Номер провадження 2/754/5935/19 Справа №754/8071/19
14 листопада 2019 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді - Таран Н.Н.
за участю секретаря - Раєвського П.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Деснянського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за прострочення виконання зобов`язання,
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 04.06.2019 року відкрито провадження у вищевказаній справі в порядку спрощеного позовного провадження з (повідомленням) викликом сторін. Призначено у справі судове засідання.
Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Через загальну канцелярію суду подав заяву про можливість розгляду справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав.
Процесуальні документи відповідачу надсилалися за вказаною позивачем адресою проживання: АДРЕСА_1 , яка є місцем його реєстрації, при цьому поштова кореспонденція була повернута без вручення з поштовою відміткою «За закінченням терміну зберігання».
Згідно п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо адреси сторони судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно ч. 10 ст. 130 ЦПК України, якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом.
Положеннями частини 4 ст. 223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуючи викладені вище обставини та думку позивача, Деснянським районним судом м. Києва 14.11.2019 року постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України, без участі позиваач та відповідача на підставі наявних у справі доказів.
Згідно ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, №303-A, параграф 29).
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.
Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
За правилами ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того є роду та такої ж якості.
Однак, відповідач в обумовлений строк не повернув позивачу отримані грошові кошти, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з відповідним позовом до відповідача, про стягнення заборгованості за договором позики.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03.12.2010 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором позики задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 413201,30 грн., судові витрати 1820,00 грн., а всього 413201,30 грн. на користь ОСОБА_1 .

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17.03.2011 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03.12.2010 року в частині стягнення з ОСОБА_2 інфляційних нарахувань скасовано і в цій частині ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні в цій частині позовних вимог. В резолютивній частині змінено розмір заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 413201,30 грн., зменшено зазначену суму до 388931,10 грн.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (частина 5 статті 82 ЦПК Ураїни).

На виконання вищевказаного рішення суду було видано виконавчий лист та постановою старшого державного виконавця державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві Черухи О.М. від 03.07.2014 року відкрито виконавче провадження.

Згідно зі ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, після набрання рішення Апеляційного суду м. Києва від 17.03.2011 року законної сили, яким стягнуті суми з відповідача на користь позивача та яке за своєю суттю є правочином, у відповідача на їх підставі виникло грошове зобов`язання перед позивачем, яке має бути припинено лише після погашення заборгованості.

Відповідно до положень ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для покладення відповідальності на відповідача за невиконання боргового зобов`язання після набрання чинності рішення Апеляційного суду м. Києва від 17.03.2011 року та обґрунтованості вимог щодо застосування норми ст. 625 ЦК України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Оскільки заборгованість відповідача за розпискою від 04.07.2008 року становить 384924,90 грн. то за період спрострочення викнання зобов`язання (3152 днів) розмір 3% річних складає 99721,91 грн.

Проведені позивачем розрахунки не ставляться судом під сумнів та відповідачем жодних доказів на їх спростування не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову та вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування грошовими коштами, за період з 17.03.2011 року по 01.11.2019 року в розмірі 99721,91 грн.

Також згідно зі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума судового збору у розмірі 2623,56 грн.

Керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 625, 1046 ЦК України, ст.ст. 3-4, 10-11, 76-82, 209, 212-215, 218, 224-226, 280 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за прострочення виконання зобов`язання - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 ) 3% річних за період з 17.03.2011 року по 01.11.2019 року за прострочення виконання зобов`язання за договором позики у розмірі 99721,91 грн. та судові витрати по справі зі сплати судового збору в розмірі 2623,56 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Суддя: Н.Г. Таран