Ухвала

11 січня 2019 року

м. Київ

справа № 463/3263/17

провадження № 61-129ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Курило В. П. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1, подану адвокатом ОСОБА_2, на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 19 вересня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал», треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про зобов'язання здійснити перерахунок нарахувань за спожите холодне водопостачання,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовними вимогами до Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» (далі - Львівське МКП «Львівводоканал») про зобов'язання здійснити перерахунок нарахувань за спожите холодне водопостачання з січня 2014 року по червень 2017 року включно з врахуванням 100 % пільги з оплати житлово-комунальних послуг, яка поширюється також на членів його сім'ї, та зобов'язати Львівське МКП «Львівводоканал» надалі здійснювати відповідні нарахування з врахуванням зазначеної пільги.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 разом із третіми особами проживає АДРЕСА_1. В силу вимог пункту 5 частини першої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» йому як ветерану війни - інваліду війни належить 100 % пільга з оплати житлово-комунальних послуг, яка поширюються також на членів його сім'ї. Однак Львівське

МКП «Львівводоканал» в порушення вимог законодавства здійснює нарахування за надані послуги з водопостачання та водовідведення без врахування пільг членів його сім'ї.

Рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 19 вересня

2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Львівського

МКП «Львівводоканал», треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про зобов'язання здійснити перерахунок нарахувань за спожите холодне водопостачання відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник

ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Львівського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану адвокатом ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 19 вересня

2018 року залишено без змін.

20 грудня 2018 року представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Личаківського районного суду міста Львова від

19 вересня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від

13 грудня 2018 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду, посилаючись на неправильне застосуванням судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову ОСОБА_1 до Львівського МКРП «Львівводоканал» є зобов'язання здійснити перерахунок нарахувань за спожите холодне водопостачання з січня 2014 року по червень 2017 року включно з врахуванням 100 % пільги з оплати житлово-комунальних послуг, яка поширюється також на членів його сім'ї, та зобов'язання надалі здійснювати відповідні нарахування з врахуванням зазначеної пільги.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи,що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від

19 грудня 1997 року).

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1, подану адвокатом ОСОБА_2, на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 19 вересня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 13 грудня 2018 року слід відмовити з підстав, встановлених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої

статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1, подану адвокатом ОСОБА_2, на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 19 вересня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від

13 грудня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал», треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про зобов'язання здійснити перерахунок нарахувань за спожите холодне водопостачання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. П. Курило