Справа № 405/5443/19
Номер провадження 6/404/288/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2019 року Кіровський районний суд міста Кіровограда

в складі: головуючого судді Павелко І.Л.

за участю секретаря Зайко О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницький подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Борисенко Любов Петрівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Борисенко Л.П. звернулась в суд з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон стосовно боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

В обґрунтування подання вказала, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 404/580/14-ц, 2/404/2984/14 від 11.11.2014 р. Кіровського районного суду м. Кіровограда про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів в сумі 108 120 грн. та судових витрат в розмірі 1 081,20 грн. (АСПВ № 45441114).

Суд, дослідивши подання державного виконавця, приходить до наступного висновку.

Відповідно до статі 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У Рішенні від 30.06.2009 № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що обов`язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя, а виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Іммобільяре Саффі проти Італії» наголошував, що право на звернення до суду, гарантоване статтею 6 Конвенції, також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні. Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

За п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

З аналізу зазначеної норми матеріального закону випливає, що для тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон необхідна не тільки наявність невиконаних зобов`язань, але і факт ухилення від їх виконання, а також наявність паспорту для виїзду за кордон.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України «Про виконавче провадження». Так, відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця.

Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод (далі Конвенції), частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». При чому згідно ч. З указаної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Судом встановлено, у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області на виконанні перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 404/580/14-ц, 2/404/2984/14 від 11.11.2014 р. Кіровського районного суду м. Кіровограда про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів в сумі 108 120 грн. та судових витрат в розмірі 1 081,20 грн. (АСПВ № 45441114).

Державним виконавцем Кіровського ВДВС Кіровоградського МУЮ 13.11.2014 р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вище зазначеного виконавчого документа.

Матеріали виконавчого провадження містять копію вироку Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19.02.2016 № 404/7289/15-к, 1-кп/404/144/16 згідно якого ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, та призначено покарання за ч 1 ст. 382 КК України - 1 рік позбавлення волі. В силу ст. 75,76 КК України звільнено від покарання встановивши іспитовий строк на 1 рік, зобов`язано засудженого з`являтись на реєстрацію, до органів кримінально виконавчої інспекції (копія додається).

Постановою від 01.03.2018 р. заступника начальника головного територіального управлінню юстиції з питань державної виконавчої служби - начальника Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Кіровоградській області Журавко В.М. виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого документа передано з Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кропивницький ГТУЮ у Кіровоградській області (попередня назва - Кіровський ВДВС Кіровоградського МУЮ) до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Кіровоградській області.

Державним виконавцем 19.03.2018 р. винесено постанову про прийняття виконавчого провадження.

З метою виявлення майна, рахунків та джерел доходу боржника державним виконавцем направлено запити до ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області, ОКП «КООБТІ», ГУ Держпродспоживслужби в Кіровоградській області, Регіонального сервісного центру МВС України в Кіровоградській області, Управління Держпраці у Кіровоградській області, Державної служби України з безпеки на транспорті, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Державної фіскальної служби України, Пенсійного фонду України та до банківських установ.

Керуючись ч. 2 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем 06.08.2018 р. винесено постанову про арешт майна боржника, копії якої направлено для виконання до Територіального сервісного центру МВС 3541, ГУ Держпродспоживслужби в Кіровоградській області, Управління Держпраці у Кіровоградській області, а також внесено відповідні записи про обтяження до Державного реєстру обтяжень рухомого майна та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно відповідей на запити ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області, ГУ Держпродспоживслужби в Кіровоградській області, Регіонального сервісного центру МВС України в Кіровоградській області, Управління Держпраці у Кіровоградській області, Державної фіскальної служби, Пенсійного фонду України, ПАТ «Промінвестбанк», AT «БМ Банк», AT «Полтава-Банк», AT «УкрСиббанк», ПАТ «Банк інвестицій та заощаджень», ПАТ «Вернум Банк», AT «Таскомбанк», AT «Райффайзен Банк Аваль»,ПАТ «ПУМБ», ПАТ «Кредобанк», AT «Укрексімбанк», AT «Укрсоцбанк», АБ «Південний», ПАТ «Ідея Банк», AT «Правекс Банк», ПАТ «Мегабанк», АБ «Укргазбанк», AT «КІБ», AT «Ощадбанк», ПАТ «Креді Агріколь Банк», AT «Перший інвестиційний банк», AT «МетаБанк», ПАТ «ОТП Банк», AT «Альфа-Банк», ПАТ «А-Банк» у боржника відсутнє майно та кошти, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу за даним виконавчим документом.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна боржник є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору довічного утримання(догляду) № 695 від 02.06.2009 р.

Згідно відповідей на запити AT «Сбербанк» та AT КБ «Приватбанк» на ім`я боржника відкрито рахунки, на які відповідними постановами державного виконавця накладено арешт. З арештованих рахунків стягнуто кошти в розмірі 218,82 грн., які перераховано в рахунок погашення витрат виконавчого провадження.

Згідно матеріалів виконавчого провадження залишок заборгованості на сьогоднішній день складає 107 901,20 грн.

Державним виконавцем на адресу боржника 03.08.2018 р. рекомендованим листом з повідомленням про вручення направлено виклик щодо явки до державного виконавця 20.08.2018 р. з приводу надання пояснень за фактом невиконання вимог виконавчого документа та ін. Проте, поштовий конверт повернувся із відміткою про невручення через закінчення терміну зберігання.

Державним виконавцем 26.10.2018 р. здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_2 з метою перевірки майнового стану боржника, але не було проведено необхідні виконавчі дії в зв`язку із відсутністю доступу до квартири, про що складено відповідний акт державного виконавця, а також залишено виклик про необхідність з`явитися до державного виконавця 30.10.2018 р.

На виклик державного виконавця боржник - ОСОБА_1 не з`явився. Проте, на вказаний виклик з`явилася ОСОБА_3 (співмешканка боржника), яка проживає за вказаною адресою та повідомила про те ОСОБА_1 поїхав до Росії в зв`язку із хворобою брата близько трьох місяців тому та їй невідомо про дату його повернення, а також нею було надано копії квитанцій про сплату на користь ОСОБА_2 коштів в сумі 1 000 грн. за період за листопад, грудень 2016 року, січень-квітень, червень серпень, вересень 2017 року, березень-жовтень 2018 року.

Державним виконавцем Лотицькій О.М. 30.10.2018 р. вручено для передачі боржнику виклик державного виконавця від 30.10.2018 р. про його явку до державного виконавця 26.11.2018 р. о 9 год. з приводу надання пояснень за фактом невиконання вимог виконавчого документа та ін.

Проте, в призначений день та час боржник не з`явився до державного виконавця, причини такої неявки не повідомив. Поряд з цим, згідно інформації про перетин державного кордону України боржник - ОСОБА_1 неодноразово перетинав державний кордон України в періоди з 17.09.2018 р. (в`їзд) по 20.10.2018 р. (виїзд), з 14.12.2018 р. (в`їзд) по 21.01.2019 р. (виїзд), та з 26.04.2019 р. (в`їзд) по 24.05.2019 р. (виїзд), але, всупереч зазначеному, боржник до державного виконавця так і не з`явився, витребовуваної інформації не надав, рішення суду не виконав.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що боржник зобов`язаний, зокрема:утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення;допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій;своєчасно з`являтися на вимогу виконавця;надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чиіншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Стаття 33 Конституції України визначає, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішеньпокладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та упередбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та

організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які -

здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до статті 14 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо, зокрема, він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Слід зазначити, що чинне законодавство не містить визначення поняття «ухилення» і практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

У сучасній українській мові слово «ухилення» тлумачиться так: - відступати, відхилятися, вивертатися; - намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; - навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, з огляду на викладене значення словосполучення "ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням", означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», як то утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Зважаючи на те, що боржник, якому відомо про наявність у нього зобов`язань на користь ОСОБА_2 коштів в сумі 108 120 грн. та судових витрат в розмірі 1 081,20 грн. (АСПВ № 45441114)., станом на час звернення державного виконавця із поданням та станом на час його розгляду відсутні належні докази погашення заборгованості, боржник документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон, не вчиняв та не вчиняє жодних дій з погашення заборгованості, суд дійшов до висновку, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього вищезазначеним рішенням .

Оскільки, право на звернення до суду гарантоване статтею 6 Конвенції, таке право передбачає практичне виконання остаточних судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення подання державного виконавця.

Керуючись ст.ст. 260, 353, 441 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області Борисенко Любов Петрівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспорта до виконання ним своїх зобов`язань - задовольнити.

Тимчасово обмежити ОСОБА_1 (громадянин України), ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документа, до виконання зобо`язань по виконавчому провадженню з примусового виконання виконавчого листа № 404/580/14-ц, 2/404/2984/14 від 11.11.2014 року Кіровського районного суду м. Кіровограда про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів в сумі 108 120 грн. та судових витрат в розмірі 1 081,20 грн. на строк до виконання зобовязань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції від 3 жовтня 2017 року, до дня

початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (Кіровський районний суд м. Кіровограда).

Повний текст ухвали складено 14.08.2019 року.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда І. Л. Павелко