Ухвала

12 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 539/910/19

провадження № 61-14695ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сердюка В. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06 травня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 10 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу та розміру аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_2 про зміну способу та розміру аліментів на утримання дитини.

В обгрунтування позову позивач вказував, що відповідно до рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13 січня 2009 року відповідач сплачує аліменти на утримання їх спільної дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини від всіх видів його доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 листопада 2008 року і до її повноліття. Зазначала, що у зв`язку з інфляційними процесами у країні зросли ціни, і її матеріальний стан змінився в бік погіршення, заробітної плати не вистачає на сплату комунальних послуг та утримання дитини, а тому просила збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача у розмірі

ј частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на її користь на утримання доньки

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 13 січня 2009 року, визначивши його в твердій грошовій сумі в розмірі 2 500,00 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття з індексацією відповідно до закону.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06 травня 2019 року 2019 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 10 липня 2019 року рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06 травня 2019 року 2019 року залишено без змін.

У липні 2019 року ОСОБА_1 подано касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06 травня 2019 року, постанову Полтавського апеляційного суду від 10 липня 2019 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду або ж скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховний Суд вважає, що ця справа є малозначною в силу своїх властивостей, при цьому враховує характер правовідносин у яких виник спір, предмет і ціну позову.

Крім того, при визначенні справи малознаною Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження.

Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер правовідносин у яких виник спір, предмет і ціну позову у даній справі та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Разом з цим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимоги статтей 390 та 392 ЦПК України.

Ураховуючи, що оскаржуване судове рішення прийнято у малозначній справі, а випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, відсутні, тому касаційне провадження у цій справі не підлягає відкриттю.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06 травня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 10 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу та розміру аліментів на утримання дитини - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Сердюк