Провадження № 22-ц/802/599/19 Категорія: 26 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Киці С. І.,

суддів - Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

секретар судового засідання Вергун Т. С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Богачука Я. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», правонаступник ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитами за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 березня 2019 року,

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулось 26 жовтня 2016 року з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом.

Позов мотивує тим, що 29 березня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (тепер ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту № 0. Відповідно до умов кредитного договору він надав відповідачу 175000 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит не пізніше 29 березня 2018 року та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 12,5% річних. 30 січня 2009 року між ними укладено додаткову угоду про перенесення строків виконання, змінено кінцевий термін повернення кредиту не пізніше 29 березня 2020 року. 30 січня 2009 року укладено додаткову угоду № 2 відповідно до якої змінено схему погашення кредиту на ануїтетну та встановлено платіж в розмірі 2080 доларів США зі строком сплати 28 числа кожного місяця. 17 березня 2009 року укладено додаткову угоди № 3 відповідно до якої перенесено строки виконання зобов`язань зі сплати прострочених процентів.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 06 грудня 2013 року позов банку до відповідача було задоволено та стягнено з відповідача на його користь заборгованість кредитним договором №0 станом на 23 травня 2012 року в розмірі 1497911,83грн. Рішення суду набрало законної сили та виконавчі листи направлені для виконання до відділу державної виконавчої служби.

Між банком та ОСОБА_4 04 травня 2007 року укладено договір про надання споживчого кредиту № 0. Відповідно до умов кредитного договору надав відповідачу 90000 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит не пізніше 04 травня 2018 року та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 13 % річних. 30 січня 2009 року між ними укладено додаткову угоду № 1 про перенесення строків виконання, змінено кінцевий термін повернення кредиту не пізніше 04 травня 2020 року. 30 січня 2009 року укладено додаткову угоду № 2 відповідно до якої змінено схему погашення кредиту на ануїтетну та встановлено ануїтетний платіж в розмірі 1110 доларів США зі строком сплати 28 числа кожного місяця. 17 березня 2009 року укладено додаткову угоди № 3, відповідно до якої перенесено строки виконання зобов`язань зі сплати прострочених процентів.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 24 лютого 2011 року позов банку до відповідача задоволено. Стягнено з відповідача на його користь заборгованість кредитним договором №0 станом на 23 травня 2012 року в розмірі 733236,29грн.

Станом на 19 жовтня 2016 року залишаються невиконаними у повному обсязі зобов`язання відповідача за кредитними договорами, тому заявляє вимоги по поверненню процентів за договором про надання споживчого кредиту №0 від 29 березня 2007 року нарахованих за період з 23 травня 2012 року по 19 жовтня 2016 року та за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 04 травня 2007 року, нарахованих за період з 11 травня 2010 року по 19 жовтня 2016 року.

Просив ухвалити рішення про стягнення на їх користь з ОСОБА_4 заборгованість по процентах за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 29 березня 2007 року в розмірі 109694доларів США; заборгованість по процентах за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 04 травня 2007 року в розмірі 80370,22 доларів США.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 25 січня 2017 року позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитами задоволено повністю.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 12 травня 2017 року заяву ОСОБА_2 про заміну стягувача задоволено частково. Замінено стягувача у виконавчому провадженні № 53681422 стосовно примусового виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду № 161/14096/16-ц від 16 березня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованості за кредитним договором 0 від 29 березня 2007 року, а саме: ПАТ «Укрсиббанк» на ОСОБА_2 .

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 07 серпня 2017 року заяву ОСОБА_2 про заміну стягувача задоволено частково. Замінено стягувача у виконавчому провадженні № 53681422 стосовно примусового виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду № 161/14096/16-ц від 16 березня 2017 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованості за кредитним договором № 0 від 04 травня 2007 року, а саме: ПАТ «Укрсиббанк» на ОСОБА_2 .

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 21 грудня 2017 року заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 січня 2017 року в даній справі скасовано і призначено справу до розгляду.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 07 серпня 2018 року залучено до участі в даній справі як правонаступника ПАТ «УкрСиббанк» ОСОБА_2 .

28 вересня 2018 року позивач ОСОБА_2 подала до суду заяву про зміну предмету позову. Вважає за необхідне стягнути з відповідача відсотки за користування кредитними коштами після закінчення строку дії кредитних договорів за період позовної давності три роки до моменту звернення до суду з позовом на основі сум, стягнутих з відповідача за судовими рішеннями, виходячи з розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України. Також до стягнення підлягають на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України три проценти річних та інфляційні нарахування на суму боргу за період позовної давності три роки до моменту звернення до суду з позовом на основі сум, стягнутих з відповідача за судовими рішеннями. Порушення зобов`язання є триваючим, пеня нараховується за кожен день прострочення, а тому необхідно стягнути таку пеню в межах строку позовної давності один рік до дня звернення з позовом.

Просила стягнути, з врахуванням уточнених вимог, з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 0 від 29 березня 2007 року в сумі 2810675,46 грн., яка складається з: відсотків на рівні облікової ставки НБУ в розмірі 781010,90 грн.; 3 % річних в розмірі 176671,51 грн.; інфляційних нарахувань в розмірі 1243266,82 грн.; пені за порушення основного зобов`язання в розмірі 487386,74 грн.; пені за порушення строків сплати процентів в розмірі 122339,49 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 0 від 04 травня 2007 року в сумі 1405392,32 грн., яка складається з: відсотків на рівні облікової ставки НБУ в розмірі 407167,94 грн.; 3% річних в розмірі 89856,59 грн.; інфляційних нарахувань в розмірі 613718,77 грн.; пені за порушення основного зобов`язання в розмірі 250043,97 грн.; пені за порушення строків сплати процентів в розмірі 44605,05 гривень.

Стягнути понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 63241,01 грн. та витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 22 березня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 заборгованість по процентам за користування кредитом за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 29 березня 2007 року в розмірі 2323288,72 грн., з яких: відсотки на рівні облікової ставки НБУ в сумі 781010,90 грн.; 3 % річних в сумі 176 671,51 грн.; інфляційні нарахування в сумі 1243266,82 грн.; пеня за порушення строків по сплаті відсотків в сумі 122339,49 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 заборгованість по процентам за користування кредитом за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 04 травня 2007 року в розмірі 1155348,35 грн., з яких: відсотки на рівні облікової ставки НБУ в сумі 407167,94 грн.; 3% річних в сумі 89 856,59 грн.; інфляційні нарахування в сумі 613718,77 грн.; пеня за порушення строків по сплаті відсотків в сумі 44605,05 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 33241,01 грн.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Відповідач подала апеляційну скаргу на вказане рішення суду. Зазначає, що суд незаконно стягнув з неї заборгованість по процентам за користування кредитом, так як нарахування процентів припинилось у зв`язку з поданням банком позовів до неї і від стягнення заборгованості по процентах ОСОБА_2 відмовилась, подавши заяву про зміну предмету позову. Суд безпідставно здійснив заміну позивача у справі, незаконно прийняв і вирішив спір на підставі вимог заяви про зміну предмету позову, які насправді змінювали предмет і підстави позову. Суд не врахував, що договір факторингу стосувався передачі ОСОБА_2 прав за кредитним договором, а не за рішеннями суду; позивачем не направлено вимоги в порядку ст. 1082 ЦК України; позивач не має права вимоги процентів за користування чужими грошима згідно ст. 1048 ЦК України; підстави для стягнення пені відсутні. Суд не застосував позовної давності, не навів у рішенні мотивів, з яких не взяв до уваги більшість її доводів та розглянув справу будучи упередженим до сторони відповідача. Просила рішення в частині задоволення позовних вимог скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю та стягнути судові витрати.

Позивач ОСОБА_2 подала відгук на апеляційну скаргу. Вважає її необґрунтованою, безпідставною, такою, що не підлягає до задоволення. Зазначає, що банк (первісний позивач) звертаючись до суду, обрав невірний спосіб захисту порушеного права, тому з метою захисту порушених прав у ефективний спосіб у позивача була необхідність змінити позов без зміни його підстав. Суд не стягував відсотки за користування кредитом, а стягнув відсотки, які передбачені законом. Позивач уклала з фінансовою компанією не договір факторингу, а договір відступлення права вимоги і суд мав право замінити позивача у справі. Попередній кредитор ТзОВ «Фінансова компанія «Фінактив» повідомляла відповідача про те, що відбулося відступлення права вимоги і новим кредитором є ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи встановлено, що 29 березня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту за яким банк зобов`язується надати позичальнику, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 175000 доларів США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором. Вказана сума кредиту дорівнює 883750 грн. за курсом Національного банку України на день укладання цього договору.

04 травня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 відповідно до умов якого банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті у доларах США в сумі 90000, що дорівнює еквіваленту 454500 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах зазначених у даному договорі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 06 грудня 2013 року у справі № 2-2896/11 стягнуто з ОСОБА_7 в користь ПАТ«УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 29.03.2007 року в розмірі 1497911 грн. 83 коп.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 06 грудня 2013 року у справі № 2-6772/10 стягнуто з ОСОБА_4 в користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 04 травня 2007 року в розмірі 733236 грн. 29 коп.

На виконання рішень суду видано виконавчі листи.

24 листопада 2016 року між ПАТ «Укрсибабнк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Фінактив» укладено договір факторингу. Відповідно до п. 2.1. та п.2.2, клієнт відступає фактору, а фактор зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах визначених цим договором.

Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, що передбачені умовами первинних договорів, та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді протягом 14 днів з моменту підписання даного договору, але не пізніше повного розрахунку за даним договором.

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 48 від 24 листопада 2016 року передано ТзОВ «Фінансова компанія «Фінактив» право вимоги по кредитних договорах, укладених між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4

28 грудня 2016 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Фінактив» та ОСОБА_2 укладено договір про відступлення права вимоги № 28/12 за умовами якого до ОСОБА_2 перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_4 за кредитними договорами № 0 від 29 березня 2007 року та №0 від 04 травня 2007 року, укладеними між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 з усіма додатковими угодами та додатками до них.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.

У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України від 12 липня 2001 року «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

З наведених норм права вбачається, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11-ц

З укладенням договору про відступлення права вимоги за кредитними договорами відбулася заміна кредитодавця банку, на фізичну особу ОСОБА_2 , яка не може надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права, тобто не має відповідного обсягу дієздатності, згідно із частиною другою статті 203 ЦК України.

Фізична особа ОСОБА_2 у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ. А тому, не може ставити питання про стягнення заборгованості за кредитними договорами, в т.ч. і відсотків, пені за порушення основного зобов`язання та за порушення строків сплати процентів, трьох процентів річних та інфляційних витрат за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, в даних правовідносинах у ОСОБА_2 , як фізичної особи, відсутнє право вимоги за кредитними договорами.

У суду першої інстанції не було правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_6 заборгованості за кредитними договорами № 0 від 29 березня 2007 року, №0 від 04 травня 2007 року, укладеними між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4

Посилання ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу щодо укладення саме договору відступлення права вимоги, а не договору факторингу, не заслуговують на увагу, оскільки відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням ч. 3 ст. 512 та ст. 1054 ЦК України, адже для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа.

Доводи апеляційної скарги про те, що суддя розглянув справу, будучи упередженим до сторони відповідача не знайшло свого підтвердження і є неприйнятними. Судом першої інстанції у встановленому законодавством порядку було вирішено питання щодо відводу судді Ковтуненка В. В. і дії судді в даній справі не свідчать про особисту неприязнь до представника відповідача.

Колегія суддів приходить до висновку, що з наведених вище підстав рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у позові.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з позивача ОСОБА_2 слід стягнути в користь відповідача ОСОБА_8 понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції судові витрати сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 78269 грн. 34коп.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 370, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 березня 2019 року в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У позові Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», правонаступник ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитами відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 78269 (сімдесят вісім тисяч двісті шістдесят дев`ять) грн. 34 коп. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді