Провадження № 2/161/3010/19
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

18 листопада 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі - Ярмолюк В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та відсотків за прострочення виконання зобов`язання, -

В С Т А Н О В И В:

19.07.2019 року позивач звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що згідно боргової розписки відповідач позичив у неї 2250 дол. США, які зобов`язався повернути до 30.08.2016 року. Однак, станом на момент звернення до суду з даним позовом, ОСОБА_2 суму боргу не повернув. Її неодноразові звернення щодо повернення позичених коштів відповідачем залишені проігноровані. Враховуючи викладене, просить стягнути з відповідача на свою користь 2250 дол. США за борговою розпискою, а також 3 % річних на прострочену суму заборгованості, що становить 202,5 дол. США та понесені судові витрати по справі.

Позивач до початку судового розгляду надала суду заяву, відповідно до якої просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному об`ємі. Також не заперечує щодо ухвалення заочного рішення (а.с. 32).

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце слухання справи повідомлений належним чином, будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи, відзив на позов від відповідача на адресу суду не надходили.

Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання.

Враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу.

Згідно частини 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 07.06.2016 року, між ОСОБА_1 , як позикодавцем, та ОСОБА_2 , як позичальником, було укладено договір позики, за умовами якої позикодавець передав у борг позичальнику 2250 дол. США, які ОСОБА_2 зобов`язався повернути до 30.08.2016 року. Дана обставина підтверджується відповідною власноруч написаною ОСОБА_2 розпискою від 07.06.2016 року (а.с. 14).

Разом з тим, як на момент звернення до суду з позовом, так і на момент розгляду справи по суті, відповідач вищевказану суму боргу позивачці не повернув. Доказів іншого суду надано не було.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

З вищевикладеного слідує, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 2250 дол. США згідно боргової розписки від 07.06.2016 року.

Правилами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а відповідно до ч. 1 ст. 625 цього Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, у своїй позовній заяві ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача на свою користь 3 % річних від простроченої суми зобов`язання, а також надає відповідний розрахунок з якого слідує, що з дати виникнення прострочення ОСОБА_2 боргових зобов`язань 3 % річних від суми боргу в розмірі 2250 дол. США за 3 роки прострочення складає 202,5 дол. США.

Розрахунок 3 % річних проводиться за наступною формулою: «сума боргу» / «100%» х «3 %» / «365 днів» х «кількість днів прострочення») = «2250 дол. США» / «100%» х «3 %» / «365 днів» х «109 2 днів прострочення» = 202,50 дол. США)

Таким чином, суд вважає обґрунтованою позовну вимогу ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 в її користь 3 % річних від простроченої суми зобов`язання, які виникли між сторонами на підставі договору позики від 07.06.2016 року, що становить 202,50 дол. США.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, а статтею 599 цього Кодексу встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З урахуванням наведеного, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та відсотків за прострочення виконання зобов`язання підлягають задоволенню.

Крім того, на підставі ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп.

Керуючись ст. ст. 12, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280 ЦПК України, ст. ст. 525, 526, 625, 1048-1050 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та відсотків за прострочення виконання зобов`язання - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) суму боргу в розмірі 2250 (дві тисячі двісті п`ятдесят) доларів США, 3 % річних від простроченої суми боргового зобов`язання в розмірі 202 (двісті два) долари США 50 центів, а всього 2452 (дві тисячі чотириста п`ятьдесят два) долари США 50 центів.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення в повному обсязі складено 25 листопада 2019 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська