ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8473/19 Справа № 202/4047/18 Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л. П. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 02 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Яковлевої Інни Миколаївни, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко Ірини Вікторівни, про визнання недійсними угод, визнання незаконним виникнення права власності, скасування реєстраційних дій, внесення відомостей в реєстри, -

в с т а н о в и л а:

10 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Яковлевої І.М., приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В., про визнання недійсними угод, визнання незаконним виникнення права власності, скасування реєстраційних дій, внесення відомостей в реєстри.

Вказував, що вироком Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 серпня 2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на його користь 33.000 грн. матеріальної шкоди та 150.000 грн. моральної шкоди. В ході досудового розслідування постановою слідчого від 01 вересня 2010 року, з метою забезпечення цивільного позову, накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2 , з якою він був ознайомлений під особистий підпис 12 вересня 2010 року.

Зазначав, що 17 січня 2014 року на виконання вироку суду видано виконавчий лист. Постановою державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби від 26 березня 2014 року відкрито виконавче провадження та ухвалою державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби від 04 квітня 2014 року накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження. Однак державна виконавча служба винесла постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з відсутністю майна у ОСОБА_2 . Як стало відомо йому пізніше, усвідомлюючи наявність арешту майна, ОСОБА_2 , після отримання постанови про арешт майна, уклав договір купівлі-продажу квартири, ВРВ №915654 реєстр 2634, 10 листопада 2010 року з ОСОБА_3 , який був посвідчений приватним нотаріусом Яковлевою І.М. Фактично в квартирі продовжувала проживати дружина ОСОБА_2 - ОСОБА_4 та члени його сім`ї.

Вказував також на те, що 29 січня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу квартири, серія та номер: реєстровий №130. Тобто ОСОБА_3 продала квартиру дружині ОСОБА_2 . Таким чином, ОСОБА_2 , в період розслідування кримінальної справи, не зважаючи на накладений слідчим арешт, відчужив квартиру, за рахунок якої в подальшому було б можливим виконати вирок суду та стягнути присуджену шкоду. Вважає, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вчинені дії, направлені на фіктивний продаж квартири та у подальшому переоформлення її на дружину ОСОБА_4 . На сьогоднішній день ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_4 продовжують фактично володіти та користуватися квартирою, сплачувати комунальні платежі. Вказані правочини вчинено з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, без наміру створення правових наслідків, обумовлених цими договорами, з направленням дій сторін договорів на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно та з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок грошового зобов`язання шляхом звернення стягнення на майно в порядку виконання судового рішення про стягнення грошових коштів, а тому зазначені договори купівлі-продажу підлягають визнанню недійсними відповідно до положень ст.234 ЦК України. Наведене зумовило його звернутись до суду з відповідною позовною заявою для захисту своїх порушених прав та інтересів.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд:

- визнати недійсними, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договір купівлі-продажу, серія та номер: ВРВ №915654, реєстровий номер 2634, від 10 листопада 2010 року квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Яковлевою І.М.; укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договір купівлі-продажу, реєстровий №130, від 29 січня 2015 року квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В.;

- визнати незаконними виникнення права власності у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01);

- скасувати всі реєстраційні дії приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлевої І.М., приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В., які стосуються об`єкту нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01;

- поновити право власності на майно: квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) за ОСОБА_2 .

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 02 липня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги наступного:

- 01 вересня 2010 року слідчим Гарбузь С.В., з метою забезпечення подальшого вироку суду, постановою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2 , останній ознайомився з зазначеною постановою;

- ОСОБА_3 підтвердила, що жодного дня не проживала у спірній квартирі;

- продаж квартири був фіктивним, після продажу квартири в ній продовжували проживати ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ;

- ОСОБА_5 не мала реальних намірів користуватися квартирою;

- позивач не є стороною договорів купівлі-продажу та побачив вказані договори лише в суді, про фіктивність договорів стало відомо лише в 2017 році, коли позивач дізнався, що квартира повернулась дружині ОСОБА_2 у власність.

ОСОБА_4 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення змінити в частині обґрунтування підстав відмови в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що вироком Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 серпня 2013 року ОСОБА_2 визнано винним в вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, і призначено покарання в вигляді позбавлення свободи на 7 років з позбавлення права керування транспортними засобами строком на три роки. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь представника потерпілого ОСОБА_1 33.000 грн. матеріального збитку та 150.000 грн. моральної шкоди.

На виконання вироку Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська 17 січня 2014 року видано виконавчий лист по справі №403/10090.

Постановою державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Чернівського І.І. від 26 березня 2014 року відкрито виконавче провадження №42686338 з виконання виконавчого листа №403/10090, виданого 17 січня 2014 року Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 33.000 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 150.000 грн. Усього 183.000 грн.

Постановою державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Чернівського І.І. від 04 квітня 2014 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_2 .

Постановою державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Нордіо В.В. від 11 березня 2015 року закінчено виконавче провадження №42686338, оскільки вжитими державним виконавцем заходами встановлено відсутність нерухомого майна, зареєстрованого за боржником, автотранспортний засіб, зареєстрований за боржником, перебуває у розшуку з 2014 року, боржник відбуває покарання у Кагарлицькій виправній колонії №115.

Відповідно до листа Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 13 березня 2015 року ОСОБА_1 надіслано постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 жовтня 2018 року задоволено заяву ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа та поновлено пропущений строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно з договором купівлі-продажу жилої квартири від 10 листопада 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Яковлевою І.М., зареєстрованого в реєстрі за №2634, ОСОБА_2 продав, а покупець ОСОБА_3 придбала квартиру АДРЕСА_1 . Відповідно до п.1.3 договору жила квартира належала продавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 14 квітня 2000 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудкевичем Є.В. за реєстровим №1207 та зареєстрованого 17 липня 2000 року Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №76 п за номером запису 91-181. Продаж жилої квартири за домовленістю сторін вчинено за 39.458 грн. Згідно з п.4.5 договору правочин вчиняється зі згоди дружини продавця, ОСОБА_4 . Відповідно до п.4.6 договору відсутність заборон та обтяжень на відчужувану жилу квартиру перевірено за даними Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Активи власника відчужуваної жилої квартири та його дружини в податковій заставі не перебувають, згідно з Витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна (т.1 а.с.81).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, серія НОМЕР_1 , виданого Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 10 грудня 2010 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано 10 грудня 2010 року, актовий запис №432.

Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 29 січня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сисоєнко І.В., зареєстрованого в реєстрі за №130, ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_4 купила квартиру АДРЕСА_1 , продаж вчинено за 207.146 грн. Факт повного розрахунку покупця з продавцем підтверджується меморіальним ордером №938771, виданим 29 січня 2015 року ПАТ «Український інноваційний банк».

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна №130191169 від 09 липня 2018 року, власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, номер запису про право власності 8538371.

Судом першої інстанції також встановлено, що постановою старшого слідчого відділу ДТП СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Габрусь С.В. від 01 вересня 2010 року накладено арешт на рухоме та нерухоме майно обвинуваченого ОСОБА_2 де б воно не знаходилось. Постанова надана ОСОБА_2 , що підтверджується його підписом 12 вересня 2010 року (т.1 а.с.20).

Після продажу ОСОБА_2 квартири ОСОБА_3 , в ній залишилася проживати ОСОБА_4 , про що зазначено в п.4.3 договору купівлі-продажу квартири від 10.11.2010 року, відповідно до якого правом користування жилою площею квартирою АДРЕСА_1 , яка є предметом цього договору, відповідно до ст.405 ЦК України наділена ОСОБА_4 . Факт проживання в спірній квартирі за згодою покупців і обставини виконання сторонами умов договору підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Згідно з інформацією, наданою КП Дніпропетровської міської ради «Дніпроводоканал», ПАТ «Дніпрогаз», АТ «ДТЕК ДНІПРОВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ», в період з 10 листопада 2010 року по 06 липня 2018 року особовий рахунок на кв. АДРЕСА_1 , відкритий на ОСОБА_2 і не переоформлявся. Звернень про зміну персоніфікованих даних від споживача не надходило. (т.1 а.с.104,111,113).

З наданих довідок комунальним підприємством Дніпропетровської міської ради «Дніпроводоканал», ПАТ «Дніпрогаз» та АТ «ДТЕК ДНІПРОВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» нарахування за послуги здійснюється за показаннями приладу обліку на одну особу, без пільг.

В квартирі АДРЕСА_1 , зареєстрована одна особа ОСОБА_8 з 17 лютого 2004 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в обох випадках укладання договору-купівлі продажу цілі відповідали правовій природі договору купівлі-продажу, угоди були повністю виконані сторонами і цілі досягнені, правочин, на виконання якого були передані кошти, не може бути кваліфікований як фіктивний, немає законних підстав для визнання недійсними укладених договорів купівлі-продажу та визнання незаконним виникнення права власності у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 , з підстав необґрунтованості, застосовуванню строки позовної давності не підлягають.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відмову в задоволенні позовних вимог, проте не погоджується з її підставами.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

У справі встановлено, що 10 листопада 2010 року ОСОБА_2 , відчужуючи належну йому квартиру на користь ОСОБА_3 , був обізнаний про наявність постанови слідчого відділу ДТП СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 01 вересня 2010 року, якою накладено арешт на все його рухоме та нерухоме майно як обвинуваченого, про обізнаність ОСОБА_2 свідчить його підпис від 20 вересня 2010 року на вказаній постанові (т.1 а.с.20).

Отже ОСОБА_2 на час вчинення спірного правочину знав також про наявність щодо нього кримінальної справи по його звинуваченню за ч.3 ст.286 КК України, отже, міг передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання вироку шляхом звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно п.4.3 договору купівлі-продажу від 10 листопада 2010 року правом користування цією квартирою, відповідно до умов договору, наділена ОСОБА_4 , за адресою жилої квартири зареєстрована дружина відчужувача - ОСОБА_4 .

В подальшому, 29 січня 2015 року, ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

Установивши ці обставини, суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що спірні договори купівлі-продажу нерухомого майна не передбачали настання реальних правових наслідків, обумовлених спірними правочинами; дії сторін договорів фактично направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича (дружини ОСОБА_2 - ОСОБА_9 , шлюб з якою розірвано 10 грудня 2010 року) з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок вироку суду про стягнення грошових коштів, та не звернув уваги на те, що весь час з моменту укладення першого договору купівлі-продажу ОСОБА_4 фактично володіла та користувалася цим майном, позов є обґрунтованим.

Разом з тим, ОСОБА_1 в грудні 2014 року стало відомо про продаж спірної квартири ОСОБА_2 ОСОБА_10 , що підтверджується заявою ОСОБА_1 , поданої ним до прокуратури щодо перевірки законності угоди купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (т.1 а.с.137-141).

Отже, перебіг позовної давності за вимогами ОСОБА_1 почався з грудня 2014 року, втой час як позов подано 11 липня 2018 року.

Відповідач ОСОБА_4 звернулася до суду з заявою про застосування строку позовної давності (т.1 а.с.203).

За таких обставин, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом поза межами строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідне клопотання відповідачем, що в силу вимог частини четвертої статті 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення зміні в частині обґрунтування підстав відмови в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 02 липня 2019 року змінити в частині обґрунтування підстав відмови в задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 18 листопада 2019 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.