Справа № 420/2091/17
Провадження № 2/419/59/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2019 року Новоайдарський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Іванової О. М.,

при секретарі Шапка О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Новоайдар Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 15.05.2017 року між ним та ОСОБА_2 укладено попередній договір з зобов'язанням на майбутнє в строк до 15.06.2017 року укласти договір купівлі-продажу житлового будинку разом з земельною ділянкою, що розташовані за адресою: Луганська область, Новопсковський район, с. Лисогорівка, вул. Братів Касяненко, буд. 63.

Пунктом 2.3 попереднього договору визначена ціна предметів купівлі-продажу у розмірі 50000 (п'ятдесят тисяч) гривень, з яких відповідач отримав від позивача 25000 (двадцять п'ять тисяч) гривень.

Відповідно до пункту 2.5 попереднього договору відповідач як продавець зобов'язався підготувати в строк до укладення основного договору документи, необхідні для нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки.

Також за умовами попереднього договору продавець зобов'язався знятися з реєстрації місця проживання до дня укладення основного договору та звільнити будинок (пункт 3). Однак, відповідач не повідомляв позивача про звільнення ним будинку і можливість позивача використовувати будинок.

Таким чином, підставою укладення попереднього договору до укладення договорів купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки є обставина неготовності документів у продавця для продажу цього майна.

Про готовність документів до продажу відповідач мав повідомити позивача, але станом 15.06.2017 року повідомлень про можливість укладення основних договорів від відповідача не надходило. На телефонні дзвінки від позивача відповідач не відповідав.

18.06.2017 року на вимогу ОСОБА_1 повернути кошти відповідач повідомив про можливість укладення договорів у найближчий час. На наступні чергові звернення позивача телефоном відповідач взагалі припинив відповідати.

Наприкінці листопада на чергове звернення ОСОБА_1 щодо виконання умов попереднього договору з повернення коштів відповідач повідомив, що будинок проданий, а кошти в розмірі 25000 грн, одержані відповідачем за попереднім договором, є забезпеченням виконання зобов'язання - завдатком, а тому на його думку залишаються відповідачу.

Позивач посилається на те, що оскільки договори купівлі-продажу будинку й земельної ділянки, які б за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону, між сторонами у справі укладені не були, а сторони лише домовилися укласти такі договори в майбутньому, то передана відповідачу грошова сума в розмірі 25000 гривень є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

У звязку з вищевикладеним, ОСОБА_1 вказує на те, що з 16.06.2017 року у ОСОБА_2 виникло зобов'язання перед позивачем щодо повернення коштів, і станом на 19.06.2017 року і до моменту подання позову до суду боржник прострочив виконання зобов'язання з повернення авансу, що є підставою для застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України:

100,2 х 99,9 х 102,0 х 101,2 = 103,3 - сукупний індекс інфляції за період липень - жовтень 2017року;

(25000грн. х 103,3%) 25000 грн = 825 грн - втрати від інфляції станом на 31.10.2017 року;

3%/365днів =0,082% - проценти в день;

142 дні прострочення на день пред'явлення позову 08.12.2017 року;

25000 грн х 0,0082% /100 х 142 291,1 грн - 3% річних.?

Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його корить 25000,00 грн, а також стягнути кошти в сумі 1116,1 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності його представника (а.с.59).

Представник відповідача ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_2 на підставі довіреності (а.с.49), та відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявились, надали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення (а.с.60, 61).

Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.05.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено попередній договір з зобов'язанням на майбутнє в строк до 15.06.2017 року укласти договір купівлі-продажу житлового будинку разом з земельною ділянкою, що розташовані за адресою: Луганська область, Новопсковський район, с. Лисогорівка, вул. Братів Касяненко, буд. 63, що підтверджується копією попереднього договору від 15.05.2017 року (а.с.7).

Пунктом 2.3 попереднього договору визначена ціна предметів купівлі-продажу у розмірі 50000 (п'ятдесят тисяч) гривень, з яких відповідач отримав від позивача 25000 (двадцять п'ять тисяч) гривень (а.с.7).

Відповідно до пункту 2.5 попереднього договору відповідач як продавець зобов'язався підготувати в строк до укладення основного договору документи, необхідні для нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки (а.с.7).

Також за умовами попереднього договору (пункт 3) ОСОБА_2 зобов'язався звільнити житловий будинок від належних йому речей і знятися з реєстраційного обліку в цьому житловому будинку до 25.05.2017 року (а.с.7). Однак, відповідач не повідомляв позивача про звільнення ним будинку і можливість позивача використовувати будинок.

Таким чином, підставою укладення попереднього договору до укладення договорів купівлі-продажу житлового будинку і земельної ділянки є обставина неготовності документів у продавця для продажу цього майна.

Про готовність документів до продажу відповідач мав повідомити позивача, але станом 15.06.2017 року повідомлень про можливість укладення основних договорів від відповідача не надходило.

Наприкінці листопада на чергове звернення ОСОБА_1 щодо виконання умов попереднього договору з повернення коштів відповідач повідомив, що будинок проданий, а кошти в розмірі 25000 грн, одержані відповідачем за попереднім договором, є забезпеченням виконання зобов'язання - завдатком, а тому на його думку залишаються відповідачу.

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 635 ЦК України сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Згідно з ч. 3 ст. 635 ЦК України зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

У відповідності до правової позиції Верховного суду України, наведеної у Постанові від 13.02.2013 року №6-176цс12, внесення завдатку як способу виконання зобовязання може мати місце лише в разі наявності зобовязання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинку та частин земельних ділянок.

У разі, якщо відповідні договори купівлі - продажу, які б за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону, між сторонами в справі укладені не були, а сторони лише домовилися укласти такі договори в майбутньому, передана відповідачу грошова сума є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Беручи до уваги вищенаведене, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, оскільки, відповідачем не було подано відзиву та не надано жодного доказу на спростування обставин, які викладені позивачем та підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду справи, суд прийшов до висновку щодо можливості задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача коштів у сумі 25000,00 грн, що були передані останньому у виді авансу.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України та стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, оскільки попереднім договором вказані умови прямо не передбачено.

Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 16, 546, 570, 625, 635 ЦК України, керуючись ст. ст. 11, 12, 13, 81, 141, 258, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідн. № НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ідн. №, кошти в сумі 25000,00 (двадцять пять тисяч) гривень, сплачені останнім в якості авансу за умовами попереднього договору від 15 травня 2017 року.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити за необґрунтованістю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя О. М. Іванова