дочкою - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визначити позивачеві способи участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною шляхом встановлення систематичних побачень 7 (сім) разів на тиждень без присутності матері: на необмежене спілкування з дочкою особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього спілкування між ним та дочкою; з понеділка по п`ятницю з 09 год ранку до 20 год вечора за місцем навчання дочки або за місцем її перебування (при умові, що дитина не буде зайнята в цей час підготовкою до шкільних чи інших занять) на особисте спілкування з дочкою; на спільний відпочинок (без порушення навчального процесу дитини): з п`ятниці 20 год вечора (з ночівлями) до неділі 20 год вечора включно, у перший та третій тиждень кожного місяця; особисто забирати дочку з місця її постійно проживання, школи та гуртків; можливість спільного проведення половини осінніх, зимових весняних та літніх канікул з правом виїзду за межі країни на відпочинок, з метою оздоровлення; проведення з дочкою кожного другого свята (Новий рік, Різдво, Старий Новий рік, 8 Березня, Великдень, Травневі свята, 1 вересня, 19 грудня - День Святого Миколая) по черзі, за попередньою домовленістю сторін за умови, що святковим дням надається перевага над днями батьків; за попередньою домовленістю з дитиною святкувати з нею день її народження або зустрічатися з нею на наступний день та святкувати день народження позивача або зустрічатися на наступний день; безперешкодного відвідування дочки у період хвороби за місцем її фактичного проживання/лікарні.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 23 серпня 2006 року перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, у якому народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З листопада 2017 року подружжя припинило спільне проживання, ОСОБА_2 разом з дочкою переїхала на інше місце поживання: АДРЕСА_1 .

З цього часу дружина заборонила дитині бачитися та спілкуватися з батьком. Не досягнувши з відповідачем згоди щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, позивач звернувся з відповідною заявою до служби у справах дітей Виконавчого комітету Вінницької міської ради про усунення перешкод у вільному спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способів участі у такому вихованні, рішенням якого від 31 січня 2019 року №121 визначено способи участі у вихованні дитини та встановлено час спілкування батька з дочкою ОСОБА_3 : щопонеділка, щосереди, щонеділі з 16 год до 20 год за погодженням з дитиною; при цьому батьків зобов`язано попереджати один одного про свої дії щодо дитини та узгоджувати їх з урахуванням режиму дня, стану здоров`я та інтересів дитини. З таким рішенням Служби у справах дітей позивач не погоджується з підстав порушення принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, визначені способи участі у спілкуванні та вихованні дитини порушують його права і не відповідають інтересам малолітньої дитини. Водночас, навіть таке рішення відповідач не виконує.

23 липня 2019 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Шиманський В.М. заявив клопотання про призначення судово-психологічної експертизи, яке мотивовано тим, що за твердженням відповідача, дитина не бажає спілкуватися з батьком, що на думку позивача є наслідком впливу матері - відповідача, а не особиста думка дитини, а тому необхідним є з`ясування обставин для визначення сімейної ситуації, індивідуально-психологічних особливостей батьків, особливостей їх виховної поведінки, які впливають на емоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя дитини; вплив виховання кожного з батьків на психологічний стан та розвиток дитини та визначення наявності залежності оцінки сімейної ситуації дитиною від впливу з боку матері чи інших дорослих.

На вирішення експертизи позивач просив поставити питання:

- яким чином сімейна ситуація, індивідуально-психологічні особливості батьків - батька: ОСОБА_1 матері: ОСОБА_2 , особливості їх виховної поведінки впливають на емоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ?

- яким чином можуть вплинути умови виховання кожного з батьків на психологічний стан та розвиток дитини?

- чи має залежність оцінка сімейної ситуації дитиною від впливу з боку батьків та інших дорослих.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09 липня 2019 року у задоволенні клопотання відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що підстава, якою позивач обґрунтовував необхідність призначення судової психологічної експертизи дитини - небажання дитини спілкуватися з батьком, якщо така має місце, не має наслідком відсторонення батька від участі у спілкуванні та вихованні дитини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначав, що у справі, предметом якої є усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з нею, є обов`язковим призначення судово-психологічної експертизи, а також призначення такої експертизи є обов`язковим за приписами ст. 105 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї із сторін.

Призначення судової психологічної експертизи є необхідним для з`ясування обставин, які мають значення для справи, що потребує спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Відповідач ОСОБА_2 правом відзиву не скористалася.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник Шиманський В.М. вимоги апеляційної скарги підтримали в межах доводів, заявлених в ній, просили скаргу задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

В статті 18 Конвенції про права дитини зазначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами ; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Згідно з ч.2 ст. 102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Відповідно до ч.1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Тобто, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Як роз`яснено в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» N 8 від 30.05.97 судам вказано на неприпустимість призначення експертизи у випадках, коли з`ясування певних обставин не потребує спеціальних знань, а також порушення перед експертом правових питань, вирішення яких віднесено законом до компетенції суду.

Предметом спору у цій справі є усунення перешкод позивачеві, який проживає окремо від дитини, у спілкуванні з дитиною та її вихованні та визначення способів участі позивача у вихованні дитини.

Підставою позову було зокрема те, що між сторонами не досягнуто згоди щодо участі у вихованні дитини та створення відповідачем перешкод у спілкуванні з малолітньою дочкою, невиконання відповідачем рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 31 січня 2019 року №212, а також те що ОСОБА_1 не погоджується з рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 31 січня 2019 року №212 , яким визначено способи його участі у вихованні дитини та встановлено час спілкування з нею: щопонеділка, щосереди, щонеділі з 16 год до 20 год за погодженням з дитиною; з обов`язковим узгодженням батьками своїх дій щодо дитини, з урахуванням режиму дня, стану здоров`я та інтересів дитини. Позивач вважає, що таке рішення не дозволяє налагодити контакт батька з дочкою, порушує звичайні умови життя дитини, яке прийнято без урахування розпорядку дня малолітньої дочки, а також порушує рівність його батьківських прав на участь у житті дитини, оскільки він залишається усунутим від спілкування і виховання дитини.

Виходячи з предмету позовних вимог та підстав, з яких вони заявлені, їх з`ясування відноситься до правових питань, вирішення яких віднесено законом до компетенції суду.

Доводи, якими позивач обґрунтовував клопотання про призначення судової психологічної експертизи - це твердження відповідача, що дитина не бажає спілкуватися з батьком.

Водночас відповідно до закріпленого статтею 12 ЦПК України принципу змагальності сторін, саме на сторону, яка посилається на відповідні обставини покладається обов`язок їх доказування і оцінка таких доказів входить до компетенції суду відповідно до ст. 89 ЦПК України.

Вирішення поставлених позивачем у клопотанні на вирішення експерта питання за наведених ним обставин та підстав позову, не входять до предмета доказування у цій справі.

Посилання позивача на норми ст. 105 ЦПК України є безпідставними, оскільки цією нормою передбачено, що призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров`я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

До предмета доказування у цій справі не входять обставини, зазначені у вищевказаній нормі закону. Також встановлення психічного стану не є обов`язковим у цій категорії справ, а тому посилання позивача на те, що у справі про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з дитиною обов`язковим є призначення судової психологічної експертизи є помилковими.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що небажання дитини спілкуватися з батьком, якщо така має місце, не має наслідком відсторонення батька від участі у спілкуванні та вихованні дитини і в будь-якому випадку оцінюється судом у сукупності із іншими зібраними у справі доказами при вирішенні спору.

Висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про призначення судової психологічної експертизи з наведених позивачем обставин є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав дійти висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цього питання, підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції відсутні.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 09 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 14 серпня 2019 року.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

М.В. Матківська