Постанова

Іменем України

07 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 310/5979/13-ц

провадження № 61-27320св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - керівник Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави,

відповідачі: Бердянська міська рада Запорізької області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом керівника Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави, до Бердянської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення міської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та повернення земельної ділянки,

за касаційною скаргою заступника прокурора Запорізької області на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 липня 2017 року у складі судді Крамаренка А. І. та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 25 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Полякова О. З., Бєлки В. Ю., Онищенка Е. А.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2013 року прокурор Запорізької області в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Бердянської міської ради Запорізької області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання незаконним та скасування рішення Бердянської міської ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що п. 5.29 рішення Бердянської міської ради № 38 від 28 січня 2010 року «Про передачу в оренду та у власність земельних ділянок, продовження терміну розробки проекту відведення, та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок» затверджено проект відведення земельної ділянки та передано ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,07 га, в межах норм безоплатної приватизації, з присвоєнням поштової адреси: АДРЕСА_1 , для індивідуального дачного будівництва. В подальшому ОСОБА_1 був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 .

12 березня 2013 року ОСОБА_1 здійснила відчуження зазначеної земельної ділянки на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі договору дарування.

Перевіркою прокуратури встановлено, що рішення Бердянської міської ради № 38 від 28 січня 2010 року, яким було затверджено проект відведення та передано у власність громадянці ОСОБА_1 земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва, було прийнято з порушенням чинного законодавства.

Земельна ділянка по АДРЕСА_1 розміщується на території оздоровчих установ та установ відпочинку. Відповідно до проектних рішень Генерального плану розвитку міста будівництво нових дачних районів в межах м. Бердянська не передбачено.

Крім того, спірна земельна ділянка знаходиться в межах двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря.

Окрім цього, позитивні висновки про погодження проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_1 вищезазначеної земельної ділянки були відкликані Управлінням Держкомзему у м. Бердянську у зв`язку з виявленими Головним управлінням Держкомзему за участю управління Держземінспекції порушеннями вимог чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене прокурор просив визнати незаконним та скасувати п. 5.29 рішення Бердянської міської ради №38 від 28.01.2010 року; визнати недійсним державний акт на право власності серії НОМЕР_1 на земельну ділянку площею 0,0735 га, виданий на ім`я ОСОБА_1 для ведення індивідуального дачного будівництва в АДРЕСА_1 ; визнати недійсним державний акт на право власності серії НОМЕР_2 на земельну ділянку площею 0,0735 га, виданий на ім`я ОСОБА_2 для ведення індивідуального дачного будівництва в АДРЕСА_1 ; визнати недійсним державний акт на право власності серії НОМЕР_3 на земельну ділянку площею 0,0735 га, виданий на ім`я ОСОБА_3 для ведення індивідуального дачного будівництва в АДРЕСА_1 ; витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вказану земельну ділянку та передати її територіальній громаді м. Бердянська.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним п.5,5.29 рішення сімдесят восьмої сесії Бердянської міської ради п`ятого скликання № 38 від 28.01.2010року «Про передачу в оренду, продовження терміну розробки проекту відведення та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок», яким передана у приватну власність ОСОБА_1 земельна ділянка площею 0,0735 га для ведення індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним державний акт на право власності серії НОМЕР_1 на земельну ділянку площею 0,0735га для ведення індивідуального дачного будівництва , що розташована за адресою АДРЕСА_1 , вартістю 60674,25 грн., виданий Бердянською міською радою на ім`я ОСОБА_1 , зареєстрований в «Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі» за реєстраційним номером 70 від 10.03.2010 року (кадастровий номер НОМЕР_4 ).

Визнано недійсним державний акт на право власності серії НОМЕР_2 на земельну ділянку площею 0,0735га для ведення індивідуального дачного будівництва , що розташована за адресою АДРЕСА_1 , виданий Бердянською міською радою на ім`я ОСОБА_2 (кадастровий номер НОМЕР_4 ).

Визнано недійсним державний акт на право власності серії НОМЕР_3 на земельну ділянку площею 0,0735га для ведення індивідуального дачного будівництва , що розташована за адресою АДРЕСА_1 , виданий Бердянською міською радою на ім`я ОСОБА_3 (кадастровий номер НОМЕР_4 ).

Зобов`язано ОСОБА_2 , ІДН. НОМЕР_5 , ОСОБА_3 , ІДН. НОМЕР_6 , повернути земельну ділянку площею 0,0735 га для ведення індивідуального дачного будівництва , що розташована за адресою АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_4 ) за належністю територіальній громаді м. Бердянська ().

В решті частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 07 квітня 2016 року рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02 грудня 2015 року у цій справі змінено в частині правового обґрунтування зобов`язання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 повернути земельну ділянку площею 0,0735 га для ведення індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою АДРЕСА_1 (кадастровий номер НОМЕР_4 ) за належністю територіальній громаді м. Бердянська ().

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2016 рокурішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 07 квітня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи судові рішення Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що звернувшись до суду з заявою про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин Бердянська міська рада вказувала про те, що Бердянська міжрайонна прокуратура запрошувалась на сімдесят восьму сесію Бердянської міської рад від 28 січня 2010 року, на якій було прийнято оскаржуване рішення, на підтвердження чого надала суду список запрошених серед яких прокурор м. Бердянська - Коцюруба В.П. та проекти рішень направлялися на адресу Бердянської міжрайонної прокуратури. Суд першої інстанції, з висновком якого в цій частині погодився і апеляційний суд на зазначене уваги не звернули, не перевірили, коли прокуратура довідалася або могла довідатися про порушення інтересів держави, доводи відповідача не спростували, дійшли передчасного висновку про початок перебігу позовної давності з дати проведення прокурорської перевірки, тобто з 05 травня 2013 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 липня 2017 року в задоволенні позову керівника Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відведені земельні ділянки знаходяться в межах прибережної захисної смуги Азовського моря, тому не можуть бути передані громадянам у власність, але прокуратура звернулася до суду із позовом поза межами позовної давності, встановленої статтею 257 ЦК України, про застосування якої просив відповідач, що відповідно до статті 266 ЦК України є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 25 жовтня 2017 року апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області відхилено. Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 липня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, при цьому зазначив, що прокуратура була обізнана про ухвалення рішення Бердянської міської ради № 38 від 21 січня 2010 року з 20 квітня 2010 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

20 листопада 2017 року заступник прокурора Запорізької області - Юрченко Ю. подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 25 жовтня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга заступника прокурора Запорізької області мотивована тим, що суди дійшли хибного висновку про початок перебігу строку позовної давності з дня прийняття оспорюваного рішення Бердянською міською радою, а не коли прокурору стало відомо про порушення вимог законодавства за результатами перевірки Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області. Прокурор не пропустив строку позовної давності, оскільки на момент прийняття оскаржуваного розпорядження діяв пункт 4 частини першої статті 268 ЦК України, положеннями якого передбачалось, що на вимоги власника або іншої особи про визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється. Крім того, про наявність порушень чинного законодавства органом місцевого самоврядування при прийнятті оскаржуваного пункту рішення прокурор дізнався 08 травня 2013 року, а тому, звернувшись із цим позовом у червні 2013 року, він не пропустив позовну давність.

Аргументи інших учасників справи

У січні 2018 року від ОСОБА_2 надійшли заперечення на касаційну скаргу, в яких він посилався на необґрунтованість доводів скарги та законність ухваленого рішення судом першої та апеляційної інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано цивільну справу № 310/5979/13-ц.

Підпунктом 4 пунктом 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У статті 388 ЦПК України зазначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року матеріали цивільної справи № 310/5979/13-ц надійшли до Верховного Суду.

04 червня 2019 року матеріали цивільної справи передані доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 13 червня 2019 року справу призначено до розгляду.

Позиція Верховного Суду

Відмовляючи у задоволенні позову, суди визнали вимоги прокурора обґрунтованими, однак вважали, що він пропустив строк позовної давності, який слід обраховувати з дня, коли прокурор дізнався про порушення прав держави, а саме з 20 квітня 2010 року.

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).

ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про застосування строку позовної давності.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Тобто в основу конструкції частини першої статті 261 ЦК України покладено принцип єдності (одинності) суб`єкта, чиї права порушено.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що у випадку, коли законодавець вживає вислови «свої цивільні права», «цивільні права особи», «здійснення права», він має на увазі право, яке належить одній особі, право однієї особи, а не декількох осіб, якщо інше прямо не зазначено у тексті відповідної норми.

Тому при тлумаченні вимог щодо початку перебігу позовної давності слід керуватися тим, що перебіг позовної давності починається від дня, коли про відповідні обставини, тобто про порушення права, довідалася, могла довідатися або зобов`язана була довідатися особа, яка є носієм цього права, а не інша особа, у тому числі й та, якій за законом надано повноваження по захисту цього права, тобто прокурор.

Звертаючись до суду з даним позовом, прокурор зазначив, що пред`являє даний позов в інтересах держави як позивач.

Отже, строк позовної давності має вираховуватись із моменту, коли особа дізналася, або могла дізнатися про порушення своїх прав.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17 (провадження № 14-183цс18) зроблено висновок, «що для вирішення питання про дотримання строку звернення до суду за захистом прав, суду слід встановити, коли прокурор дізнався чи міг дізнатися про порушення інтересів держави. Вказаний висновок Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне конкретизувати: позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів».

20 квітня 2010 року прокуратура Запорізької області отримала лист Головного управління Держкомзему у Запорізькій області про результати перевірки дотримання вимог земельного законодавства, в ході якої, в тому числі, встановлені порушення при прийняття рішення №38 від 28 січня 2010 року.

Отже, суди дійшли обґрунтованих висновків про початок перебігу строку позовної давності саме з 20 квітня 2010 року та враховуючи звернення прокурора з позовом до суду 10 червня 2013 року, правильно зазначили про її сплив.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що на підставі статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції та не дають підстав для висновку про те, що оскаржені судові рішення постановлені без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргузаступника прокурора Запорізької області залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 25 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук