справа № 631/1960/16-ц
провадження № 2/631/85/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2019 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

Головуючого судді Мащенко С. В.

за участю

секретаря судового засідання Євсюкової О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 приміщення суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ «Про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадщину за законом»,-

в с т а н о в и в:

10.11.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Знамянської сільської ради Нововодолазького району Харківської області «Про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадщину за законом»(вхідний № 6121/16-вх), на обґрунтування якого зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 . У встановлений законом строк він звернувся до приватного нотаріуса Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючкової Л. А. із заявою про прийняття спадщини за законом, оскільки відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України має право на успадкування майна, що належить його померлій матері ОСОБА_2 . Інших спадкоємців немає. Встановлення факту родинних відносин із ОСОБА_2 йому потрібне для подальшого оформлення спадкових прав. 23 лютого 1993 року Мінською сільською радою села Міна Партизанського району Красноярського краю Росії, було видано свідоцтво серії НОМЕР_1 про його народження, в якому міститься не застережене виправлення імені « ОСОБА_3 » на ім`я « ОСОБА_4 » (російською мовою). Також у цьому свідоцтві не можна прочитати відбиток печатки органу, що видав свідоцтво. 30 липня 2009 року на підставі свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , Нововодолазьким РВ ГУМВС України в Харківській області йому було видано паспорт громадянина України. Приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючковою Л. А. заведено спадкову справу № 151/2015 до майна померлої ОСОБА_2 на підставі його заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку. Спадщину він прийняв оскільки постійно проживав разом з матір`ю на час відкриття спадщини. До складу спадкового майна входить: земельна ділянка площею 6,6238 гектарів, кадастровий номер :04:000:0607, яка розташована на території Знам`янської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, склад угідь - рілля, право власності на яку підтверджується державним актом на право приватної власності на землю І-ХР № 031433, виданим 27 грудня 2001 року Знам`янською сільською радою Нововодолазького району Харківської області. Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-016 від 19.08.2016 року, виданого відділом Держгеокадастру у Нововодолазькому районі Харківської області та розрахунку нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарських угідь ділянки приватної власності ОСОБА_2 (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва) на території Знам`янської сільської ради Нововодолазького району Харківської області (ділянка № НОМЕР_3 ),виданого ТОВ «Регистр», загальна нормативна грошова оцінка земельної ділянки після індексації станом на 01.01.2016 року становить 208931,63 гривень. 06 вересня 2016 року приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Крючковою Л. А. була винесена постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначену земельну ділянку, оскільки державний акт на право власності на землю І-ХР № 031433, виданий 27.12.2001 року Знам`янською сільською радою, містить не застережні виправлення. Просив встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його матір`ю. Визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті його матері, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на земельну ділянку, площею 6,6238 га, кадастровий номер :04:000:0607, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, склад угідь - рілля, що розташована на території Знам`якської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, та яка належала померлій ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю І-ХР № 031433 від 27 грудня 2001 року, що виданий на підставі рішення № 40 виконавчого комітету Знам`янської сільської ради Нововодолазького району від 09 жовтня 2001 року та зареєстрований в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 282 (а. с. 4 8).

Розпорядженням керівника апарату суду ОСОБА_5 № 850 від 18.09.2018 року призначено повторний автоматизований розподіл справи й згідно відповідного протоколу, обліково-статистичної картки справи та Контрольного журналу судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді, справу передано на розгляд головуючого судді Мащенко С. В.

12.11.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із відповідною заявою (вхідний № 5630/18-вх), в якій просив замінити відповідача у справі Знамянську сільську раду на належного відповідача Нововодолазьку селищну раду, та відповідною ухвалою суду від 12.11.2018 року клопотання позивача задоволено й відповідача у справі - Знамянську сільську раду замінено на належного відповідача Нововодолазьку селищну раду (а. с. 100, 103 105).

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був сповіщений своєчасно та належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомив, однак надав заяву, зареєстровану за вхідним № 8407/19-вх від 28.11.2019 року, з проханням справу розглянути за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити (а. с. 152).

Представник відповідача Нововодолазької селищної ради - у судове засідання теж не з`явився, про місце та час розгляду справи був сповіщений своєчасно та належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки не повідомив, однак селищний голова Єсін О. С. надав лист, зареєстрований за вхідним № 8866/18-вх від 17.12.2019 року, в якому просив справу розглянути за їх відсутності, зазначивши, що вони не заперечують проти задоволення позову (а. с. 186).

Відповідно до змісту частини 1 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, а згідно частини 1 статті 223 цього ж кодексу неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, на підставі частини 3 статті 211 цього ж кодексу особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторін свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання сторонами особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно, об`єктивно, справедливо, неупереджено та своєчасно з`ясувавши всі обставини справи і всі фактичні данні в межах заявлених вимог, що мають значення для вирішення справи за суттю й на які сторони та їх представники посилались як на підставу своїх вимог та при їх визнанні, перевіривши їх доказами, отриманими відповідно до правил цивільного процесуального кодифікованого закону й безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: дослідивши письмові докази у справі,- суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області.

За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Оскільки на цей час Валківський окружний суд свою діяльність не розпочав, справа перебувала на розгляді належного суду.

Крім того, згідно пункту 9 частини 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України № 1618-ІV від 18.03.2004 року (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017 року із змінами та доповненнями) справи у судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання нею чинності.

Таким чином, ця цивільна справа підлягає розгляду за правилами, визначеними Цивільним процесуальним кодексом України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017 року.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства, визначеним у частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому згідно частини 1 статті 4 цього ж нормативно-правового акту, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Отже, суд відповідно до приписів частини 1 статті 13 цивільного процесуального кодифікованого закону України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У відповідності до припису частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 цивільного процесуального кодифікованого закону України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу.

Одночасно із цим, згідно частини 2 статті 77 та частини 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Отже, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю.

Так, згідно зі Свідоцтвом про народження (серії НОМЕР_2 ), виданого 23.02.1993 року органом ЗАГСу села Міна Мінської сільської ради Партизанського району Красноярського краю, ОСОБА_6 (ім`я ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у селі Хабайдак Партизанського району Красноярського краю Росії, про що в книзі реєстрації актів про народження 23.02.1993 року зроблено запис за № 7, та його батьками зазначені ОСОБА_8 та ОСОБА_2 (а. с. 10).

Відповідно до Свідоцтва про смерть (серії НОМЕР_4 ), виданого виконавчим комітетом Знам`янської сільської ради Нововодолазького району Харківської області 16.04.2015 року, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 53 років у селищі міського типу Нова Водолага Нововодолазького району Харківської області, про що 16.04.2015 року складено відповідний актовий запис № 07 (а. с. 9).

Згідно з Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 42214915, виданого 24.11.2015 року приватним нотаріусом Нововодолазького району Харківської області Крючковою Л. А., до спадкового реєстру внесено реєстраційний запис, параметрами якого є реєстрація спадкової справи № 58253393, номер у нотаріуса 151/2015, яка зберігається у приватного нотаріуса Нововодолазького району Харківської області Крючкової Л. А., де спадкодавцем зазначена ОСОБА_2 (а. с. 12).

З Державного акту на право приватної власності на землю (серії І-ХР № 031433), виданого 27.12.2001 року на підставі рішення виконавчого комітету Знам`янської сільської Ради народних депутатів від 09.10.2001 року № 40 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 282, вбачається, що ОСОБА_2 , яка мешкає в селі Знам`янка Нововодолазького району, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва передана у приватну власність земельна ділянка, площею 8,09 гектарів, в межах згідно з планом, яка розташована на території Знам`янської сільської ради, та складається з чотирьох земельних ділянок, площами 1,19 гектарів, 6,62 гектарів, 0,28 гектарів та 0,28 гектарів відповідно (а. с. 13).

З Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-016, сформованого 19.08.2016 року, убачається, що земельна ділянка (кадастровий № :04:000:0607) із земель сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,6238 гектарів, розташована на території Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області, є приватною власністю та зареєстрована 27.12.2001 року Відділом земельних ресурсів у Нововодолазькому районі Харківської області за ОСОБА_2 (а. с. 14 - 16).

Згідно розрахунку ТОВ «Регистр» станом на 01.01.2016 року загальна нормативна грошова оцінка земельної ділянки приватної власності ОСОБА_9 (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва) та території Знам`янської сільської ради Нововодолазького району Харківської області (ділянка № НОМЕР_3 ) становить 24808,50 гривень, та після індексації станом на 01.01.2016 року 208931,63 гривень (а. с. 17).

Як убачається з постанови приватного нотаріуса Нововодолазького районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції у Харківській області Крючкової Л. А. від 06.09.2016 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, оскільки необхідно підтвердити родинні відносини ОСОБА_1 та померлої ОСОБА_2 (а. с. 18, 183).

Крім того, згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 45783463 від 15.11.2016 року, наданої о 12 годині 58 хвилин Нововодолазькою державною нотаріальною конторою, за параметрами запиту ОСОБА_2 у Спадковому реєстрі є інформація про спадкову справу, номер у спадковому реєстрі 58253393, номер у нотаріуса 151/2015, яка заведена та зберігається у приватного нотаріуса Нововодолазького району Харківської області Крючкової Л. А. (а. с. 23).

Зі спадкової справи № 151/2015 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , розпочатої 24.11.2015 року приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючковою Л. А. (а. с. 162 183), вбачається, що:

-24.11.2015 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючкової Л. А із заявою про прийняття спадщини після смерті його матері ОСОБА_2 (а. с. 163);

-згідно з довідкою, виданою секретарем Знам`янської сільської ради Харківської області за вихідним № 262 від 08.07.2015 року, померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 27.08.1996 року й по день своєї смерті постійно проживала одна та була зареєстрована за адресом: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 проживала разом з сином ОСОБА_1 , який там зареєстрований та фактично проживає і по теперішній час (а. с. 165);

-з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 42214670, виданої 24.11.2015 року о 10 годині 53 хвилини приватним нотаріусом Крючковою Л. А. за параметрами пошуку: ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , стосовно цього спадкодавця інформація відсутня (а. с. 166 - 168);

-відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 42214999, виданої 24.11.2015 року о 10 годині 57 хвилин приватним нотаріусом Крючковою Л. А. за параметрами пошуку: ОСОБА_2 , інформація щодо наявності заповіту, складеного 26.05.1999 року (номер в реєстрі нотаріальних дій 11, номер у спадковому реєстрі 38989235), який зберігається в Луб`янській сільській раді Бородянського району Київської області (а. с. 170);

-06.09.2016 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючкової Л. А із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку після смерті його матері ОСОБА_2 (а. с. 178).

Відповідно до довідки спеціаліста з питань діловодства загального відділу Нововодолазької селищної ради від 12.12.2019 року № 14-37/309, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 27.08.1996 року й по день своєї смерті постійно проживала одна та була зареєстрована за адресом: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 проживала разом з сином ОСОБА_1 , який там зареєстрований та фактично проживає і по теперішній час (а. с. 185).

Отже, наведеним доведено, що:

1)спадкодавець ОСОБА_2 за життя не зробила заповідального розпорядження на випадок своєї смерті, а тому спадкування щодо належної їй спадкової маси здійснюється саме за законом;

2)спадкоємцем померлої на час її смерті є позивач, який прийняв спадщину в силу приписів частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16.01.2003 року (із змінами та доповненнями), як такий, що постійно проживав разом із нею на час відкриття спадщини;

3)оскільки позивач прийняв спадщину і інших спадкоємців, які б мали право на спадщину немає, то до участі у справі залучені всі належні особи;

4)встановлення юридичного факту родинних відносин між позивачем та померлою ОСОБА_2 дійсно породжує для ОСОБА_1 відповідні юридичні наслідки, так як від цього залежить виникнення, зміна або припинення його майнових спадкових прав;

5)наявність спадкової маси померлої ОСОБА_2 , яка складається, зокрема, з земельної ділянки, площею 6,6238 гектарів, із цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, склад угідь - рілля, що розташована на території Знам`янської сільської ради Нововодолазького району Харківської області та належала померлій на підставі відповідного Державного акту на право приватної власності на землю (серії І-ХР № 031433), виданого 27.12.2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 282.

Під час вирішення спірних правовідносин суд враховує, що їх правове регулювання здійснюється нормами Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16.01.2003 року (із змінами та доповненнями) та Цивільного процесуального кодексу України № 1618-ІV від 18.03.2004 року (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017 року із змінами та доповненнями).

Так, з огляду на приписи пункту 5 частини 2 статті 293 та частини 1 статі 315 Цивільного процесуального кодексу України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється судом в порядку окремого провадження.

Положення частини 1 статті 315 вказаного цивільного процесуального кодифікованого закону України передбачають перелік фактів, які підлягають встановленню в порядку окремого провадження.

Зміст пункту 1 частини 1 вказаної статті зазначає про те, що суд розглядає, зокрема, й справи про встановлення факт у родинних відносин між фізичними особами.

При цьому Пленум Верховного Суду України у пункті 1 своєї Постанови № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (із змінами та доповненнями) звертає увагу судів на те, що відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що він звернувся до суду із заявою про встановлення юридичного факту родинних відносин між ним та його померлою матір`ю, внаслідок відповідних закреслювань у його свідоцтві про народження, й встановлення цього факту необхідно йому для забезпечення можливості реалізації права на спадщину.

Абзаци 1 та 2 пункту 2 постанови Пленум Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» мовлять про те, що такі справи розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Відповідно до положень статей 1 і 34 Закону України «Про нотаріат» № 3425-ХІІ від 02.09.1993 року (із змінами та доповненнями) видача свідоцтва про право на спадщину визнається нотаріальною дією, яка вчиняється нотаріусами.

На дату складання ОСОБА_1 заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті його матері ОСОБА_2 , порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України регламентований відповідним Наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, підпункт 1.2. пункту 1 глави 10 розділу ІІ якого обумовлює, що при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин (підпункт 4.2. пункту 4 глави 10 розділу ІІ наведеного вище Порядку).

Як убачається з положень частини 1 статті 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

При цьому, на виконання вимог підпункт 4.1. пункту 4 глави 10 розділу ІІ того ж Порядку, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва.

Таким чином, встановлення факту родинних відносин між позивачем ОСОБА_1 та померлою ОСОБА_2 породжує юридичні наслідки у виді оформлення права власності на спадщину за законом.

Згідно із роз`ясненнями, що містяться у пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року (із змінами та доповненнями) суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Аналізуючи причини звернення позивача до суду із вимогою про встановлення факту родинних відносин, суд переконався, що цей факт необхідний йому задля оформлення спадщини, яку він прийняв, однак не може реалізувати, так як йому нотаріусом відмовлено у видачі відповідного свідоцтва.

При цьому, з огляду на зміст постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, прийнятої приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючковою Л. А. 06.09.2016 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 6,6238 гектарів, із цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, склад угідь - рілля, що розташована на території Знам`янської сільської ради Нововодолазького району Харківської області та належала померлій на підставі відповідного Державного акту на право приватної власності на землю (серії І-ХР № 031433), виданого 27.12.2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 282, з огляду на те, що у правовстановлюючому документі на це спадкове майно містяться незастережені виправлення.

При цьому, аналізуючи описову частину цієї постанови та безпосередньо наявні у суду матеріали справи, вбачається, що нотаріус, який веде спадкову справу, фактично відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом внаслідок незастережених виправлень не у правовстановлюючому документі на землю, а у свідоцтві про народження спадкоємця, де фактично в графі «ім`я та по-батькові» спочатку написано « ОСОБА_3 » і цей напис закреслено, а потім вказано « ОСОБА_10 » (російською мовою).

Таким чином, в дійсності нотаріус у відмові посилається на необхідність підтвердження родинних відносин ОСОБА_1 та померлої ОСОБА_2 , хоча мотивує свою відмову дещо іншим.

Вирішуючи позовні вимоги саме в частині встановлення факту родинних відносин між померлою ОСОБА_2 та позивачем, суд ураховує, що пункти 7 та 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року (із змінами та доповненнями) обумовлюють, що суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану, й при розгляді справи про встановлення належності особі правовстановлюючих документів, в яких допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Окрім того, частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, учиненої 04.11.1950 року в Римі, яка відповідно до приписів статті 9 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року (із змінами та доповненнями) є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Також статтею 55 Конституції України проголошено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Зміст цього права полягає у тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Аналогічне вбачається й у рішенні Конституційного Суду України № 9-зп від 25.12.1997 року (у справі за конституційним зверненням громадян ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та інших щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води) в якому вказане, що частину 1 статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Отже, звернення особи до суду є її абсолютним правом.

Вказане беззаперечно кореспондує із приписами діючого цивільного процесуального законодавства України, зокрема, тим, що завданням цивільного судочинства, визначеним у частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому згідно частини 1 статті 4 цього ж нормативно-правового акту, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Оскільки належна зміна формулювання відмови нотаруса відповідно до фактичних обставин не прискорить, а навпаки, затягне вирішення питання позивача щодо оформлення прийнятої спадщини, ураховуючи, що інших спадкоємців померлої ОСОБА_2 ані за заповітом, ані за законом не має, беручи до уваги факт прийняття ним спадщини, суд вважає, що встановлення факту родинних відносин між ним та померлою породжує юридичні наслідки, а тому позов в цій частині слід задовольнити.

Вирішуючи питання щодо визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку, площею 6,6238 гектарів, із цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, склад угідь - рілля, що розташована на території Знам`янської сільської ради Нововодолазького району Харківської області та належала померлій на підставі відповідного Державного акту на право приватної власності на землю (серії І-ХР № 031433), виданого 27.12.2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 282, суд ураховує, що приписами статей 1216 та 1217 Цивільного кодексу України обумовлено, що спадкуванням, яке може здійснюватися за заповітом або за законом, є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з правилами частини 1 та 2 статті 1220 цього ж кодексу спадщина відкривається внаслідок смерті, а часом її відкриття вважається день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, що виданий відповідним державним органом реєстрації актів цивільного стану.

При цьому, як зазначено у частині 1 статті 1222 цивільного кодифікованого акту України, спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Отже, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі його відсутності право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 1265 Цивільного кодексу України (частини 1 та 2 статті 1223 зазначеного останнім нормативно-правового кодифікованого закону України).

Положення статті 1258 Цивільного кодексу України роз`яснюють, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, при цьому кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Відповідно до приписів статті 1261 зазначеного кодексу, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Частинами 1, 2 та 5 статті 1268 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємиць за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною 3 статті 1268 цього ж кодифікованого закону України визначено, що спадкоємиць, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, а саме шість місяців з часу відкриття спадщини, не заявив про відмову від неї.

Також, частини 1 та 2 статті 1270 Цивільного кодексу України передбачають, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

При цьому, як визначено у частина 2 статті 1220 цього ж нормативно-правового акту України часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Доказом постійного проживання позивача із спадкодавцем ОСОБА_2 є відповідна довідка компетентної установи, а також паспорт позивача як громадянина України, якій містить відмітку про його реєстрацію за одним адресом із спадкодавцем на час її смерті.

Спадкоємиць який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, відсутність якого не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частини 1 і 3 статті 1296 Цивільного кодексу України).

Однак вимоги частини 1 статті 1297 цього ж кодексу, зобов`язують спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, звернутись до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Доказом виконання ОСОБА_1 й цього припису закону є його звернення до нотаріуса 24.11.2015 року із відповідною заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 8,09 гектарів, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Знам`янської сільської ради, та 06.09.2016 року із відповідною заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 6,6238 гектарів, кадастровий № :04:000:0607, розташованої на території Знам`янської сільської ради і наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а також постанови цього ж нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, прийнятої 06.09.2016 року щодо відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку у зв`язку із незастережними виправленнями у правовстановлюючих документах.

Норми права, які містяться у частині 1 статті 328 Цивільного кодексу України визначають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Крім того, згідно змісту статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІV від 01.07.2004 року право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Тобто, право власності на нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його виникнення, і є офіційним визнанням державою такого права.

Аналогічний висновок за своїм змістом міститься й у сформульованій правовій позиції Верховного Суду України, висловленої у своїй постанові від 13.06.2012 року при розгляді справи № 6-54цс12 та обов`язкової для застосування усіма судами нашої держави.

Стаття 392 Цивільного кодексу України визначає, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 3.1. Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування, обговореного на засіданні Пленуму 01.03.2013 року та надісланого відповідним листом № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, звернув увагу суддів нижчих інстанцій на те, що якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, а нотаріус в супереч приписам статті 67 Закону України «Про нотаріат» відмовляє в оформленні права й видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину, то виникає цивільно-правовий спір, який підлягає розгляду у позовному провадженні.

Хоча у цій справі мова йде про земельну ділянку, суд вважає за можливе провести аналогію із зазначеною вказівкою, так як і домоволодіння, і будівля, і земельна ділянка в розумінні діючого цивільного законодавства України є нерухомістю.

Також наведеною вищою судовою інстанцією зазначено, що судам слід пам`ятати про те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, який має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Отже, ураховуючи приписи статті 1218 Цивільного кодексу України щодо входження до складу спадщини усіх прав та обов`язків, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок їх смерті, беручи до уваги, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, зокрема, землю, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку, перевіривши та проаналізувавши фактичні та правові підстави виникнення права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, площею 6,6238 гектарів, із цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, склад угідь - рілля, що розташована на території Знам`янської сільської ради Нововодолазького району Харківської області та належала померлій на підставі відповідного Державного акту на право приватної власності на землю (серії І-ХР № 031433), виданого 27.12.2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 282, суд доходить до обґрунтованого висновку про те, що вона належить їй на праві власності із однією цілою часткою, входить до спадкової маси та може буди успадкована спадкоємцем ОСОБА_1 .

Ураховуючи, що за змістом статті 392 Цивільного кодексу України належним відповідачем у таких справах є особа учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, земельну ділянку, а згідно приписів частин 1 і 3 статті 1277 цього ж кодексу, у разі відсутності спадкоємців, усунення їх від права спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови в її прийнятті, суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування, суд вважає, що до участі у справі залучений належний відповідач.

Таким чином, проаналізувавши всі наявні докази у їх сукупності, наведені та встановлені у судовому засіданні факти та відповідні ним правовідносини, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача та можливість задоволення його позову шляхом встановлення факту родинних відносин, а саме того, що ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю ОСОБА_1 , а також визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом після смерті його матері, ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , на земельну ділянку, площею 6,6238 гектарів, кадастровий № :04:000:0607, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, склад угідь - рілля, що розташована на території Знам`янської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, та яка належала померлій ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю (серії І-ХР № 031433) від 27.12.2001 року, що виданий на підставі рішення № 40 виконавчого комітету Знам`янської сільської ради Нововодолазького району від 09.10.2001 року та зареєстрований в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 282,- оскільки іншим шляхом, окрім судового, встановити родинні відносини та оформити це право не уявляється можливим.

Позивач, звертаючись до суду із цим позовом, не вимагає компенсації (відшкодування) понесених ним і документально підтверджених судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, учиненої 04.11.1950 року в Римі; статтями 9, 55 і 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями); статтею 17 і пунктом 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року(із змінами та доповненнями); статтями 328, 392, 1216 1218, 1220, 1222 1224, 1233, 1235 1236, 1241, 1254, 1258, 1261 1265, 1268 1270, 1277, 1296 і 1297 Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16.01.2003 року (із змінами та доповненнями); статтями 1 і 34 Закону України «Про нотаріат» № 3425-ХІІ від 02.09.1993 року (із змінами та доповненнями); статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІV від 01.07.2004 року; пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року; Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року; Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»; Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»; Узагальненням судової практики розгляду цивільних справ про спадкування, обговореним на засіданні Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року (лист № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року); рішенням Конституційного Суду України № 9-зп від 25.12.1997 року (у справі за конституційним зверненням громадян ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та інших щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України (справа за зверненнями жителів міста Жовті Води); правовою позицією Верховного суду України у справі за № 6-1320цс17; та статтями 1 - 5, 7, 10 - 13, 17 19, 23, 42, 48, 58, 60, 62, 65, 67, 76 83, 89, 95, 128 131, 133, 141, 211, 214, 223, 227, 235, пунктом 2 частини 1 та частиною 3 статті 258, статтями 259, 263 - 265, 268, частинами 5 та 11 статті 272, частинами 1 і 2 статті 273, статтями 293, 294, 315, 319, частиною 1 статті 352, статтями 354, 355 і підпунктом 15.5 пункту 15 частини 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України № 1618-ІV від 18.03.2004 року (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017 року із змінами та доповненнями), -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ «Про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадщину за законом» задовольнити повністю.

Встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті його матері, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на земельну ділянку площею 6,6238 га, кадастровий номер :04:000:0607, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, склад угідь - рілля, що розташована на території Знам`янської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, та яка належала померлій ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю І-ХР № 031433 від 27 грудня 2001 року, що виданий на підставі рішення № 40 виконавчого комітету Знам`янської сільської ради, Нововодолазького району від 09 жовтня 2001 року та зареєстрований в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю за № 282.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Нововодолазький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну його частини (скорочене рішення) - в той же строк з дня складання повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано, а у разі подання - після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення, що набрало законної сили, обов`язкове для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відомості щодо учасників справи, які не оголошуються при проголошенні рішення:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання чи перебування ( АДРЕСА_2 ), реєстраційний номер облікової картки платника податків ( НОМЕР_5 ), паспорт громадянина України (серія НОМЕР_6 );

Відповідач: НОВОВОДОЛАЗЬКА СЕЛИЩНА РАДА, місцезнаходження (вулиця Донця Григорія, будинок № 14, селище міського типу Нова Водолага Нововодолазького району Харківської області, 63202), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (04397997).

Скорочене рішення було ухвалено шляхом прийняття, складено за допомогою комп`ютерного набору, підписано суддею у нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Повне рішення складено за допомогою комп`ютерного набору та підписано суддею в одному примірнику 02.01.2020 року.

Суддя: С. В. Мащенко