ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4593/19 Справа № 216/1973/17 Суддя у 1-й інстанції - Кузнецов Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретаря судового засідання Голуб О.О.

сторони справи:

боржник - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку, спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу боржника ОСОБА_1 на ухвалу Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2019 року, постановлену суддею Кузнецовим Р.О. в м.Кривому Розі, (відомості про складення повного тексту судового рішення відсутні),

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області зі скаргою на постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та на постанову про стягнення виконавчого збору.

Скарга мотивована тим, що постановою державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби м.Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Смаглюк О.А. від 06.12.2018 відкрито виконавче провадження та постановою від 17.12.2018 винесено постанову про стягнення виконавчого збору, за виконавчим листом №216/1973/17 по справі за позовом її колишнього цивільного чоловіка ОСОБА_2 про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з їх спільним сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Їй незрозуміло рішення суду, адже будь-яких перешкод у спілкуванні з сином вона ОСОБА_2 не чинила, про що заявляла суду під час розгляду справи. Батько не бачився з сином протягом двох років, після чого син відмовився від спілкування з ним, про що заявив державному виконавцю, та на підтвердження чого було складено акт.

Вважає, постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, та про стягнення судового збору незаконними, оскільки вона була згодна добровільно виконувати рішення суду.

Просила суд скасувати вищевказані постанови державного виконавця та закрити виконавче провадження.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2019 року, відмовлено у задоволенні скарги боржника ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та на постанову про стягнення виконавчого збору.

В апеляційній скарзі, боржник ОСОБА_1 , просить скасувати ухвалу суду першої інстанції у зв`язку з її незаконністю та необґрунтованістю, ухвалити нове рішення, яким у повному обсязі задовольнити вимоги її скарги, скасувавши постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує на те, що ухвалене судове рішення є несправедливим, оскільки вона пояснювала суду, що не чинить перешкод у виконанні судового рішення, що стягувач умисно створив такі умови, щоб їх дитина не бажала спілкування з батьком. Вказує, що син категорично не хоче спілкуватися з батьком і вона нічого з цим не може вдіяти, ні вона, ні психолог, ні працівник у справах дітей не можуть змінити відношення сина до батька. Апелянт вказає на те, що їй не зрозуміло, на якій підставі з неї стягують гроші за невиконання рішення суду, у виконанні, якого вона не чинить перешкод.

Апелянт зазначає, що з 2015 року після розірвання стосунків з ОСОБА_2 , останній майже 2 роки не бачився з дитиною, а після подання нею позову про стягнення аліментів, ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про встановлення часів спілкування з дитиною, хоча його ніхто не обмежував у спілкуванні із сином і не було підстав для звернення до суду з зазначеним позовом, оскільки спору не існувало.

ОСОБА_1 зазначає, що в присутності державного виконавця син заявив, що він не бажає спілкуватися із батьком, при цьому державний виконавець намагалася вплинути на дитину, однак це не вдалося, у зв`язку із чим було складено акт, в якому державний виконавець зазначила, що вона не чинить перешкод в спілкуванні батька з дитиною, а дитина саме не хоче спілкування із батьком.

Апелянт вважає, що постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та про стягнення з нею виконавчого збору є незаконними, оскільки не було необхідності у відкритті провадження, так як вона була налаштована на добровільне виконання судового рішення, тому для неї є незрозумілим, за, що вона повинна сплачувати виконавчий збір. При цьому ОСОБА_1 зазначає, що їй матеріально важко сплатити зазначену суму виконавчого збору, а стягувач умисно позивався до суду, звернувся до виконавчої служби, щоб зашкодити їй, а тим самим і їх дитині, оскільки від її матеріального становища залежить і матеріальний стан дитини.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши боржника ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_4 які, кожна окремо, підтримали вимоги апеляційної скарги, просили їх задовольнити, думку представника Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби м.Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області Смаглюк О.А., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби м.Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Смаглюк О.А. від 06.12.2018 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №216/1973/17, виданого Центрально-Міським районним судом м.Кривого Рогу Дніпропетровської області про усунення перешкод ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з дитиною, та постановою від 17.12.2018 стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір в розмірі 7446 грн. (а.с. 8,9).

Суд, першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні її скарги виходив з того, що державний виконавець Смаглюк О.А. під час виконання виконавчого листа №216/1973/17, виданого Центрально-Міським районним судом м.Кривого Рогу Дніпропетровської області про усунення перешкод ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з дитиною керувалася нормами Закону України «Про виконавче провадження» керувалася нормами Закону України «Про виконавче провадження» і підстав визнання спірних постанов судом не встановлено.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення (стаття 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

Нормами статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» визначені правила виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною.

Відповідно до ч.1 ст.64-1 зазначеного Закону виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Згідно ч.2 ст.64-1 цього Закону державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

Частина 5 статті 64-1 Закону встановлює, що у разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, а ч.6 зазначеної норми закону передбачено, що, якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею.

З копії акту державного виконавця Смаглюк О.А. від 19 грудня 2018 року, наявної в матеріалах справи, видно, що виходом ДВС за адресою школи №22, державному виконавцю не вдалося передати дитину від матері до батька, оскільки сама дитина була категорично проти зустрічі з батьком ОСОБА_2 , перешкод з боку матері щодо побачення сина із батьком вчинено не було, тобто акт свідчить про відсутність з боку боржниці ОСОБА_1 перешкод стягувачу ОСОБА_2 у побаченнях із сином ОСОБА_3 , а отже і відсутність наміру у невиконанні рішення суду (а.с.10).

Таким чином, доводи ОСОБА_1 щодо незаконності дій державного виконавця Смаглюк О.А. знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки підстав для відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною та стягнення виконавчого збору, у державного виконавця не було.

Суд першої інстанції наведеного не врахував, дійсних обставин питання, що було поставлене в скарзі, не з`ясував, хоча наявні в справі матеріали і документи давали для того підстави, та ухвалив помилкове судове рішення, яке не відповідає вимогам ст.ст.89, 263-265 ЦПК України.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ч. 1 п.п.1-4 ЦПК України).

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376,381-384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу боржника ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Центрально-міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Скаргу боржника ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанови державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби м.Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Смаглюк О.А. від 06.12.2018 про відкриття виконавчого провадження та від 17.12.2018 року про стягнення виконавчого збору та закрити виконавче провадження.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 серпня 2019 року.

Головуючий:

Судді: