ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

08 травня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/8663/18

Головуючий у першій інстанції - Требух Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/650/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.

із секретарем - Зіньковець О.О.,

сторони: позивач - Публічне акціонерне товариство «Кредобанк»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 05 березня 2019 року в частині вимог щодо розірвання кредитного договору (місце ухвалення - м. Чернігів, дата складання повного тексту - 15.03.2019) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» про розірвання кредитного договору,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року ПАТ «Кредобанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову посилалось на те, що у 2015 між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно умов якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 480 000,00 грн. В забезпечення виконання умов кредитного договору між банком та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було укладено договори поруки, крім того між банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки.

В порушення умов кредитного договору, порушення графіку повернення кредиту, часткову сплату кредиту та нарахованих відсотків, у позичальника перед банком утворилась заборгованість в розмірі 571 854,77 грн, яка складається з: 469 940,59 грн - неповернута сума кредиту, 78 330,25 грн - прострочена заборгованість по відсотках, 23 58,93 грн - пеня за період з 19.04.2017 по 19.04.2018. Вказану заборгованість банк просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до ПАТ «Кредобанк» про розірвання кредитного договору. В обґрунтування посилалась на те, що через фінансові труднощі з серпня 2017 року не може сплачувати заборгованість за кредитом, відсотками та пенею, будь-яких джерел для погашення заборгованості не має, що обумовлено кризою та іншими незалежними від сторін зовнішньо-економічними факторами. В позові просила розірвати кредитний договір № 06-15 від 30.09.2015 укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Кредобанк».

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 05.03.2019 позов ПАТ «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором №06-15 від 30.09.2015 в сумі 530030, 40 грн, яка складається з боргу за кредитом - 469940, 59 грн, заборгованості по процентам в сумі 58385, 45 грн та 1704, 36 грн пені.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Кредобанк» в рахунок відшкодування сплаченого судового збору по 2659, 12 грн з кожного.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Рішення суду обгрунтовано тим, що позовні вимоги ПАТ «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості є обгрунтованими, разом з тим судом зменшено розмір заборгованості по відсотках, з врахуванням строку пред`явлення дострокової вимоги, а також неустойки з врахуванням позовної давності. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову суд послався на недоведеність наявності істотного порушення з боку відповідача договору відповідно до вимог ст.651 ЦК України, на підставі яких суд може прийняти рішення про розірвання договору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині зустрічного позову, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати частково рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05.03.2019 в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Кредобанк» про розірвання кредитного договору, та ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову.

За доводами скарги рішення суду в оскаржуваній частині прийнято через неповне з`ясування обставин справи, недоведеність висновків суду, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права.

У скарзі посилається на те, що через фінансові труднощі з серпня 2017 року не може сплачувати заборгованість за кредитом, відсотками та пенею, будь-яких джерел для погашення заборгованості не має, що обумовлено кризою та іншими незалежними від сторін зовнішньо-економічними факторами, настання яких сторони не могли передбачити.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Кредобанк» просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , та залишити без змін рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05.03.2019. В обґрунтування посилається на недоведеність апеляційної скарги, та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Ч. 2 ст. 372 ЦПК України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України учасники процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

З врахуванням наведеного сторони по справі належним чином повідомлені та судові повістки вручені 25.04.2019 (а.с. 19-20 т. 2), 26.04.2019 ( а.с. 21-23 т. 2) сторони не скористались своїм правом на надання пояснень та участь в судовому засіданні, як не подали відповідного клопотання про поважні причини неявки.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 30.09.2015 між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладений кредитний договір № 06-15, відповідно до якого позичальнику було надано кредит в сумі 480 000, 00 грн зі строком кредитування до 29.09.2028. Кредит було видано на придбання нерухомості (а.с. 13-17 т. 1).

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 06-15 від 05.03.2019 ПАТ «Кредобанк» 02.10.2015 уклало Договір поруки з ОСОБА_2 (а.с. 24-25 т. 1) та 30.09.2015 Договір поруки з ОСОБА_3 (а.с. 22-23 т. 1).

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору у ОСОБА_1 перед банком утворилась заборгованість, яка станом на день звернення до суду становить 469940,59 грн - тіло кредиту, 78330,25 грн - відсотки та 23583,93 грн - пеня за період з 19.04.2017 по 19.04.2018.

17.01.2018 банком на адресу відповідачів було направлено повідомлення-вимоги (а.с. 36-45 т. 1), з яких вбачається, що банк вимагає протягом 30 банківських днів з моменту отримання, але не пізніше 45 днів з моменту надіслання вимоги погасити прострочену заборгованість та достроково повернути суму кредиту. З вказаних вимог вбачається, що заборгованість становить 469940,59 грн тіло кредиту та 58385,45 грн проценти.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості місцевий суд прийшов до висновку про обґрунтованість таких вимог, разом з тим судом зменшено розмір заборгованості по відсотках, з врахуванням строку пред`явлення дострокової вимоги, а також неустойки з врахуванням позовної давності. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову суд послався на недоведеність наявності істотного порушення з боку відповідача договору відповідно до вимог ст.651 ЦК України, на підставі яких суд може прийняти рішення про розірвання договору.

Рішення місцевого суду оскаржується в частині зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Кредобанк» про розірвання кредитного договору, тому в іншій частині не є предметом перегляду суду апеляційної інстанції.

З висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з"ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду в оскаржуваній частині не спростовують враховуючи наступне.

Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Ч. 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Ч.ч. 1, 2, 4 ст. 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Зі змісту ст. 652 ЦК України випливає, що укладаючи договір, сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ним цілей, однак в ході виконання договору можуть виникати обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладенні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін.

При укладенні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, за яких він буде виконуватися. Інтереси сторін можуть порушуватися будь-якою зміною обставин, що виникають у ході виконання договору, проте лише істотна зміна обставин визнається підставою для пред`явлення вимоги про розірвання договору. Зміна обставин вважається істотною тільки тоді, коли вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не укладали би договору або уклали його на інших умовах.

Тобто, розірвання договору через істотну зміну обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли залишення відповідного правочину в силі призведе до завдання шкоди стороні, яка значно перевищує витрати, необхідні для виконання договору на первісних умовах. При цьому можливість розірвання договору пов`язується безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з одночасною наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, за істотної зміни обставин.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 не доведено одночасне настання всіх чотирьох умов, встановлених ч. 2 ст. 652 ЦК України та не надано доказів на підтвердження того, що його право порушене, що ОСОБА_1 зверталася до банку з будь-якими заявами про приведення Кредитного договору у відповідність з обставинами, які, на її думку, змінилися.

Відмовляючи у задоволенні позову про розірвання договору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що звертаючись до банку із заявою про видачу кредиту, позичальник усвідомлював можливі валютні ризики.

У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами;висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається, ОСОБА_1 не доведено наявність істотного порушення договору банком.

Є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення місцевого суду в частині не задоволення вимог про розірвання кредитного договору доводи апеляційної скарги, що через фінансові труднощі з серпня 2017 року позичальник не може сплачувати заборгованість за кредитом, відсотками та пенею, будь-яких джерел для погашення заборгованості не має, що обумовлено кризою та іншими незалежними від сторін зовнішньо-економічними факторами, настання яких сторони не могли передбачити.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції в оскаржуваній частині, що не доведено наявність істотного порушення з боку відповідача договору про порядок володіння та користування частинами житлового будинку з надвірними будівлями та наявність шкоди відповідно до вимог ст. 651 ЦК України, на підставі яких суд може прийняти рішення про розірвання договору.

Таким чином, судом першої інстанції не допущено порушень норм процесуального чи матеріального права, які є підставою для скасування рішення суду.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду в оскаржуваній частині щодо не задоволенння вимог про розірвання кредитного договору - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 05 березня 2019 року в оскаржуваній частині вимог щодо розірвання кредитного договору залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Судове рішення у повному обсязі складено 13.05.2019.

Головуючий Судді: