Ухвала

Іменем України

14 січня 2019 року

м. Київ

справа № 202/7607/14-ц

провадження № 61-283ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: ЧервинськоїМ. Є. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.,

розглянув касаційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу Дніпропетровської області Шевцова Надія Володимирівна, про визнання договорів дарування недійсними,

В С Т А Н О В И В :

РішеннямІндустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2018 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Визнано недійсним договір дарування нежитлового приміщення, АДРЕСА_1 від 14 лютого 2014 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Дніпропетровської області Шевцовою Н. І., зареєстрований у реєстрі за № 329.

Визнано недійсним договір дарування домоволодіння АДРЕСА_2 від 14 лютого 2014 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Дніпропетровської області Шевцовою Н. В., зареєстрований у реєстрі за № 327.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу.

В ході розгляду справи представник ОСОБА_6 - ОСОБА_9 подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відчужувати належне їм нерухоме майно, а саме: домоволодіння по АДРЕСА_3 та нежитлове приміщення по АДРЕСА_4

Заява мотивована тим, що з метою уникнення виконання судового рішення, відповідачами вживається ряд дій, направлених на відчуження майна, яке є предметом спору, а саме: домоволодіння по АДРЕСА_3 та нежитлове приміщення по проспекту АДРЕСА_5, у підтвердження чого надано витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28 листопада 2018 року заяву представника ОСОБА_6 - ОСОБА_9 про забезпечення позову задоволено.

Заборонено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відчужувати належне їм нерухоме майно, а саме: домоволодіння по АДРЕСА_3 та нежитлове приміщення по АДРЕСА_6

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись із касаційними скаргами, у яких просять скасувати ухвалу апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Частиною другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частинами першою, другою статті 149 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належить або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що предметом цього спору є визнання договорів дарування нежитлового приміщення та домоволодіння недійсними, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви, оскільки невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до відчуження вказаної нерухомості, внаслідок чого можливе утруднення або неможливе виконання рішення у разі задоволення позовних вимог.

Із оскаржуваної ухвали апеляційного суду, доданих до касаційних скарг матеріалів убачається, що касаційні скарги є необґрунтованими, а правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п'ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою та п'ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу Дніпропетровської області Шевцова Надія Володимирівна, про визнання договорів дарування недійсними, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарг матеріали направити заявникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:М. Є. Червинська
В. М. Коротун
В. П. Курило