Номер провадження: 22-ц/813/3965/19
Головуючий у першій інстанції Пучкова І.М.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадженняцивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Моторно (транспортного) страхового бюро України про стягнення заборгованості

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Моторно (транспортного) страхового бюро України (далі - М(т)СБУ), в якому з урахуванням уточнень (а.с. 1-14, 100-112) просила суд стягнути з відповідача на її користь 11661,66 грн. - заборгованість зі сплати регламентної виплати з відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням позивача; 1487,58 грн. - пені за несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язання зі сплати регламентної виплати; 1090,42 грн. - інфляційні збитки у зв`язку з порушенням відповідачем строків сплати регламентної виплати; 291,38 грн. - 3% річних, передбачених ст. 625 ЦК України за порушенням відповідачем строків сплати регламентної виплати та 4800 грн. - судових витрат, пов`язаних з оплатою позивачем правничої допомоги.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2018 року у задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення заборгованості відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу, М(т)СБУ, посилаючись на її необґрунтованість, просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 25.04.2014 року, у місті Одесі біля будинку 39, по вулиці Шишкіна, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки "BMW" 528, реєстраційний номер НОМЕР_1 , скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_1 спричинивши останній тяжкі тілесні ушкодження.

Вина ОСОБА_3 у завданні тяжких тілесних ушкоджень позивачці у наслідок ДТП підтверджуються вироком Київського районного суду міста Одеси від 15.09.2014р. у справі №520/11022/14-к.

Згідно з виписним епікризом від 22.05.14 р., позивач перебувала на стаціонарному лікуванні в КУ МКЛ №11 з 25.04.14р. по 22.05.14р.

25.05.14 р. позивача було переведено до КУ ООКЛ, де вона перебувала на стаціонарному лікуванні по 30.05.14р., що підтверджується довідкою про тимчасову втрату працездатності потерпілого у ДТП від 23.01.17р. (копія додається).

25.03.2015р. за наслідками огляду позивачки медико-соціальною експертною комісією (МСЕК), їй було встановлено II групу інвалідності на строк до 01.04.2016 року, що підтверджується довідкою МСЕК Серія 10 ААВ №748931.

06.04.2016р. при повторному переогляді позивачки МСЕК їй було встановлено IІІ групу інвалідності у зв`язку з ураженням кістково-м`язової системи, строком до 01.05.2017р., згідно з довідкою Серії 10ААВ №809199.

Позивачка 05.12.2016 звернулася із заявою до М(т)СБУщодо здійснення відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП. За результатами її розгляду, 31.03.2017 р. М(т)СБУприйнято рішення про відшкодування ОСОБА_1 з фонду захисту потерпілих шкоди, заподіяної внаслідок ДТП у сумі 72 096,40 грн.:

- 50 172,40 грн. витрати на лікування;

- 21 924,00 грн. постійна втрата працездатності.

Факт виплати позивачці 50 172,40 грн., як страхового відшкодування (регламентної виплати) за витрати на лікування, підтверджується розрахунком № 1 від 28.03.2017 року про відшкодовування шкоди у зв`язку з лікуванням потерпілого, поясненнями до вказаного розрахунку, наказом М(т)СБУ№ 2629 від 31.03.2017 року та платіжним дорученням № 2629рв від 31.03.2017.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що оскільки позивачем не підтверджено витрати на лікування відповідними документами закладу охорони здоров`я та розрахунковими документами на суму 11661,66 грн., тому у задоволенні вимоги про стягнення регламентної виплати слід відмовити, а позовні вимоги про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язання у розмірі 1487,58 грн., інфляційних збитків у розмірі - 1090,42 грн., 3% річних 291,38 грн. а також витрат на правову допомогу в сумі 4800 грн. є похідними від вимоги про стягнення регламентної виплати, тому також не підлягають задоволенню.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками районного суду, оскільки вони відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів урегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Пунктом 1.3. статті 1 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що потерпілі - це юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, в тому числі шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим.

Згідно ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.12.2016 року, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до М(т)СБУ з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.17). Також, 05.12.16 року, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 направив до М(т)СБУ заяву на виплату страхового відшкодування (а.с.18).

15.12.2017 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на вимогу М(т)СБУ ( а.с. 20) було долучено до справи №37886 необхідні документи для виплати страхового відшкодування (а.с.19).

За результатами розгляду заяви на виплату страхового відшкодування, 31.03.2017 року М(т)СБУ прийнято рішення про відшкодування ОСОБА_1 з фонду захисту потерпілих шкоди, заподіяної в результаті ДТП у сумі 72096,40 грн., з яких 50172,40 грн. - витрати на лікування та 21924,00 грн. постійна втрата працездатності (а.с.21).

Зазначену суму страхового відшкодування ОСОБА_1 було отримано 31.03.2017 року, що підтверджується платіжним дорученням №2629рв (а.с.47-49).

Матеріалами справи також встановлено, що у ході розгляду справи в суді першої інстанції позивачем було продано заяву про збільшення позовних вимог (а.с. 100-112), в якій позивач зазначала, що при подачі первісного позову, вона не була обізнана про структуру сплаченої відповідачем регламентної виплати у загальному розмірі 72 096,40 грн., у зв`язку із чим М(т)СБУ лише частково сплачено їй відшкодування витрат на лікування у розмірі 50 172,40 грн., в той час, як фактичний розмір відповідних витрат, понесених та документально підтверджених нею становить 61 834,06 грн.

Разом з тим, матеріалами справи встановлено, що розрахунок було проведено лікарем-експертом відділу експертиз М(т)СБУ на підставі наданих саме представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 документів щодо періоду лікування та понесених витрат на лікування.

Крім того, експертом також було складено пояснення до вказаного розрахунку витрат потерпілого, які не були враховані при складанні розрахунку відшкодування шкоди. Зокрема зазначається, що заявлена сума витрат на лікування складає 62 509,01 грн., а підтверджено 50 172,40 грн.

Таким чином, М (Т )СБУ документально, на підставі висновку фахівця обґрунтував прийняті ним рішення щодо визначених сум відшкодування шкоди, у зв`язку з лікуванням потерпілої.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013, саме на потерпілого при зверненні в суд покладається обов`язок подати докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

В обґрунтування суми на лікування, позивачем були надані довідки з КУ «Міська клінічна лікарня № 11», в яких зазначені ліки, які придбавались родичами потерпілої для її лікування, однак доказів оплати саме зазначених ліків відсутні.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції оцінив докази у справі відповідно до вимог ст.89 ЦПК України та дійшов правильного і обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_5 не підтверджено витрати на лікування відповідними документами закладу охорони здоров`я та розрахунковими документами на суму 11661,66 грн.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що позивачем не було надано будь-якого самостійного розрахунку витрат. Більш того, як зазначав відповідач, з часу прийняття ним рішення про виплату позивачу відшкодування, а саме з 31.03.2017 року, позивач не зверталася до відповідача з приводу неповної виплати відшкодування.

Нормами ст.ст. 15,16 ЦК України встановлено, що особа має право на захист цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не витребував у відповідача оригіналів чеків про придбання медикаментів, апеляційним судом оцінюється критично, з огляду на те що копії таких чеків суд оглядав у судовому засіданні, а клопотання про їх витребування у суді першої інстанції не заявлялось.

Обґрунтованим є і висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язання у розмірі 1487,58 грн., інфляційних збитків у розмірі - 1090,42 грн., 3% річних 291,38 грн. а також витрат на правову допомогу в сумі 4800 грн., оскільки вказані вимоги є похідними від вимоги про стягнення регламентної виплати.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Моторно (транспортного) страхового бюро України про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 16.08.2019 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда