Справа № 162/810/18 Головуючий у 1 інстанції: Глинянчук В. Д.
Провадження № 22-ц/802/783/19 Категорія: 50 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Данилюк В.А., Киці С.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 31 травня 2019 року,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом, які обґрунтовані тим, що із 2008 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_3 . 23 травня 2011 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. З часу розірвання шлюбу відповідач на утримання дитини матеріальної допомоги не надає.

Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 06 жовтня 2014 року постановлено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 800 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

Позивач, крім того, зазначає, що з часу прийняття даного судового рішення розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку є вищим, аніж розмір, встановлений станом на 2014 рік. Вказує також, що матеріальне становище відповідача покращилось, оскільки він офіційно працевлаштований на ОАО «Бездеж-Агро» в Республіці Білорусь та отримує достатній дохід, однак точними відомостями про розмір заробітної плати відповідача позивач не володіє.

Визначений рішенням суду розмір аліментів є недостатнім для утримання неповнолітньої дитини, а заробітна плата позивача не забезпечує належних соціально-побутових умов для сина.

Ураховуючи наведене, а також те, що станом на 2018 рік (на час звернення до суду з позовом) прожитковий мінімум для дитини від шести років, визначений законодавством, становив 2027 грн, позивач просила суд збільшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн щомісчнол, починаючи з дня постановлення судового рішення і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 31 травня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідность висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постановлене судове рішення та ухвалити нове про задоволення її позову.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.5 ст.268, ст.381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . Шлюб між сторонами в даній справі розірвано.

Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 06 жовтня 2014 року постановлено збільшити розмір аліментів, який було визначено рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 02.02.2010 року, які стягуються з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із 200 грн до 800 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а. с. 3).

Також суд встановлено, що неповнолітній син сторін по справі проживає разом зі своє матір`ю - позивачкою в даній справі ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні.

Як убачається із позовної заяви, відповідач проживає на території Республіки Білорусь.

Судом першої інстанції повідомлено ОСОБА_2 про судовий розгляд через компетентний суд цієї держави у порядку судового доручення про надання правової допомоги та отримано пояснення відповідача по даному позову.

У протоколі судового засідання Дрогичинського району Брестської області Республіки Білорусь від 06 лютого 2019 року зазначено, що відповідач позов не визнає, по суті справи пояснив, що 28 жовтня 2018 року він влаштувався на роботу водієм у товариство «Мохровскоє», його середній заробіток складає 225 білоруських рублів, у той час, як позивач просить стягувати із нього аліменти в розмірі, еквівалентному 200 білоруським рублям. Також відповідач зазначив, що проживає з іншою жінкою без реєстрації шлюбу у її будинку та сплачує комунальні послуги, які становлять 100-120 білоруських рублів, а тому він не в змозі сплачувати аліменти на утриманні неповнолітнього сина у розмірі, який просить позивач (а. с. 19).

Із довідки про заробітну плату від 01 лютого 2019 року, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Мохровскоє» Республіки Білорусь, убачається, що заробітна плата відповідача у період з 28.10.2018 року по 31.12.2018 року становила 618, 31 білоруських рублів (а. с. 21).

Згідно із відомостями з офіційного сайту Національного банку України (https://bank.gov.ua) про офіційний курс валют на день ухвалення рішення 10 білоруських рублів коштували 128,2517 грн. Отже, середній заробіток відповідача у еквіваленті на українську гривню в середньому становить 3989 грн.

Відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина 3 статті 181 СК України).

За положеннями статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Частина 1 статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

В пункті 23 своєї постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального стану платника аліментів одержувач аліментів може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального стану платника аліментів може бути підставою для зменшення розміру аліментів, які стягуються на утримання неповнолітньої дитини.

Відповідно до частин 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що матеріальний стан платника аліментів покращився, у зв`язку з чим він має змогу сплачувати аліменти в більшому розмірі, позивач суду не подала.

Також позивач не подала суду доказів на підтвердження свого матеріального стану і не довела суду що її матеріальний стан погіршився.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_7 .

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Любешівського районного суду Волинської області від 31 травня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді