Справа № 127/8303/19
Провадження № 22-ц/801/1740/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2019 рокуСправа № 127/8303/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Міхасішина І.В., Сопруна В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 червня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних,

Рішення ухвалив суддя Воробйов В.В.

Рішення ухвалено о 12.43 год. в м. Вінниці

Повний текст рішення складено 05 липня 2019 року,

Встановив:

В березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних, мотивуючи свої вимоги тим, що 06 лютого 2016 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно умов якого він передав відповідачеві 8000 доларів США строком до 30 листопада 2016 року без нарахування відсотків, а відповідач зобов`язався повернути йому таку ж суму коштів в доларах США в зазначений термін.

У зв`язку з неповерненням відповідачем суми позики, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 лютого 2017 року, яке набрало законної сили 03 березня 2017 року, стягнуто з ОСОБА_2 на його користь кошти в сумі 195 825 грн. згідно договору позики від 06 лютого 2016 року та витрати по сплаті судового збору в сумі 1958,52 грн.

В ході примусового виконання рішення суду 18 лютого 2019 року йому було виплачено кошти в сумі 146 957,98 грн.; залишок боргу за виконавчим листом складає 50 852,54 грн.

Таким чином боржником прострочено виконання зобов`язання в розмірі 195 852 грн. з часу набрання рішенням законної сили - 03 березня 2017 року до виплати йому 18 лютого 2019 року частини грошових коштів; та в розмірі 50 852,54 грн. - з 18 лютого 2019 року до даного часу, у зв`язку з чим відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідач зобов`язаний сплатити йому суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та три відсотки річних від простроченої суми.

У зв`язку з цим просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь кошти в сумі 58 646 грн., із яких: індекс інфляції - 46 987 грн. та три відсотки річних - 11 659 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 червня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три відсотки річних в розмірі 11 659 грн., а також витрати на оплату судового збору в розмірі 153,29 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позову про стягнення індексу інфляції скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову в цій частині.

Зазначив, що рішення суду в оскаржуваній частині вважає незаконним та необґрунтованим через неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Відповідач ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу не подав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду позивач ОСОБА_1 оскаржує в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення індексу інфляції. Відповідач рішення суду не оскаржив. Тому суд апеляційної скарги переглядає заочне рішення суду лише в оскаржуваній позивачем частині.

Судом встановлено, що заочним рішенням суду Вінницького міського суду Вінницької області від 20 лютого 2017 року у цивільній справі № 127/26281/16-ц, яке набрало законної сили 03 березня 2017 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 195 852 грн. згідно договору позики від 06 лютого 2016 року та понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 1958,52 грн. (а. с. 8-9).

На виконання цього рішення суду 21 березня 2017 року Вінницьким міським судом видано виконавчий лист, на підставі якого 10 травня 2017 року державним виконавцем Замостянського відділу ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області відкрито виконавче провадження ВП № 53891707 (а. с. 29).

Із копії платіжного доручення № 1161 від 13 лютого 2019 року вбачається, що Замостянським ВДВС м. Вінниця в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 позивачеві ОСОБА_1 18 лютого 2019 року перераховано кошти в сумі 146 957,98 грн. (а. с. 12).

Згідно відповіді Замостянського відділу ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області від 04 березня 2019 року № 9639/15.24-25 залишок боргу за виконавчим листом № 127/26281/16-ц від 21 березня 2017 року, виданим Вінницьким міським судом, станом на 04 березня 2019 року складає 50 852,54 грн. (а. с. 11).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною другою цієї статті передбачено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з частиною п`ятою статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначених норм права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

З огляду на викладене, враховуючи, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 лютого 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 06 лютого 2016 року в сумі 195 852 грн. та понесені судові витрати в сумі 1958,52 грн. і це рішення виконано частково, а саме: 18 лютого 2019 року позивачеві перераховано кошти в сумі 146 957,98 грн., залишок боргу становить 50 852,54 грн., є правильним висновок суду першої інстанції про те, що боржником прострочено виконання зобов`язання в сумі 195 852 грн. з моменту набрання рішенням законної сили - 03 березня 2017 року до виплати 18 лютого 2019 року частини боргу, та в сумі 50 852,54 грн. - з 18 лютого 2019 року до даного часу.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення індексу інфляції за період прострочення виконання грошового зобов`язання, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у гривні, а не в іноземній валюті. Між сторонами виникли правовідносини на підставі розписки, згідно якої відповідач позичив у позивача грошові кошти у іноземній валюті - 8000 доларів США, а тому до таких грошових зобов`язань не можуть бути застосовані положення закону в частині нарахування індексу інфляції за прострочення виконання зобов`язання, що регулює порядок сплати боргу, визначеного у гривнях.

Проте апеляційний суд не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на те, що грошове зобов`язання, на яке позивач просив нарахувати інфляційні витрати, є не зобов`язанням за договором позики від 06 лютого 2016 року, вираженим в іноземній валюті, а є трансформованим з цього договору зобов`язанням, встановленим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 лютого 2017 року, яке визначено у грошовій одиниці - гривні та не виконано боржником, у зв`язку з чим позивач має право на стягнення інфляційних втрат за час прострочення грошового зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Звернувшись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача саме інфляційні втрати за період невиконання рішення суду, а не за період існування між сторонами у справі грошового зобов`язання у іноземній валюті - доларах США.

Враховуючи викладене, перевіривши правильність нарахування позивачем індексу інфляції, апеляційний суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідача індексу інфляції в сумі 46 987 грн. підлягають до задоволення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення.

Згідно із ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є, зокрема: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене апеляційна скарга позивача підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення індексу інфляції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення в цій частині про задоволення позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1 цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту «в» частини першої статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Матеріали справи свідчать про те, що при подачі позову до суду ОСОБА_1 сплатив судовий збір в сумі 768,40 грн. (а. с. 1) і при поданні апеляційної скарги на рішення суду - сплатив судовий збір в сумі 1152,60 грн. (а. с. 75).

Враховуючи висновок суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, сплачений ним судовий збір в загальній сумі 1921 грн. підлягає стягненню на його користь з відповідача.

Керуючись ст. 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 червня 2019 року в частині відмови в задоволенні позову про стягнення індексу інфляції скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ) індекс інфляції в сумі 46 987 грн. (сорок шість тисяч дев`ятсот вісімдесят сім грн.).

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору в загальній сумі 1921 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одну грн.).

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ.В. Матківська
СуддіІ.В. Міхасішин
В.В. Сопрун