Справа № 202/6566/18
Пров. № 2/202/633/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 серпня 2019 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: - Бєльченко Л.А.

при секретарі: - Шишляннікові О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Несен Володимир Андрійовича, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Лавріщєв Олег Анатолійович, про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, зазначаючи, що 12.09.2018 року між нею та відповідачем, котрий є її колишнім чоловіком, був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Несеном В.А. за реєстровим № 134, відповідно до умов котрого вона передала відповідачеві грошові кошти у розмірі 270 000,00 грн., а відповідач зобов`язався повернути їй суму боргу не пізніше 01.12.2018 року. Позивач зазначила, що грошові кошти відповідачеві були необхідні для погашення наявних у нього боргів та скасування арештів, накладених на його майно, що було необхідно для прийняття спадщини після смерті батьків на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач вказала, що основною умовою надання нею відповідачеві грошових коштів у позику була обіцянка останнього продати їх спільному сину вищезазначену квартиру, яку він прийме у спадок після смерті батьків. Тобто після того, як відповідач отримає свідоцтво про право на спадщину на вказану кватиру, він переоформить її на їх сина. Однак відповідач оформив довіреність на «чорних ріелторів» та останніми вже виставлено оголошення про продаж вказаної квартири. Зазначені обставини свідчать про відсутність у відповідача наміру виконувати їх домовленість щодо оформлення квартири на їх сина та повернення їй грошових коштів, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з метою повернення суми боргу.

У зв`язку з викладеним, позивач просила суд визнати недійсним договір позики, укладений між нею та відповідачем 12.09.2018 року, як укладений внаслідок помилки, та стягнути з відповідача на її користь суму боргу за договором позики у розмірі 270 000,00 грн.

В подальшому позивач відмовилася від позовних вимог до відповідача в частині визнання недійсним договору позики. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.04.2019 року закрито провадження у справі в цій частині вимог на підставі п.4 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав на адресу суду відзив на позов, у котрому заперечував проти позову, зазначаючи, що позивач надала йому грошові кошти у розмірі 270 000,00 грн. у борг з умовою, що він відмовиться від спадщини на користь їх сина. Однак вказані грошові кошти він від позивача не отримував. Вказаний договір позики є удаваним, оскільки він приховує інший правочин, який хотіла би укласти позивач з ним, а саме, попередній договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, відповідач зазначив, що вказаний позов не підлягає задоволенню, оскільки він поданий передчасно, а саме 19.10.2018 року, а умовами договору позики встановлено його обов`язок повернути грошові кошти до 01.12.2018 року. У зв`язку з викладеним, відповідач просив суд відмовити позивачеві у задоволенні позову (а.с. 67-69).

Треті особи в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.09.2018 року між сторонами був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Несеном В.А. за реєстровим № 134, відповідно до умов якого позивач надала відповідачеві в борг грошові кошти у розмірі 270 000,00 грн. з кінцевим терміном повернення до 01.12.2018 року (а.с. 5).

Станом на час розгляду справи відповідач не повернув позивачеві суму боргу, від виконання взятих на себе зобов`язань ухиляється.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

З огляду на встановлене судом, суд вважає, що є законні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики від 12.09.2018 року у розмірі 270 000,00 грн.

Суд критично ставиться до посилань відповідача у відзиві на позов з приводу удаваності договору позики від 12.09.2018 року, оскільки зазначене нічим не підтверджено, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин.

Суд також не приймає до уваги твердження відповідача, що грошові кошти за договором позики від позивача він не отримував. Останнє спростовується п.1 нотаріально посвідченого договору позики між сторонами, де зазначено, що позичальник отримав від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти в сумі 270 000 гривень і передачу грошових коштів було здійснено до підписання цього договору.

Суд також вважає хибною позицію відповідача про відмову позивачеві у позові з тих підстав, що позов був поданий до суду передчасно, а саме - 12.09.2018 року, в той час як умовами договору позики було встановлено обов`язок його, як позичальника, повернути грошові кошти до 01.12.2018 року, оскільки на час ухвалення рішення суду є підстави для стягнення суми боргу за договором позики.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3052,40 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) заборгованість за договором позики у розмірі 270 000 (двісті сімдесят тисяч) грн.. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3052 (три тисячі п`ятдесят дві) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Бєльченко Л.А.