Постанова

Іменем України

29 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 426/169/17

провадження № 61-32963св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Селянське фермерське господарство «Світанок»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 15 травня 2017 року у складі судді Попової О. М. та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 03 липня 2017 року у складі колегії суддів: Коротенка Є. В., Орлова І. В., Луганської В. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Селянського фермерського господарства «Світанок» (далі - СФГ «Світанок») про визнання змін до договору оренди землі недійсними та скасування державної реєстрації.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що 30 березня 2005 року між ним та СФГ «Світанок» укладено договір оренди землі, зареєстрований 01 квітня 2005 року за номером 240840/94.

Згідно з умовами договору він передав в оренду земельну ділянку площею 4,9259 га терміном на п`ять років, тобто до 30 березня 2010 року. Згідно з пунктом 37 договору термін дії договору оренди землі закінчується в разі закінчення строку, на який він був укладений.

Після закінчення строку дії договору ОСОБА_1 звернувся до СФГ «Світанок» з вимогою повернути йому земельну ділянку, на що останній просив з метою дотримання сівообороту користуватися його земельною ділянкою до весни 2013 року, при цьому новий договір оренди землі, зміни до договору оренди та інші договори стосовно передачі земельної ділянки в оренду з СФГ «Світанок» він не підписував.

Після закінчення строку усної домовленості СФГ «Світанок» відмовилося повернути земельну ділянку, посилаючись на те, що підписані зміни до договору оренди землі від 30 березня 2005 року, відповідно до яких він, позивач, передав відповідачу земельну ділянку до кінця 2019 року, не надавши на його прохання оригінал цих змін.

Відповідно до наданої інформації Відділом держземагентства у Сватівському районі Луганської області в книзі записів про державну реєстрацію договорів оренди землі від 21 серпня 2009 року № 40 зареєстровано зміни до договору оренди землі від 01 квітня 2005 року № 240840/94, але надати копії договору та змін до нього відділ не може, оскільки вони в архіві відсутні.

У рамках іншої цивільної справи витребувано оригінали змін до договору оренди землі від 30 березня 2010 року, при ознайомленні з якими встановлено, що підпис здійснено іншою особою, про що наявний висновок експертизи, але представник СФГ «Світанок» не погодився з недійсністю змін до договору.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив визнати недійсним зміни до договору оренди землі від 30 березня 2005 року, укладені 21 серпня 2009 року між ОСОБА_1 та СФГ «Світанок», зареєстровані у Сватівському районному реєстраційному окрузі Луганської регіональної філії Центру державного земельного кадастру за номером 40, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 02 грудня 2009 року, та скасувати державну реєстрацію змін до договору оренди землі від 30 березня 2005 року, які укладені 21 серпня 2009 року між ОСОБА_1 та СФГ «Світанок», вчинену Сватівським районним реєстраційним округом Луганської регіональної філії Центру державного земельного кадастру до Державного реєстру земель від 02 грудня 2009 року за номером 40.

Рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 15 травня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що дія укладеного 30 березня 2005 року договору оренди земельної ділянки площею 4,9259 га (без урахування подальших змін до нього) спливала б у 2010 році. Але протягом 2011-2013 років позивач продовжував отримувати орендну плату від СФГ «Світанок» у розмірі 3 %, який передбачений змінами до договору оренди землі. Цей факт у повній мірі підтверджено матеріалами справи та не заперечувався сторонами.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про наявність вільного волевиявлення учасників правочину щодо існування між ними після 2010 року договірних відносин стосовно оренди земельної ділянки площею 4,9259 га. При цьому вказане волевиявлення відповідало внутрішній волі сторін.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 03 липня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційної скаргою на рішення Сватівського районного суду Луганської області від 15 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 03 липня 2017 року, в якій просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зазначає, що після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки дія договору не продовжувалась, договір не переукладався і не пролонгувався. Зміни до договору оренди землі від 21 серпня 2009 року він не підписував, про що свідчить висновок почеркознавчої експертизи від 13 липня 2015 року № 26.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Заперечення на касаційну скаргу від учасників справи не надходили.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам законодавства щодо законності та обґрунтованості.

Судами встановлено, що відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку площею 4,9259 га у межах згідно з планом.

Відомості про реєстрацію спірної земельної ділянки наявні в Державному земельному кадастрі про земельну ділянку, що підтверджено відповідним витягом.

30 березня 2005 року між ОСОБА_1 та СФГ «Світанок» укладено договір оренди землі, згідно з яким орендодавець передав в строкове платне користування земельну ділянку площею 4,9295 га, у тому числі ріллі. Земельна ділянка знаходиться на території Містківської сільської ради, договір укладено на 5 років.

21 серпня 2009 року сторонами договору оренди від 30 березня 2005 року підписані зміни, якими продовжено правовідносини з оренди земельної ділянки.

Згідно з наданою відділом Держземагентства у Сватівському районі Луганської області інформацією від 19 лютого 2014 року № 301 в книзі записів про державну реєстрацію договорів оренди землі від 21 серпня 2009 року № 40 зареєстровано зміни до договору оренди землі від 01 квітня 2005 року № 240840/94. Копії договору та змін до нього в архіві відділу не зберігаються.

Позивач та його представник заперечували факт підписання змін до договору оренди, доказом чого вважали висновок експерта від 13 липня 2015 року № 26, що міститься в матеріалах справи № 426/655/14-ц.

Нормативно-правове обґрунтування

Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки та орендарем.

Згідно з частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства щодо договору, договору найму, регулюються актами земельного законодавства: ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Із матеріалів справи відомо, що 30 березня 2005 року між ОСОБА_1 та СФГ «Світанок» укладено договір оренди земельної ділянки площею 4,9259 га терміном 5 років.

Пунктом 8 цього договору передбачено переважне право орендаря на поновлення договору на новий термін, якщо жодна зі сторін не виявить наміру його припинити, попередивши письмово про це іншу сторону не пізніше, ніж за 30 днів до закінчення терміну його дії.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України та зі статтею 33 Закону України «Про оренду землі».

У частині першій статті 777 ЦК України закріплено переважне право наймача, який належно виконує свої обов`язки за договором, на укладення договору на новий строк та передбачено певну процедуру здійснення цього права.

Крім того, стаття 764 ЦК України передбачає такий правовий механізм, як поновлення договору найму, який зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору за умови, по-перше, що наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, та, по-друге, відсутні заперечення наймодавця протягом одного місяця.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною третьою цієї статті, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Судами встановлено, що 21 серпня 2009 року підписані зміни (додаткова угода) до договору оренди землі від 30 березня 2005 року, якими встановлено, що договір укладено терміном 10 років, починаючи з дати реєстрації даних змін до договору та змінено розмір орендної плати з 1,5 % до 3 %.

Зміни до договору оренди землі (додаткова угода) зареєстрована у Сватівському районному реєстраційному окрузі Луганської регіональної філії державного земельного кадастру 02 грудня 2009 року за номером 40.

Дія укладеного 30 березня 2005 року між ОСОБА_1 та СФГ «Світанок» договору оренди земельної ділянки площею 4,9259 га (без урахування подальших змін до нього) спливала б у 2010 році, проте протягом 2011-2013 років позивач продовжував отримувати орендну плату від СФГ «Світанок» у розмірі 3 %, який передбачений змінами до договору оренди землі, що підтверджено матеріалами справи та не заперечувалось сторонами.

У 2013 році ОСОБА_1 , виявивши незадоволення подальшими умовами оплати оренди землі, звернувся до СФГ «Світанок» із письмовою заявою про небажання надалі переукладати договір оренди землі, тобто особисто визнав наявність договірних правовідносин між ним та відповідачем станом на 2013 рік. Отримання позивачем у 2011-2013 роках орендної плати від орендаря у розмірі, передбаченому змінами до договору оренди землі (3 %), підтверджує наявність додаткової угоди між ОСОБА_1 та СФГ «Світанок», що стосується, як розміру орендної плати, так і строку дії договору оренди землі.

Заперечуючи факт підписання змін до договору оренди, позивач та його представник посилались на висновок експерта від 13 липня 2015 року № 26, який міститься в матеріалах справи 426/655/14-ц.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, зазначав, що справа № 426/655/14-ц судовим рішенням не закінчена, юридичної оцінки правильності проведеної судової експертизи та встановлених експертизою фактів судом не надано, отже висновок експерта щодо обставин справи № 426/655/14-ц не може прийматися щодо обставин справи, яка зараз розглядається, оскільки в рамках цієї справи клопотання про призначення експертизи не заявлено та експертиза не призначена, отже наявний висновок одержаний з порушенням встановленого порядку.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, вважав недостатніми надані позивачем докази на підтвердження недійсності оспорюваних змін від 21 серпня 2009 року до договору оренди від 30 березня 2005 року за наявності вільного волевиявлення учасників правочину щодо існування між ними після 2010 року договірних відносин стосовно оренди земельної ділянки площею 4,9259 га.

Аргументи касаційної скарги є ідентичними аргументам, що були викладені заявником у його апеляційній скарзі, та є такими, що не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Суди першої й апеляційної інстанцій забезпечили повний та всебічний розгляд справи на підставі наданих сторонами доказів, оскаржувані рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сватівського районного суду Луганської області від 15 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 03 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик