Справа № 177/1858/19
Провадження № 2/177/1046/19
У Х В А Л А

Іменем України

22.11.2019

Суддя Криворізького районного суду Дніпропетровської області Суботіна С. А. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Фермерського господарства «СІЛЬГОСПНОВАЦІЯ ПЛЮС» про стягнення грошових коштів за невиконання зобов`язання щодо договору оренди обладнання, -

ВСТАНОВИВ:

19.11.2019 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив суд стягнути з ФГ «СІЛЬГОСПНОВАЦІЯ ПЛЮС» заборгованість по орендній платі 1117801,91 грн., 3 % річних 156038,64 грн., пеню за прострочення виконання зобов`язання 193353,60 грн., штраф за неповернення майна 598056,00 грн., відповідальність згідно ч.2 ст. 785 ЦК України 874801,44 грн., всього 2940051,59 грн.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті провадження.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, до юрисдикції загальних судів відносяться справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України), завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Зі змісту ст. 4 ГПК України слідує, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується, в тому числі фізичним особам, які не є підприємцями.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Згідно зі ст. 1, 2 ГК України, цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, а також між цими суб`єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання. Учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Під господарською діяльністю, відповідно до ст. 3 ГК України, розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Зі змісту позовної заяви слідує, що предметом спору є стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість по орендній платі за договором оренди обладнання б/н від 01.11.2009 укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ФГ «СІЛЬГОСПНОВАЦІЯ ПЛЮС», право на одержання якої передано фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 на підставі договору уступки права вимоги (цесії) від 12.01.2010. Також предметом спору є інші нарахування на суму боргу по орендній платі, зокрема пеня та штрафні санкції, 3 % річних.

Зі змісту позову слідує, що спір поданий на розгляд суду виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності ФОП ОСОБА_3 , яка передала права вимоги за господарським договором оренди обладнання, іншому суб`єкту підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 . На момент укладення договору відступлення права вимоги (цесія) 12.01.2010 ОСОБА_1 перебував в статусі ФОП.

ОСОБА_1 припинив діяльність як ФОП 21.02.2017, а вже 21.03.2017 знову зареєструвався як ФОП. Повторне припинення діяльності ОСОБА_1 як ФОП відбулося 31.03.2017. Востаннє ОСОБА_1 зареєструвався як ФОП 08.08.2017, а припинення діяльності зареєстрував 23.09.2019.

Тобто на момент укладення договору відступлення права вимоги від 12.01.2010, сторонами якого є фізичні особи підприємці ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , ОСОБА_1 перебував у статусі фізичної особи-підприємця, вказаний договір пов`язаний зі здійсненням ним підприємницької діяльності, у вказаному статусі ним надсилалися вимоги відповідачу в 2014, 2017 роках, тобто суд приходить до висновку, що спірні правовідносини мають господарський характер, а спір по справі виникає з господарських відносин.

Положення частини першої ст. 20 ГПК України чітко вказують, що в порядку господарського судочинства підлягають розгляду справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, в тому числі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Законодавець чітко визначив, що якщо сторонами в договорі, пов`язаному зі здійсненням господарської діяльності є фізичні особи-підприємці, такий спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. Виключення становлять справи за договорами, в яких стороною є фізична особа, яка не є підприємцем.

В даній справі судом встановлено, що спірні правовідносини носять господарський характер, виникли у зв`язку з укладенням та виконання (неналежним виконанням) господарського договору, сторонами якого є фізичні особи-підприємці.

Припинення ОСОБА_1 на момент подання позову до суду діяльності як ФОП, не змінює його статус як сторони договору цесії.

Відповідно, навіть після припинення ним статусу ФОП, його вимоги, які випливають з господарського договору та пред`явлені до юридичної особи, підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадженні у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Беручи до уваги зазначене, характер правовідносин, суб`єктний склав договору, у зв`язку з неналежним виконанням якого виник спір, суд приходить до висновку, що даний позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З метою захисту порушених прав, позивач має право звернутися до господарського суду Дніпропетровської області.

Керуючись п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Фермерського господарства «СІЛЬГОСПНОВАЦІЯ ПЛЮС» про стягнення грошових коштів за невиконання зобов`язання щодо договору оренди обладнання - відмовити.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження у справі разом позовними матеріалами надіслати позивачу не пізніше наступного дня після її постановлення. Копію позовної заяви залишити в суді.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Криворізький районний суд Дніпропетровської області протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня проголошення ухвали.

Суддя Суботіна С.А.