РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2019 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Тимощука О.Я.

при секретарі Рибачик О.А.,

за участю представника позивача адвоката ОСОБА_1,

представника відповідача адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту ухилення спадкоємця за законом першої черги, який має право на обовязкову частку у спадщині від виконання обов»язку щодо утримання спадкодавця та усунення спадкоємця за законом першої черги, який має право на обов"язкову частку у спадщині, від права на спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення спадкоємця за законом першої черги, який має право на обовязкову частку у спадщині, від права на спадкування.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_1 позов підтримали та просять суд встановити факт ухилення спадкоємця за законом першої черги, який має право на обовязкову частку у спадщині, а саме ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 від виконання обовязку щодо утримання спадкодавця ОСОБА_5, померлої 16.11.2013 року та усунути спадкоємця за законом першої, який має право на обовязкову частку у спадщині, а саме ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, від права на спадкування майна, що належало його матері - спадкодавцю ОСОБА_5, померлої 16.11.2013 року.

В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що 15.11.2013 року померла ОСОБА_5, яка була бабусею позивача та мамою відповідача ОСОБА_4 Після смерті бабусі відкрилася спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1.

16.05.2012 року ОСОБА_5 склала на імя позивача заповіт, в якому зробила таке розпорядження, квартиру АДРЕСА_2 заповідає ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

У визначений законом строк позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Як вбачається із довідки №194/01-16, виданої 15.10.2014 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_6 син померлої ОСОБА_4 також подав заяву нотаріусу про прийняття спадщини після смерті його матері ОСОБА_5 Оскільки ОСОБА_4 на момент відкриття спадщини був непрацездатним, тобто особою, яка досягла пенсійного віку, то має право на спадкування обовязкової частки майна його матері.

Крім того позивач вказала, що відповідач ОСОБА_4 є рідним сином спадкодавця ОСОБА_5 та зобовязаний утримувати свою непрацездатну матір, яка потребувала такої допомоги, однак свідомо ухилявся від виконання такого обовязку. Після смерті в 1997 році свого чоловіка, ОСОБА_5 залишилася проживати одна в квартирі. Вона була неспроможна своїми силами і через похилий вік, каліцтво та хворобу, ні фізично, ні матеріально забезпечити умови свого життя у звязку з чим, потребувала сторонньої допомоги і піклування. Також позивач вказала, що допомогу та піклування за ОСОБА_5 здійснювала її мама, але захворіла і не змогла за станом здоровя піклуватися про свою матір. Оскільки позивач разом із своєю сімєю переїхала жити до ОСОБА_5, то разом із чоловіком вони піклувалися за нею, доглядали за нею, а у випадках, коли позивач не мала на це змоги, змушена була просити своїх знайомих виводити ОСОБА_5 на прогулянку та розігрівати їй обід. В інший час ОСОБА_5 була закрита в своїй квартирі. Навесні 2013 року ОСОБА_5 перенесла інсульт, повністю втратила здатність самостійно, без сторонньої допомоги, не тільки себе обслуговувати, але й рухатись. В цей час відповідач заходив провідати свою матір і йому було достеменно відомо про її хворобу і потребу в сторонній допомозі.

Крім того позивач вказала, що її матір та вона особисто неодноразово говорили відповідачу ОСОБА_4 про те, що бабуся потребує сторонньої допомоги, аби він приходив і виводив її на прогулянку, спілкувався з нею, підігрівав обід, прибирав в квартирі, прав та прасував одяг, виносив сміття, ходив в магазин за продуктами. Однак, відповідач відмовився морально та фізично підтримати свою матір, мотивуючи тим, що в нього немає ні коштів, ні часу.

Вважають, що за наведених обставин, відповідач ОСОБА_4 має бути усунений судом як спадкоємець першої черги, який має право на обовязкову частку у спадщині, від права на спадкування, оскільки мав можливість надавати допомогу спадкодавцю, проте ухилявся від обовязку щодо її надання.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов ОСОБА_3 не визнав, вважає позов необґрунтованим, а позовні вимоги не відповідають фактичним обставинам. Просить відмовити в його задоволені. В поданому до суду запереченні вказав, що після того, як в квартиру за адресою АДРЕСА_3 вселилася сімя позивача, його фізично позбавили можливості відвідувати свою матір ОСОБА_5, оскільки ОСОБА_3 змінила вхідні замки на дверях та тримала матір постійно замкненою в квартирі. І ця обставина поширювалася не тільки на нього, але й на членів його сімї ( дружину, сина, дочку). Після цього, спілкування з мамою сталою проблемне та епізодичне. Однак він навідувався до неї, вибираючи моменти, коли позивача не було вдома. Він постійно приносив мамі гостинці, годував принесеною їжею, а посуд відразу забирав з собою. При відвідуванні мами, відповідач спілкувався з нею, допомагав в силу своїх можливостей, оскільки сам є пенсіонером і не володіє достатніми статками. Вказує на те, що неодноразово пропонував мамі матеріальну допомогу на купівлю ліків та необхідних речей в господарстві, але вона відмовлялася, пояснюючи це тим, що отримує таку ж пенсію як і він. Крім того мама йому пояснювала, що їй допомагає онука, яка в неї проживає, а тому матеріальної допомоги мама не потребувала.

Відповідач також вказав, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги саме відповідача, останній мав можливість її надавати, проте ухилявся від обовязку щодо її надання.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених в письмових в запереченнях на позовну заяву, пояснив, що суду не надано допустимих доказів про те, що спадкодавець не могла себе утримувати і потребувала допомоги саме зі сторони відповідача. Вважає, що позивачем не надано суду доказів перебування ОСОБА_5 в безпорадному стані, як обовязкового юридичного факту для усунення від спадщини та ухилення відповідача від надання їй допомоги. Просить суд у задоволені позову відмовити за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог.

Заслухавши учасників судового процесу, свідків, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Так, в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що позивач ОСОБА_3 та ОСОБА_5 просили відповідача, аби він приходив до мами, але він до неї не приходив, не допомагав їй.

Свідок ОСОБА_8 показала, що відповідач ОСОБА_4 є її двоюрідним братом, а ОСОБА_3 його племінниця. Померла ОСОБА_5 була рідною сестрою її батька. ОСОБА_5 жила з чоловіком, а після його смерті жила сама. Навідувала її донька майже кожен день. В останнні роки у неї було погане здоровя, вона була абсолютно глуха, та зовсім сліпа. В неї був інсульт. Вона не могла сама рухатися, її доглядала ОСОБА_3 та її чоловік до самої смерті. Вона не могла самостійно себе обслуговувати. При ній відповідач не допомагав ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_9 показала, що ОСОБА_5М була матірю ОСОБА_10 та ОСОБА_4 Вона сама була подругою ОСОБА_10 Покійна ОСОБА_5 жила з чоловіком, а після його смерті жила сама, а після смерті її доглядала донька. Спочатку вона себе обслуговувала, а потім вже не могла. З нею жила ОСОБА_3 із сімєю. ОСОБА_3 говорила, що ОСОБА_4 до мами не приходить. За пів року до смерті, у неї стався інсульт.

Свідок ОСОБА_11 показала, що її син є чоловіком ОСОБА_3 Шість років після одруження син з невісткою ОСОБА_3 проживали за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3. ОСОБА_5 проживала з чоловіком, а потім з її дітьми. ОСОБА_5 була немічна, її треба було доглядати. В неї був інсульт. ОСОБА_4 знав про це, але до мами не приходив. Вона його бачила в квартирі один раз. ОСОБА_5 потребувала допомоги. Без сторонньої допомоги не могла виходити в двір. Вона могла ходити в двір, була адекватною.

Свідок ОСОБА_12 показала, що ОСОБА_4 є рідним дядьком ОСОБА_3 з якою вони подруги вже 20 років. Спадкодавець не могла себе самостійно обслуговувати. ЇЇ син знав про такий стан. Вона це знає зі слів ОСОБА_3 У ОСОБА_5 за пів року до смерті був інсульт. За нею доглядали ОСОБА_3 та її чоловік Саша. При ній ОСОБА_3 дзвонила ОСОБА_4 і просила його прийти до мами.

Свідок ОСОБА_13 показав, що ОСОБА_4 є дядьком ОСОБА_3, яка з сімєю проживала з ОСОБА_5 в одній квартирі в будинку біля базару. ОСОБА_5 ходила по квартирі зі стільчиком. Вона не могла себе самостійно обслуговувати Бачив відповідача в квартирі один раз. ОСОБА_5 перед смертю була лежачою. Допомогу їй здійснювала ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_14 показав, що є чоловіком позивача ОСОБА_3 відповідач ОСОБА_4 є рідним дядьком його дружини. Він з дружиною проживали із сімєю в квартирі разом із ОСОБА_5 За пів року до смерті у ОСОБА_5 був інсульт. Вона ходила сама, але їй було важко. Бувало, що вона щось брала з холодильника і воно падало. ОСОБА_4 знав про стан мами. Він іноді приходив до неї, спілкувався. За ОСОБА_5 доглядали його дружина ОСОБА_3, мама ОСОБА_3, його мама, та він. ОСОБА_4 фінансово не допомагав своїй матері.

Свідок ОСОБА_15 показав, що є сином відповідача ОСОБА_4 Коли ОСОБА_3 з сімєю переїхали в квартиру бабці ОСОБА_5, то відразу ж поміняли замки на вхідних дверях в квартиру. Вони нікого в квартиру не пускали. Він сам, його батько спілкувалися з ОСОБА_5 через вікно. ОСОБА_3 обмежила їхнє спілкування з ОСОБА_5 Вона самостійно пересувалася по квартирі. Він її бачив і спілкувався через вікно приблизно за 3 місяці до смерті. Вони з батьком передавали їй через вікно овочі, фрукти. Вона могла самостійно приготувати собі їжу. За один рік до смерті він заходив в квартиру, спілкувався з ОСОБА_5

Допитана в судовому засіданні як свідок позивач ОСОБА_3 показала, що у ОСОБА_5 були проблеми зі здоровям. ОСОБА_5 доглядали її дочка, вона та її чоловік. ОСОБА_4 знав про стан здоровя мами. ОСОБА_5 не могла себе самостійно обслуговувати. Вони просили ОСОБА_4 допомоги, але він відмовився допомагати. За пів року до смерті в неї був інсульт, вона втратила зір. ОСОБА_4 казав, що дуже вдячний їм за допомогу, яка надається його мамі. Вони дзвонили до нього, просили, аби він прийшов до мами, але він не приходив.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ГЮ №147984 виданого 16.11.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, померла ОСОБА_5 (а.с.7).

Згідно заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_6 від 16.05.2012 року (реєстровий номер 1248) ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_4 заповіла ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5).

Відповідач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, як непрацездатна особа на час відкриття спадщини і син спадкодавця ОСОБА_5 має право на обов'язкову частку у спадщині після її смерті на підставі ст. 1241 ЦК України.

З показань допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_16, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_3 судом встановлено, що ОСОБА_5 в силу похилого віку надавалася допомога та здійснювався сторонній догляд зі сторони доньки ОСОБА_10, позивача ОСОБА_3 та її чоловіка ОСОБА_14 Вказана обставина визнається і самим позивачем ОСОБА_3

Останні 6 років догляд за ОСОБА_5 здійснювала позивач ОСОБА_3 При цьому, як ствердили свідки, у зв'язку з тим, що догляд був належним та достатнім, ОСОБА_5 нічого не потребувала.

Проте суду не надано доказів щодо обсягу цієї допомоги, на протязі якого часу вона надавалася та в чому полягав сторонній догляд.

Позивачем не надано доказів того, що відповідач ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві і що за життя померла потребувала стороннього догляду саме відповідача, що останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Судом встановлено, що ні сама спадкодавець, ні позивач, як заінтересована особа, не зверталися до органу опіки і піклування для встановлення опікунства над померлою, а також, не зверталися до соціальної служби для призначення соціального працівника.

Посиланння позивача на те, що ОСОБА_5 була інвалідом 3 групи з дитинства, а також пояснення свідків про те, що ОСОБА_5 потребувала сторонньої допомоги внаслідок низки захворювань, а також перенесеного за півроку до смерті інсульту, не можуть бути належними доказами перебування останньої в безпорадному стані, оскільки позивачем не надано документального підтвердженння цієї обставини та відповідно до п. 11 постанови Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317, потребу в сторонньому догляді визначає тільки МСЕК.

Про те, що ОСОБА_5 могла самостійно пересуватися по квартирі за допомогою підручних засобів, здійснювати елементарний догляд за собою підтвердили свідки ОСОБА_11, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 Дана обставина підтверджує, що спадкоємець ОСОБА_5 не перебувала у безпорадному стані.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України, право на обов'язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Частиною 6 ст. 1224 ЦК України передбачено, що положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ

Виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Стаття 51 Конституції України закріплює обов'язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Таке піклування, турбота може знаходити свій вияв у особистому догляді, наданні матеріальної допомоги, представництві, захисті прав та інтересів батьків у різних установах тощо.

Згідно з Сімейним кодексом України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги (частина 1 статті 202).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторонам повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для усунення ОСОБА_4 від права на спадкування, оскільки судом не встановлено факту ухилення його від виконання обов'язку щодо утримання ОСОБА_5

Судом не встановлено необхідності для надання спадкодавцю такої допомоги саме з боку ОСОБА_4, враховуючи надання їй допомоги з боку ОСОБА_3 в належному та достатньому обсязі, яка із своєю сім»єю проживали разом з спадкодавцем.

Твердження позивача ґрунтуються на припущеннях, оскільки належних доказів про умисне ухилення відповідача від надання допомоги в суді не здобуто, а позивачем не надано.

Заявлені позовні вимоги не знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи судом, є не доведеними, а тому не підлягають до задоволення.

При цьому суд враховує сімейні звязки відповідача зі спадкодавцем, відвідування ним спадкодавця, пропозицію надання їй допомоги, та об'єктивну неможливість здійснення її утримання через обмежені можливості в силу непрацездатності.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Оскільки у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, тому і позовні вимоги в частині стягнення судових витрат не підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1216, 1217, 1224, 1241, 1261, 1268 ЦК України, ст. 202 СК України, ст.ст. 12, 81, 141, 263- 265, 268, 273, 293, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту ухилення спадкоємця за законом першої черги, який має право на обовязкову частку у спадщині від виконання обов»язку щодо утримання спадкодавця ОСОБА_5, померлої 15.11.2013 року та усунення спадкоємця за законом першої черги, який має право на обовязкову частку у спадщині ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 від права на спадкування майна, що належало його матері спадкодавцю ОСОБА_5, померлої 15.11.2013 року відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 04 січня 2019 року.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_17