ПОСТАНОВА

Іменем України

19 листопада 2019 року м. Кропивницький

справа № 389/3632/18

провадження № 22-ц/4809/1406/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Черненка В.В.

суддів: Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

секретар Гончар В.В.

учасники справи:

адвокат Деркаченко Ю.О. представник ОСОБА_1

адвокат Бойко З.С. представник ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Урсаленка Олександра Миколайовича, який представляє інтереси ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30.05.2019 року, суддя Савельєва О.В., по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності на майно в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності на майно в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 25.02.2001р проживали однією сім`єю без шлюбу з ОСОБА_5 . Між ними склалися шлюбні стосунки, які ґрунтувалися на засадах взаємних почуттів. Вони проживали разом по АДРЕСА_1 , піклувалися про стан здоров`я один одного, вели спільне господарство , були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, спільно витрачали кошти та купували майно в інтересах сім`ї.

18.01.2011 за спільні кошти, вони придбали квартиру АДРЕСА_2 .

Право власності на квартиру, зареєстровано за їх спільною згодою за ОСОБА_5

ОСОБА_2 зазначила, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулися дві його доньки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Таким чином, для оформлення свого права на частку в спільній сумісній власності подружжя їй необхідно встановити факт проживання однією сім`єю без шлюбу з ОСОБА_5 .

Просила суд, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, встановити факт проживання однією сім`єю без шлюбу її та ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з 2001 року по 24.09.2018, визнати спільною сумісною власністю її та ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_2 , визнати за нею право власності на 1/2 частку вказаної двохкімнатної квартири житловою площею 27,2 кв. м., загальною площею 42,0 кв. м., в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя.

Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30.05.2019 року позов задоволено частково.

Додатковим рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31.07.2019 року вирішено питання про стягнення судових витрат.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначено, що суд першої інстанції не врахував покази свідків, не з`ясував чому свідоцтво про право власності на спірну квартиру було оформлено тільки на померлого. Також зазначено, що спірна квартира придбана померлим за кошти, які він отримав від продажу своєї квартири де мешкав раніше.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 03.09.2019 по справі відкрито апеляційне провадження.

До суду надано відзив на апеляційну скаргу від адвоката Бойко З.С., яка представляє інтереси ОСОБА_2 , в якому заперечується проти задоволення апеляційної скарги та зазначається , що в апеляційній скарзі перекручено пояснення свідків. Також зазначено, що в суді першої інстанції не йшла мова проте , що у померлого була своя квартира і після продажу квартири за кошти отримані від продажу, придбав спірну квартиру. Докази на підтвердження зазначено в матеріалах справи відсутні.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 19.09.2019 справу призначено до розгляду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно статті 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції встановив, що свідоцтво про розірвання шлюбу свідчить про те, що шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 розірвано 19.02.2001 (а.с.7).

Згідно зі свідоцтвом про смерть, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Спадкова справа після його смерті зареєстрована 19.10.2018 Знам`янською міською державною нотаріальною конторою за номером у Спадковому реєстрі 63173702, про що свідчить витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 23.11.2018 (а.с.6 зворот).

У довідці від 06.11.2018 №1300 вказано, що ОСОБА_5 з 2001 року до дня смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав по АДРЕСА_1 . Разом з ним була зареєстрована та проживала з 1976 року лише цивільна дружина, ОСОБА_2 , яка зареєстрована та проживає за вказаною адресою по теперішній час. Зареєстрований ОСОБА_5 був по АДРЕСА_3 . Заповіт від імені ОСОБА_5 Трепівською сільською радою Знам`янського району Кіровоградської області не посвідчувався (а.с.8).

На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 18.01.2011 приватним нотаріусом Знам`янського міського нотаріального округу Кіровоградської області Цибульською Л.М. за №37, за ОСОБА_5 на праві приватної власності зареєстрована квартира АДРЕСА_2 , про що свідчать витяг з Державного реєстру правочинів від 18.01.2011, витяг про державну реєстрацію прав від 18.01.2011, реєстраційне посвідчення від 18.01.2011 (а.с.12, 13, 14).

У звіті про оцінку житлового приміщення: квартири АДРЕСА_2 вказано, що ринкова вартість даної квартири станом на 30.11.2018 становить 227000 грн. (а.с.15).

Суд першої інстанції зазначив, що свідок ОСОБА_7 , яка проживає по АДРЕСА_1 , суду пояснила, що проживає за даною адресою дуже давно та працює листоношею. В 2001 році по сусідству в будинок № 5 , в якому проживала і проживає до теперішнього часу ОСОБА_2 поселився ОСОБА_5 . Відтоді він постійно проживав разом з ОСОБА_2 як чоловік та дружина, вони мали спільний бюджет і разом доглядали за домашньою худобою та птицею, обробляли город. ОСОБА_5 і ОСОБА_2 у полі сіяли сорго, з якого ОСОБА_5 робив віники, а ОСОБА_2 їх продавала. Зі слів ОСОБА_5 вона дізналася, що в 2011 році вони з ОСОБА_2 придбали квартиру в м. Знам`янка Кіровоградської області для того, щоб в подальшому, коли вже не зможуть за станом здоров`я доглядати за господарством, переїхати туди проживати. Вона, як листоноша, приносить пенсію ОСОБА_2 , а померлий ОСОБА_5 свою пенсію отримував по банківській картці.

Свідок ОСОБА_8 , який проживає по АДРЕСА_1 , суду пояснив, що з 2012 року проживає за даною адресою. По сусідству в будинку №5 проживали ОСОБА_2 і до своєї смерті ОСОБА_5 . Він доволі часто спілкувався з ними обома, допомагав їм, неодноразово ними запрошувався до столу. Від ОСОБА_5 він дізнався, що в них у м. Знам`янка є квартира, яку вони придбали разом з ОСОБА_2 , неодноразово вмовляв ОСОБА_2 переїхати в квартиру, але вона відмовлялася, оскільки не хотіла залишати їх спільне господарство, та обіцяла, що вони переїдуть тоді, коли вже не зможуть поратися по господарству. ОСОБА_2 та ОСОБА_5 були пов`язані спільним побутом, разом вели господарство, мали домашню худобу, город. У полі вони сіяли сорго, з якого ОСОБА_5 робив віники, а ОСОБА_2 виносила їх на продаж. Крім того, ОСОБА_5 власноруч виготовляв держаки для сокир, які ОСОБА_2 також продавала. Проживали вони постійно разом до смерті ОСОБА_5 , між ними були відносини, що притаманні подружжю. Похоронами ОСОБА_5 займалася ОСОБА_2 , якій допомагали сусіди.

Суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_9 , яка проживає по АДРЕСА_1 , надала суду пояснення, аналогічні тим, які надав ОСОБА_8 .

Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ч.2 та ч.3 статті 13 КпШС України (в редакції, що діяла станом на 2001 рік), права і обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Час виникнення прав і обов`язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану.

Суд першої інстанції зазначив, що норми діючого на час виникнення спірних правовідносин КпШС України не передбачали можливості встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу, а тому вважає за необхідне відмовити ОСОБА_2 у встановленні факту проживання однією сім`єю без шлюбу її та ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , у період з 2001 року по 31.12.2003.

Суд першої інстанції зазначив, що вважає доведеним, що в період з 01.01.2004 по 24.09.2018 ОСОБА_2 та ОСОБА_5 спільно проживали, вели спільне господарство, були пов`язані виконанням взаємних прав і обов`язків та спільним побутом, тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, при цьому в будь-якому іншому шлюбі вони не перебували. Відповідно, суд вважав за необхідне встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 у період з 01.01.2004 по 24.09.2018.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що у вказаний позивачкою період, 18.01.2011 була придбана спірна квартира, яка зареєстрована за ОСОБА_5 , та визнав спірну квартиру спільною сумісною власністю подружжя та визнав за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку цієї квартири, оскільки позивачка та ОСОБА_5 з 01.01.2004 по 24.09.2018 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, в будь-якому іншому шлюбі не перебували.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно ч.ч.2, 4 статті 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 №5-рп/99).

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

При застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Тож, до майна, що було набуте під час проживання осіб однією сім`єю, застосовуються положення сімейного законодавства, які регулюють правові відносини з приводу права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Згідно з частиною 1 статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (частина 4 статті 368 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

За вимогами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому,так і кожному доказу (групі однотипних доказів),який міститься у справі.

Згідно положень ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є показання свідків, письмові, речові та електроні докази, а також висновки експертів.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю, до уваги беруться показання свідків про спільне проживання та ведення спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Об`єктивними доказами у справі підтверджено факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в період визначений в позовній заяві, а саме з 01 січня 2004 року по 24.09. 2018 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тобто наявність усталених відносин, що притаманні подружжю, а також факт набуття за час спільного проживання нерухомого майна.

Факт спільного проживання однією сім`єю та придбання ними в цей період спірного майна підтверджується показами свідків, допитаних в суді першої інстанції.

Необхідність з`ясування джерела коштів, витрачених на придбання спірного майна, спрямовує на з`ясування всіх обставин, передбачених статтями 57, 60 та 74 СК. Обов`язок суду встановити всі обставини не змінює презумпції (частина 2 статті 60 СК), що річ набута як за час шлюбу, так і за час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу (статті 74 СК) має статус спільної власності подружжя (фактичного подружжя). Доводити факт придбання майна за особисті кошти має сторона, яка заперечує цю презумпцію.

Відповідачі не надали суду належних доказів того, що померлий ОСОБА_5 за життя за свої особисті кошти купив квартиру АДРЕСА_2 .

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги, не спростовують висновків суду першої інстанції, так як не впливають на законність прийнятого рішення.

Апеляційний суд, приймаючи до уваги встановлені обставини, дійшов висновку, що суд першої інстанції розглянув справу в межах доводів заяви та наданих сторонами доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Урсаленка Олександра Миколайовича, який представляє інтереси ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

Рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30.05.2019 року, залишити без змін.

Текст постанови складено 26.11. 2019 року.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: