Справа № 308/6340/18
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08.01.2019 місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючої судді - Світлик О.М.,
за участю секретаря судового засідання - Стегней К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгороді у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, в інтересах якої діє представник - адвокат ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дітей,
ОСОБА_1, в інтересах якої діє представник - адвокат ОСОБА_2, звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дітей.
Свій позов мотивує тим, що 12 червня 2008 року вона уклала шлюб з ОСОБА_3, який зареєстровано виконкомом Кам'яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що складено відповідний актовий запис № 22.
Вказує, що від шлюбу у них народилось двоє спільних дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Пояснює, що спільне життя у них з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та відсутність бажання надалі проживати подружнім життям, постійні сварки і образи. Фактичне спільне проживання однією сім'єю вони з відповідачем припинили.
З наведених підстав стверджує, що збереження сім'ї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим.
Також зазначає, що з моменту фактичного припинення шлюбних відносин ОСОБА_3 матеріально ні їй, ні їхнім спільним дітям взагалі не допомагає. Всупереч вимогам ст. 180 СК України ОСОБА_3 ухиляється від свого обов'язку щодо утримання своїх неповнолітніх дітей.
Вказує, що між ними на момент пред'явлення цієї заяви не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дітей.
Крім того, звертає увагу суду на те, що відповідач не має іншої родини, не має на утриманні осіб, зокрема, батьків чи осіб, які потребують обов'язкового утримання з його боку. На даний момент відповідач офіційно не працює, має мінливий дохід з різних видів заробітку.
На підставі наведеного, просить суд шлюб між нею та відповідачем розірвати, після розлучення залишити їй отримане в шлюбі прізвище, а також стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, в твердій грошовій сумі у розмірі 1250 грн, а також на утримання малолітнього сина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, в твердій грошовій сумі у розмірі 1250 грн.
12.10.2018 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1, в інтересах якої діє представник - адвокат ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дітей.
04.12.2018 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, в інтересах якої діє представник - адвокат ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дітей.
Позивач - ОСОБА_1 та її представник - ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилися, однак, представник позивача - ОСОБА_2 подала 12.12.2018 року через канцелярію суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, в заяві зазначила, що не може з'явитися, оскільки братиме участь в іншому судовому процесі, а позивач не може з'явитися у зв'язку із сімейними обставинами.
Відповідач - ОСОБА_3 у судове засідання повторно не з'явився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, шляхом виклику відповідача в порядку ч. 10 ст. 187, ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, відзив протягом строку, встановленого судом відповідно до положень ч. 1 ст. 278 ЦПК України, не подав, про причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення справи до суду не надходило.
У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно на підставі наявних у справі доказів, оскільки проти цього не заперечує позивач.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків.
Так, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, (прізвище після реєстрації шлюбу - ОСОБА_1), уклали шлюб 12.06.2008 року у виконкомі Кам'яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що 12 червня 2008 року в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 22, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 виданим 12.06.2008 року.
У позивача з відповідачем є спільні діти: дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4, виданого 06.08.2009 року Першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції та син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5, виданого 19.01.2015 року виконкомом Кам'яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, батьками яких записані ОСОБА_1 та ОСОБА_3.
Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім`ї.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.
За ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.
Виходячи із змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
У відповідності зі ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення судувідповідно до ст.110 СК України.
Судом встановлено, що подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалось, шлюбних стосунків вони не підтримують, даний шлюб існує тільки формально.
Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
Враховуючи наведене, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб підлягає розірванню.
Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження.
Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.
За змістом ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Стаття 182 СК України передбачає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регламентовано ст. 184 СК України.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивача, вік та стан здоров'я дитини, майновий стан відповідача, який є особою молодого та працездатного віку, відсутність у відповідача на утриманні непрацездатних батьків, а також вимоги щодо мінімального гарантованого розміру аліментів, який не може бути менший ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України.
Як встановлено судом, спільні діти сторін проживають з матір'ю та потребують матеріального забезпечення, між батьками відсутня домовленість про сплату аліментів на їхнє утримання. Зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач на час розгляду справи офіційно не працює, однак має мінливий дохід з різних видів заробітку.
Враховуючи викладене, а також беручи до уваги рівність обов'язку батьків щодо утримання дитини, суд приходить до висновку, що в силу вимог т. 180 СК України з відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, а також на утримання малолітнього сина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, в твердій грошовій сумі у розмірі 1250 грн. щомісячно.
Беручи до уваги, що згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» з 01.01.2018 року установлено прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років - 1492 грн., з 01.07.2018 року - 1559 грн., з 01.12.2018 року - 1626 грн., а з 01.01.2019 року - 1626 грн., а дітей віком від 6 до 18 років з 01.01.2018 року - 1860 грн., з 01.07.2018 року - 1944 грн., з 01.12.2018 року - 2027 грн., а з 01.01.2019 року - 2027 грн., то така сума аліментів, на думку суду, повинна забезпечити дітей хоча б найнеобхіднішим.
Розмір аліментів, визначений судом, відповідатиме принципам розумності та справедливості. При цьому, суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів.
При цьому, оскільки позивач пред'явила позов 07.06.2018 року, то в силу вимог ч. 1 ст. 191 СК України аліменти слід стягувати із цієї дати, а на підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.
Що стосується вимоги позивача про залишення за нею прізвища, отриманого в шлюбі «ОСОБА_1», то така підлягає задоволенню, так як відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сплачений останньою судовий збір у розмірі 704,80 грн.
Керуючись ст. ст. 4, 13, 89, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 289, 354, 355, 430 ЦПК України, ст. ст. 24, 56, 105, 110, 112, 113, 115, 180-182, 184 СК України, суд,
Позовну заяву ОСОБА_1, в інтересах якої діє представник - адвокат ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дітей - задовольнити повністю.
Шлюб, зареєстрований 12.06.2008 року у виконкомі Кам'яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, за актовим записом № 22, між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, (дошлюбне прізвище - ОСОБА_6), свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_6 від 12.06.2008 року - розірвати.
Після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_1 прізвище «ОСОБА_1».
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1250 (одна тисяча двісті п'ятдесят) гривень 00 копійок щомісячно на кожну дитину - малолітню доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, починаючи 07.06.2018 року і до досягнення ними повноліття.
Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.
Визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок сплаченого судового збору.
Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, РНОКПП: НОМЕР_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1
Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП: НОМЕР_2.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили у відповідності до ч. 2 ст. 115 СК України надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом згідно з ч. 4 ст. 115 СК України є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Дата складення повного судового рішення 08 січня 2019 року.

Головуюча О.М. Світлик