Справа № 569/4789/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Тимощука О.Я.

при секретарі Калетинець Т.В.,

за участю представника відповідача - 1 - ОСОБА_1 - адвоката Мельниченко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 07 грудня 2007 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит №ROHPG93 Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, станом на 15 лютого 2019 року має заборгованість в розмірі 947 135,95 гривень.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, в якому вказав, що позовні вимоги підтримує повністю.

Представник відповідача - 1 - ОСОБА_1 - адвокат Мельниченко О.А. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просить закрити провадження у справі по причині відсутності права на позов за ПАТ КБ "ПриватБанк", так як право вимоги за кредитом відступлений третій особі.

Відповідач - 2 - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про час та дату розгляду справи належним чином, причину неявки суду не повідомила. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Заслухавши думку представника відповідача - 1 - ОСОБА_1 - адвоката Мельниченко О.А., дослідивши надані письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Положеннями статей 12 і 13 ЦПК України, закріплено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Поряд з цим, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом встановлено, що згідно договору про іпотечний кредит №ROHPG93 від 07 грудня 2007 року укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 , кредитор зобов`язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 277 750,00 грн., з сплатою відсотків в розмірі 15% річних строком не пізніше 07 грудня 2037 року на поліпшення якості окремої квартири. Забезпечення виконання договору відповідно до пункту 3.1 іпотекою нерухомого майна житлового призначення, за адресою АДРЕСА_1 та договором поруки укладеного з відовідачем ОСОБА_2 вбачається, що відповідач зобов`язалась відповідати за виконання зобов`язань за кредитним договором №ROHPG93 від 07 грудня 2007 року в повному обсязі. Факт укладення договорів, отримання коштів сторонами не заперечується.

Відповідно до вимог статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 15 лютого 2019 року заборгованість позичальника становить 947 135,95 грн., з яких 274 314,83 грн. - основний борг, 263 820,85 грн. - відсотки, 409 000,27 грн. - пеня, контррозрахунок відповідачами суду не надано. Однак, банк просить стягнути керуючись своїм правом пред`явлення вимоги в частині лише суму основного боргу.

Враховуючи що позичальник порушив виконання договору не сплативши вчасно місячні платежі, за чим кредитор в порядку частини 2 статті 1050 ЦК України, має право на отримання залишку кредиту повністю.

Проте представником відповідача надана копія нотаріально посвідченого договору відступлення прав вимог від 20 лютого 2008 року №168/08 укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" та Державною іпотечною установою. Згідно якого, пунктом 1.1 сторони визначили, що банк передає, а Установа приймає всі права та вимоги за договором вказаним в додатку №1 до нього. Поряд з цим, сторони узгодили порядок зворотнього відступлення прав вимоги пунтом 1.3 за яким Установа в зворотньому порядку передає вимоги банку за не сплаченими на час передачі кредиту в сумі боргу, відсотків, неустойки.

Набуття чинності передачі прав вимог Установі сторони, в пункті 2.1 пов`язали з моментом підписання, нотаріального посвідчення та державною реєстрацією. Між тим визначили, що набрання чинності зворотнього відступлення відбувається на наступний робочий день з дня отримання банком вимоги від Установи.

Як слідує з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №172742841 від 05 липня 2019 року записом від 14 лютого 2008 року на підставі вищевказаого правочину, замінено іпотекодавця з ПАТ КБ "ПриватБанк" на Державну іпотечну установу, з цього часу подальших змін не відбувалося.

Разом з тим, в матеріалах справи міститься лист Державної іпотечної установи на заяву співвласника предмету іпотеки, яким повідомлено інформацію про наявний борг позичальника та підтверджено облік кредиту саме за установою.

Частиною першою статті 512 ЦК України, передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Відтак на час вирішення справи встановлено, що кредитором за кредитним договором є Державна іпотечна установа, згідно договору відступлення прав вимог від 20 лютого 2008 року №168/08, а не позивач, тому вимоги є безпідставними.

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123).

Водночас Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).

Подібних висновків, щодо відмови у позові у аналогічній справі дійшов Верховний Суд у постанові від 18 липня 2019 року у справі №623/488/17, провадження №61-25295ск18.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі відмови в задоволенні позову на позивача.

Керуючись ст. ст. 509, 512-514, 533, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. ст.ст. 7, 10, 76, 133-141, 223, 258, 259, 263- 265, 268, 273, 352, 354 Цивільного-процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 22 листопада 2019 року.

Суддя Рівненського

міського суду О.Я. Тимощук