Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

20 листопада 2019 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Борцової А.А.,

за участю секретаря - Килинчук Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, вказуючи, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 20.04.2010 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею і банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить її підпис в заяві. Банк керуючись п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4. договору, на підставі яких відповідач надала свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку, встановлював та змінював кредитний ліміт відповідачу. Відповідно до п.п. 2.1.1.5.5, 2.1.1.7.6 Договору, відповідачка зобов`язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором, та штрафи при порушенні строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав кредит у розмірі, встановленому кредитним договором, а відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. В зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, відповідач станом на 28.03.2018 року має заборгованість у розмірі 50067,42 грн., яка складається з наступного: 20868,31грн. - тіло кредиту; 12012,23 грн. - нараховано відсотки за користування кредитом; 14326,53 грн. - нараховано пені; а також штрафи: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2360,35грн. - штраф (процентна складова). Просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та понесені ними судові витрати в розмірі 1762,00 грн.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 05.06.2018 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки.

Заочним рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 08.08.2018 року позовну заяву ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено в повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 20.04.2010 року у розмірі 50067,42 грн. та судові витрати у справі в розмірі 1762,00 грн.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 06.09.2019 року вказане заочне рішення скасовано, та відповідно до ухвали суду від 16.09.2019 року справу призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідачка надала відзив на позовну заяву, в якому, заперечуючи проти позовних вимог та обставин, викладених в позові, зазначила, що долучені позивачем до позову «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною картою» та «Тарифи Банку» нею особисто не підписані та під час підписання Анкети-заяви, вона не ознайомлювалася та не підписувала будь-яких інших «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною картою» та «Тарифи Банку», а також в анкеті-заяві від 20.04.2010 року взагалі не згадуються терміни «кредит» чи «кредитний ліміт». У заяві від 20.04.2010 року відсутні дані про істотні умови кредитного договору, а саме: вже встановлений банком розмір кредитного ліміту, процентна ставка, номер кредитної картки, рахунок та строк її дії, цільове призначення кредиту, обов`язковість яких передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг. Оскільки вона не підписувала жодного документа та не погоджувалася на кредитування згідно «Умов і правил надання банківських послуг», в силу вимог закону про обов`язковість укладення кредитного договору в письмовій формі, підписання анкети-заяви про відкриття платіжної картки без досягнення згоди сторін щодо існуючих умов кредитного договору та навіть без попередження про його укладення, не може свідчити про існування будь-яких кредитних відносин, кредитного договору та зобов`язань між нею та позивачем. Тому, на думку відповідачки позивачем не доведено укладення з нею 20.04.2010 року кредитного договору.

Крім того, не підлягають задоволенню вимоги про стягнення з неї процентів та штрафних санкцій за користування кредитним коштами, адже позичальник не підписав жодного документу, який би обумовлював порядок та умови нарахування і сплати таких платежів. Також відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. В свою чергу позивач просить стягнути з неї одночасно заборгованість за пенею та штрафами.

Також вважає, що у даному спорі є необхідність застосування строку позовної давності, оскільки позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідачка просить у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до неї про стягнення заборгованості відмовити повністю та застосувати позовну давність у зв`язку із порушенням позивачем строку, встановленого ст. 257 ЦК України. (а.с. 123-126)

В судове засідання представник позивача не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. (а.с. 35)

Відповідачка надала заяву про розгляд справи без її участі, відповідно до якої просить у задоволенні позову відмовити, з підстав зазначених нею у відзиві на позов, який підтримує в повному обсязі. (а.с. 133).

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити по наступним підставам.

Так, на підтвердження факту укладення з відповідачкою ОСОБА_1 кредитного договору та досягнення згоди щодо істотних умов цього договору, позивачем надано до суду завірену копію анкети-заяви відповідачки про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 20.04.2010 року, в якій зазначено особисту інформацію відповідача, та з якої слідує, що відповідачка виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку Кредитка «Універсальна» та зарплатну картку та погодилася з тим, що вказана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею і банком договір про надання банківських послуг. Також в заяві зазначено, що відповідачка отримала картку та пін-код, однак відомостей про те, яку саме картку отримала відповідач - зарплатну чи кредитну, бажаний кредитний ліміт, відомості про отримання цього кредиту, його розміру вказана заява не містить (а.с. 10).

На підтвердження досягнення згоди щодо істотних умов цього договору між сторонами, позивачем також надано копію витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (який змінений з 01.01.2013 року на інший тарифний план), «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» без зазначень якою із цих видів карток користувалася відповідачка (а.с. 11) та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що підписаний головою Правління ПАТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_2 (а.с. 12-26)

На підтвердження розміру заборгованості відповідачки ОСОБА_1 позивачем надано розрахунок заборгованості за договором б/н від 20.04.2010 року (а.с. 5-6), згідно якого остання станом на 31.05.2015 року мала заборгованість у розмірі 4116,83 грн., при цьому у розрахунку в складових заборгованості вказано, що заборгованість за кредитом становить 1256,48грн., а інші складові заборгованості відсутні. Також надано розрахунок заборгованості за договором № б/н від 20.04.2010 року (а.с.7-9), згідно якого відповідач станом на 28.03.2018 року має заборгованість у розмірі 50067,42 грн. із них: 20868,31грн. - тіло кредиту; 12012,23 грн. - нараховані відсотки; 14326,53 грн. - нарахована пеня; 2860,35 грн. - заборгованість по судовим штрафам.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За вимогами ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частинами 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до вимог ч.ч. 1,2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Зазначена правова позиція міститься і в постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16).

Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладання між сторонами у належній формі кредитного договору, оскільки у анкеті-заяві від 20.04.2010 року зазначено лише про те, що відповідачка погодилася, що вказана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею і банком договір про надання банківських послуг, а будь-яких доказів на підтвердження отримання відповідачкою кредитної картки та кредитних коштів у розмірі 500,00 грн. і користування ними позивачем не надано.

Зокрема, матеріали справи не містять даних про номер отриманої відповідачкою кредитної картки, строку її дії та дати видачі.

До того ж, надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не містять відомостей про дати їх прийняття та затвердження, а також підписів відповідачки, тому позивачем не доведено, що саме ці Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розуміла відповідачка, ознайомилися і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та сплати неустойки (пені, штрафів), саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування.

До того ж, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин 20.04.2010 року до моменту звернення до суду із вказаним позовом 26.04.2018 року, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову, і дана позиція узгоджується з позицією Великої палати ВС (Справа № 342/180/17 від 19.07.2019 р.)

За таких обставин та без надання позивачем підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Аналогічна норма міститься й у ЦПК України в редакції Закону № 2147-VIII (частина шоста статті 81).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом (Справа № 342/180/17 від 19.07.2019 р.)

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 12-26), з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, оскільки вони не підписані та не визнаються відповідачкою, і до того ж, ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачкою.

За таких обставин, не можна вважати доведеним факт прийняття відповідачкою на час укладення договору запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до договору, а інших допустимих доказів на підтвердження цих обставин, позивачем не надано.

Крім того, банком надано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна», в якому зазначено умови обслуговування карток «Універсальна 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», та «Унівесальна Gold», проте матеріали справи не містять відомостей щодо виду отриманої відповідачем кредитної картки, тому підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань відсутні, що позбавляє суд можливості визначити розмір пені, штрафів за порушення умов кредитного договору.

Дана позиція узгоджується в позицією Великої палати ВС (Справа № 342/180/17 від 19.07.2019 р.)

Також, позивачем не доведено, що відповідачка має заборгованість по поверненню кредитних коштів у розмірі, зазначеному у позовній заяві, що становить 50067,42 грн., оскільки відповідачка дану заборгованість заперечує, а складові цієї заборгованості у прохальній частині позову не зазначені, на підтвердження їх розміру позивачем надано відповідний розрахунок, який сам по собі не може бути єдиним та безумовним доказом розміру вказаної заборгованості за кредитним договором.

Крім того, розрахунок викладений незрозуміло оскільки, у графах складових заборгованості містить лише цифрові дані, без наведення математичного обґрунтування, тому визначити за ним час та період утворення заборгованості у відповідача та перевірити правильність її нарахування неможливо, а інших доказів, підтверджуючих ці обставини, позивачем не надано.

До того ж, розрахунок не містить достатніх даних про особу, яка його здійснила, посаду цієї особи, та інші ідентифікуючі дані цієї особи відсутні.

Вказана позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 08.05.2018 року у справі № 315/353/17.

Крім того, документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно норм ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо. (ч.2 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»)

Враховуючи вищезазначене, суд також не приймає у якості допустимого доказу виписку по основній карті: НОМЕР_1 за період з 20.04.2010 року по 31.05.2015, НОМЕР_2 за період з 20.04.2010 року по 31.05.2015 (а.с. 49-52), оскільки дана виписка оформлена з порушенням вищевказаних вимог, а позивачем не надано доказів, що саме цей рахунок є кредитним та його було відкрито відповідно до укладеного між ним та відповідачкою кредитного договору і остання отримувала цю кредитну карту та користувалася нею.

До того ж, відомості, зазначені у даній виписці, не підтверджують факт отримання відповідачкою кредиту у розмірі 500,00 грн. на час укладення договору - 20.04.2010 р., маються лише відомості про здійснення фінансових операцій, і встановити з наданих даних час утворення та розмір заборгованості по кредитним коштам та її складових, перевірити правильність нарахування заборгованості неможливо.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 13.06.2018 року у справі № 733/608/16-ц.

Крім того, суд не приймає у якості допустимих доказів по справі довідку про отримання ОСОБА_1 за договором № б/н від 20.04.2010 року карток № НОМЕР_3 з терміном дії до 04/14, № НОМЕР_4 з терміном дії до 10/17 та № НОМЕР_5 з терміном дії до 03/18 (а.с. 47) та довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта ОСОБА_1 (картковий рахунок НОМЕР_3 від 06.04.10 року) (а.с. 48), оскільки позивачем не доведено факт укладення між сторонами у належній формі кредитного договору та не надано доказів того, що відповідачка отримувала вказані картки.

До того ж, довідки складені одноособово представником банку і зазначені в ній відомості будь-якими іншими допустими доказами не підтверджуються.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.12 ЦПК України, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Також в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: (п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17.06.2011 р., заява №21037/05; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05.05.2015 р., заява № 29644/10; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.02.2013 р., заява №12167/04).

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу, наданого позивачем окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем поза розумним сумнівом, не доведено факт укладення між сторонами кредитного договору та досягнення сторонами згоди щодо істотних умов цього договору, отримання відповідачкою від позивача кредитних коштів у зазначеному ним розмірі та наявність і розмір заборгованості по поверненню цих кредитних коштів, тому підстави для стягнення з відповідачки заборгованості по кредиту у розмірі 50067,42 грн., про що просить позивач, відсутні, а у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю заявлених вимог.

Підстав для застосування позовної давності, про що також просить відповідачка, суд не вбачає, оскільки згідно п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1762 грн. 00 коп. слід покласти на позивача.

На підставі ст.ст. 207, 526, 626, 628, 633, 634, 638, 639, 1054 ЦК України та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 133, 141, 263- 265, 268, 274-279, 280-289 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Судові витрати у виді сплаченого судового збору віднести на рахунок позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий - суддя: підпис А.А.Борцова