ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/1353/17 Номер провадження 22-ц/814/2959/19Головуючий у 1-й інстанції Косик С. М. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Бондаревська С.М., Кривчун Т.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 04 вересня 2019 року, постановлене суддею Косик С.М.,

по справі за позовом Публічного Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

31.10.2017 ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в Карлівський районний суд Полтавської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 18.04.2006. Заявлені вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем кредитних зобов`язань у порядку та строки, визначені умовами кредитного договору. Просить стягнути з відповідача заборгованість станом на 14.09.2017 у розмірі 19 038,65 грн., яка складається із: 7078,92 грн. тіло кредиту; 4707,93 грн. відсотки за користування кредитом; 5869,01 грн. пеня; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 882,79 грн. штраф (процентна складова) та судові витрати у розмірі 1600,00 грн.

Відповідно до повідомлення голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» від 07.07.2018 №Е.65.0.0.0/3-365676, ПАТ КБ «ПриватБанк» з 21.05.2018 змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»./а.с.121 т.1/

Розпорядженням голови Карлівського районного суду Полтавської області Лизенко І.В. від 06.08.2018 №378 цивільну справу №531/1353/17 передано на розгляд до суду, найбільш територіально наближеного Машівського районного суду Полтавської області./а.с.77 т.1/

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 04 вересня 2019 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 18 квітня 2006 року в розмірі 7 078,92 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 594,90 грн.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що позов пред`явлено банком у відповідності до ч.2 ст.530 ЦК України, проте стягненню з відповідача підлягає виключно заборгованість за тілом кредиту, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність договірних правовідносин між банком та ОСОБА_1 щодо сплати відсотків, пені та штрафів.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати в частині, якою відмовлено у задоволенні позову та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Посилаючись на постанову НБУ №705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» вважає надані банком докази належними, допустимими та ніким не спростованими. Просить суд надати їм оцінку з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених в постановах від 10.04.2019 по справі №356/1635/16-ц, від 28.03.2019 по справі №428/2873/17, від 06.02.2018 по справі №755/2720/16-ц, від 17.04.2019 №666/388/16-ц. З огляду на практику Верховного Суду, викладену у вказаних справах, зазначає, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами, а саме по собі посилання на не ознайомлення з його умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин. При цьому Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору, а їх не підписання позичальником та не ознайомлення з їх змістом також не є підставою для визнання таких правовідносин неукладеними.

Заперечує проти застосування до спірних правовідносин правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 по справі №342/180/17 та просить врахувати висновки Верховного Суду по справі №415/5971/17.

Вважає, що районний суд, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, не мав підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту, а подібні висновки порушують вимоги ст.ст.1048, 1054, 1069 ЦК України та норми міжнародного права.

22.11.2019 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач із підстав викладених у відзиві на позов, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24.10.2008 №12, у разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, пені та штрафів (фіксованої частини та процентної складової), апеляційний суд виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.04.2006 ОСОБА_1 заповнив та підписав заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та погодився з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, підтверджує, що він з ними ознайомлений та згодний. За умова такої домовленості позичальник отримав платіжну картку кредитка «Універсальна» на суму 2400,00 грн. із базовою відсотковою ставкою 3% на місяць на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році./а.с.7 т.1/

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованість відповідача за договором станом на 14.09.2017 становить 19 038,65 грн., яка складається із: 7078,92 грн. тіло кредиту; 4707,93 грн. відсотки; 5869,01 грн. пеня; 1382,79 грн. заборгованість по судовим штрафам./а.с.5-6 т.1/

Із наданої позивачем розписки позичальника та банківської виписки убачається отримання відповідачем кредитної картки за № НОМЕР_1 та кредитних коштів./а.с.98-102 т.1/

Частково задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив із того, що відповідачем не дотримано строк виконання зобов`язання, а тому стягненню із нього підлягає заборгованість за тілом кредиту. Підстави для стягнення відсотків та інших штрафних санкцій відсутні, оскільки банком не доведено належними та допустимими доказами повідомлення споживача про такі умови кредитування.

Апеляційний суд з висновками суду першої інстанції погоджується.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Відповідно до положень статей 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.

Відповідно до частин 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, оскільки банком не надано підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, у заяві відсутні домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, а надані банком Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. Такі висновки узгоджуються із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17-ц. Заперечення апеляційної скарги проти їх врахування з огляду на висновки Верховного Суду по справі №415/5971/17 є неспроможними, оскільки згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень по справі №415/5971/17 Верховним Судом України судові рішення не приймалися.

У матеріалах справи наявна заява ОСОБА_1 , як позичальника, б/н від 18 квітня 2006 року, в якій містяться відомості про кредитний ліміт платіжної картки із базовою відсотковою ставкою за його використання, і відповідно, лише вона є частиною кредитного договору.

За змістом ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст.1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві ОСОБА_1 від 18.04.2006 зазначено, що він, як позичальник, отримав платіжну картку кредитка «Універсальна» № НОМЕР_1 на суму 2400,00 грн. із базовою відсотковою ставкою 3% на місяць на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році, що підтверджено його особистим підписом./а.с.7 т.1/

Строк дії кредитної карти «Універсальна» № НОМЕР_1 погоджений сторонами з 18.04.2006 по квітень 2015 року, що зафіксовано у заяві та підтверджується довідкою банку, наданою суду апеляційної інстанції./а.с.7, 241 т.1/ Указана довідка не була предметом дослідження суду першої інстанції, проте приймається до уваги апеляційним судом, оскільки конкретизує строк дії зобов`язання, а оригінал такої заяви був предметом дослідження суду першої інстанції. Факт отримання зазначеної кредитної картки відповідачем не заперечується, обізнаність про відсоткову ставку ним не спростована, а тому хибними є висновки районного суду про відсутність домовленостей між сторонами про сплату відсотків за користування кредитним коштами.

Проте, надана банком виписка по основній картці ОСОБА_1 : НОМЕР_2 за період з 01.04.2006 по 29.10.2018 містить відомості про рух коштів та не містить даних про нараховані відсотки за їх використання./а.с.98-102, 152-156 т.1/

Тоді як згідно розрахунку банку за договором № б/н від 18.04.2006 ОСОБА_1 станом на 14.09.2017 нарахована заборгованість за користування кредитними коштами за період з 01.06.2015 по 14.09.2017, тобто поза межами строку дії платіжної картки кредитки «Універсальна» № НОМЕР_1 (з 18.04.2006 по квітень 2015 року)./а.с.5-6/ Відомості стосовно пролонгації кредитного зобов`язання матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене та відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18), після спливу визначеного договором строку кредитування у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, тоді як вимоги про стягнення таких процентів за період дії платіжної картки є не доведеними. Загальні посилання банку на норми національного та міжнародного права таких висновків не спростовують та не звільняють позивача від обов`язку доказування, яке не можу ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст.12,13,81 ЦПК України).

Наведені норми процесуального права позивачем не дотримані, а доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться до незгоди з рішенням суду першої інстанції, переоцінки доказів.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 04 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27.11.2019.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді С.М. Бондаревська

Т.О. Кривчун