Дата документу 13.08.2019 Справа № 325/933/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 325/933/18
Провадження №22-ц/807/1466/19
Головуючий в 1-й інстанції - Діденко Є.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,
секретарПутій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 16 жовтня 2018 року, ухвалене у смт. Приазовське (повний текст рішення складено 16 жовтня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

25 червня 2018 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 , в якій він просив поділити майно, що є об`єктом спільної сумісної власності позивача - ОСОБА_2 та відповідача - ОСОБА_1 . Позов обґрунтовано тим, що 14.11.1992 року позивач уклав шлюб з відповідачем ОСОБА_1 , який був зареєстрований виконавчим комітетом Володимирівської сільської ради Приазовського району Запорізької області, актовий запис № 7. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В січні 2018 року позивач та відповідач припинили сімейні відносини. Однак, за період шлюбу та на сумісні кошти сторони придбали майно, яке позивач просить поділити. Вважає, що він як один з подружжя по закону має право на Ѕ частину майна, яке є спільною сумісною власністю, добровільно поділити спільне майно неможливо, через відсутність згоди.

Заочним рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 16 жовтня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя - задоволено повністю.

Поділено майно, що є об`єктом спільної сумісної власності позивача - ОСОБА_2 та відповідача - ОСОБА_1 , та визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на Ѕ частину спільного сумісного майна подружжя та виділено йому наступне майно: 3 дивана, вартістю по 5000 гривень кожний, загальною вартістю 15000 грн.; 2 крісла, вартістю 3000 грн. кожний, загальною вартістю 3000 грн.; 1 кольоровий телевізор «Старт» вартістю 1000 грн.; морозильну камеру «Атлант», вартістю 8000 гривень; меблевий гарнітур (шафа, полка під телевізор, стекля на шафу) вартістю 1000 грн.; 2 килима, розміром 2,5 х 1,5 м, вартістю 1000 грн. за кожний, загальною вартістю 2000 грн.; 1 корову, вартістю 20000 грн.; 3 корови вартістю по 5000 грн. кожна загальною вартістю 15000 грн.; 4 голови свиней (по 100 кг кожна, з розрахунку вартості 4 грн. за 1 кг, загальною вартістю 16000 грн.; 15 голів птиці, вартістю 50 грн. кожна, загальною вартістю 750 грн., всього на суму 84750 грн. 00 коп.

Виділено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , наступне майно: кухонний гарнітур (складається з двох тумб та 2-х навісних шаф), вартістю 4000 гривень; 3 дивана, вартістю по 5000 грн. кожний, загальною вартістю 15000 грн.; 2 крісла, вартістю 3000 грн. кожний, загальною вартістю 6000 грн.; 1 кольоровий телевізор «Старт» вартістю 1000 грн.; холодильник «Лідер» вартістю 5000 грн.; меблевий гарнітур (шафа, полка під телевізор, скляна шафа) вартістю 1000 грн.; 1 килим, розміром 2,5 х 1,5 м, вартістю 1000 грн.; 2 килима розміром 3х2,5 м вартістю 1000 грн. кожний, загальною вартістю 2000 грн.; 2 корови вартістю по 20000 грн. кожна, загальною вартістю 40000 грн.; 2 корови, вартістю по 2000 грн. кожна загальною вартістю 4000 грн.; 4 голови свиней (по 100 кг кожна, з розрахунку вартості 4 грн. за 1 кг, загальною вартістю 16000 грн.; 15 голів птиці, вартістю 50 грн. кожна, загальною вартістю 750 грн., всього на суму 95750 грн. 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , витрати по сплаті судового збору у розмірі 847,50 грн.

Ухвалою Приазовського районного суду Запорізької області від 11 лютого 2019 року, заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 16 жовтня 2018 року - залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що позивачем у справі не доведено наявність та вартість майна заявленого до поділу, а судом першої інстанції вказані обставини відповідним чином не перевірені.

Відповідно до відзиву на вказану апеляційну скаргу, ОСОБА_2 зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційних скарг є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 листопада 1992 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 15.06.2018 року, виданого повторно.

Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії НОМЕР_4 від 19.06.2018 року.

Згідно довідки виконавчого комітету Гірсівської сільської ради № 835 від 07.05.2018 року, ОСОБА_2 , 1966 р.н., зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . До складу його сім`ї входять дружина ОСОБА_1 , 1975 р.н. та донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до довідки Гірсівської сільської ради № 834 від 17.05.2018 року, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , має в підсобному господарстві: ВРХ (корови) - 3 голови, ВРХ (молодняк) - 5 голів, свині - 8 голів, птиця - 30 голів.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, дійшов висновку, що позивачем доведено, що майно, яке сторони придбали за час шлюбу є об`єктом спільної сумісної власності сторін та таким, що придбане за спільні кошти подружжя під час перебування у шлюбі, вимоги позивача відповідають принципу рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду повністю погодитись не може частково виходячи з наступного.

У відповідності зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Статтею 71 СК України визначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ сумісного майна подружжя» , вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Судом першої інстанції на момент розгляду справи не було встановлено обсяг наявного на час розгляду справи спільного сумісного майна подружжя, яке підлягало поділу, не визначено його дійсну вартість, тому визнати ухвалене рішення законним та обґрунтованим не можна.

Оскільки розгляд справи провадився за відсутності відповідача і у справі ухвалене заочне рішення, апелянт не мав можливості надати свої заперечення та докази наявності чи відсутності спільного майна.

Положеннями частини третьої статті 12 та частин першої статті 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Так, відповідач у справі визнала наявність заявленого позивачем наступного спільного сумісного майна подружжя: гарнітур кухонний вартістю 4000,00 грн.; меблевий гарнітур вартістю 1000,00 грн.; три дивани вартістю по 5000,00 грн. на загальну суму 15000 грн.; дві тумбочки під телевізор вартістю по 800,00 грн. на загальну вартість1600,00 грн.; холодильник «Лідер» вартістю 4000,00 грн.; телевізор вартістю 1000,00 грн.; три корови вартістю по 20000,00 грн. на загальну суму 60000,00 грн.; 30 голів птиці вартістю по 50,00 грн. кожна на загальну суму 1500,00 грн.; морозильна камеру «Атлант» вартістю 2800,00 грн.; двоє телят вартістю по 7000,00 грн. на загальну суму 14000,00 грн.; дві свині вартістю 3000,00 грн. кожна на загальну суму 6000,00 грн.; 3 килими розміром 2,5*1,5м. вартістю по 1000,00 грн. кожний на загальну суму 3000,00 грн. Загальна вартість майна складає 113900,00 грн.

Наявність іншого майна, яке заявлено до поділу позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами. Так відсутні будь-які письмові докази (чеки, квитанції технічні паспорти і т.і.) придбання рухомого майна та худоби під час спільного проживання подружжям. Акти складені комісіями за участі органів місцевої громади після ухвалення судового рішення не є такими доказами, і вони не містять інформації принаймі часу придбання майна яке на час огляду знаходилось у позивача, який на той час вже тривалий час не проживав спільно з відповідачкою.

На підставі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Враховуючи вимоги позивача та доводи відповідача, щодо поділу спільного сумісного майна подружжя, колегія суддів апеляційного суду, виходячи із принципу справедливості та рівності часток подружжя у спільному сумісному майні, вважає за необхідне розділити майно подружжя наступним чином.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину спільного сумісного майна подружжя та виділити йому наступне майно: гарнітур кухонний вартістю 4000,00 грн.; меблевий гарнітур вартістю 1000,00 грн.; диван вартістю 5000,00 грн.; тумбочку під телевізор вартістю 800,00 грн.; холодильник «Лідер» вартістю 4000,00 грн.; телевізор вартістю 1000,00 грн.; дві корови вартістю по 20000,00 грн. на загальну суму 40000,00 грн.; 23 голови птиці вартістю по 50,00 грн. кожна на загальну суму 1150,00 грн., всього на суму 56950,00 грн.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину спільного сумісного майна подружжя та виділити їй наступне майно: два дивани вартістю по 5000,00 грн. на загальну сума 10000,00 грн.; тумбу під телевізор вартістю 800,00 грн.; морозильну камеру «Атлант» вартістю 2800,00 грн.; двоє телят вартістю по 7000,00 грн. на загальну суму 14000,00 грн.; одну корову вартістю 20000,00 грн.; дві свині вартістю 3000,00 грн. кожна на загальну суму 6000,00 грн.; 3 килими розміром 2,5*1,5м. вартістю по 1000,00 грн. кожний на загальну суму 3000,00 грн.; 7 голів птиці вартістю 50,00 грн. кожна на загальну суму 350,00 грн., всього на суму 56950,00 грн.

В іншій частині позову відмовити за недоведеністю.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

В зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалите нове, яким задовольнити позовні вимоги частково.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню сума судового збору сплаченого за подання позову в розмірі - 569,52 грн.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена часткового з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі - 416,72 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приазовського районного суду Запорізької області від 16 жовтня 2018 року у цій справі скасувати та прийняти постанову.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Поділити майно, що є об`єктом спільної сумісної власності позивача - ОСОБА_2 та відповідача - ОСОБА_1 та визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину спільного сумісного майна подружжя та виділити йому наступне майно: гарнітур кухонний вартістю 4000,00 грн.; меблевий гарнітур вартістю 1000,00 грн.; диван вартістю 5000,00 грн.; тумбочку під телевізор вартістю 800,00 грн.; холодильник «Лідер» вартістю 4000,00 грн.; телевізор вартістю 1000,00 грн.; дві корови вартістю по 20000,00 грн. на загальну суму 40000,00 грн.; 23 голови птиці вартістю по 50,00 грн. кожна на загальну суму 1150,00 грн., всього на суму 56950,00 грн.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину спільного сумісного майна подружжя та виділити їй наступне майно: два дивани вартістю по 5000,00 грн. на загальну сума 10000,00 грн.; тумбу під телевізор вартістю 800,00 грн.; морозильну камеру «Атлант» вартістю 2800,00 грн.; двоє телят вартістю по 7000,00 грн. на загальну суму 14000,00 грн.; одну корову вартістю 20000,00 грн.; дві свині вартістю 3000,00 грн. кожна на загальну суму 6000,00 грн.;3 килими розміром 2,5*1,5м. вартістю по 1000,00 грн. кожний на загальну суму 3000,00 грн.; 7 голів птиці вартістю 50,00 грн. кожна на загальну суму 350,00 грн., всього на суму 56950,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору сплаченого за подання позовув розмірі 569,52 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору сплаченого за подання апеляційної скаргив розмірі 569,52 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 14 серпня 2019 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

О. З. Поляков