ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8742/19 Справа № 182/8427/18 Суддя у 1-й інстанції - Рунчева О. В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.,

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Черкас Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог АТ КБ «Приватбанк» посилалися на те, що відповідно до укладеного Договору № б/н від 16 лютого 2011 року банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 18000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві. АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що виконав свої зобов`язання щодо видачі кредитних коштів, надавши можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених кредитним договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач порушила умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв`язку з чим, станом на 31 липня 2018 року заборгованість відповідача становить 281959 грн. 40 коп. та складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 16020 грн, заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом 262 639 грн. 40 коп., пені та комісії у сумі 3300 грн. Просили суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Договором № б/н від 16 лютого 2011 року у розмірі 114 102 грн. 04 коп., з яких 16 020 грн. - заборгованість за кредитом, 98 082 грн. 04 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 24 вересня 2013 року по 31 травня 2017 року та судовий збір у розмірі 1762 грн.(а.с.2-4).

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2019 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за Договором № б/н від 16 лютого 2011 року в сумі 114 102 грн. 04 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1762 грн. 00 коп. (а.с. 50-53).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 11 липня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі, посилаючись на недоведеність обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а.с. 148-150).

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду від 11 липня 2019 року залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість (а.с. 165-169).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, АТ КБ «Приватбанк» посилалися на те, що відповідно до укладеного Договору № б/н від 16 лютого 2011 року банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 18000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.2-4).

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між нею та банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві (а.с.7).

Відповідно до положень п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, витяг з яких долучений банком до позовної заяви, підписання цього договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

Пунктом 1.1.7.12 передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк.

Згідно з п.2.1.1.3.5 умов та правил надання банківських послуг клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунку клієнтів, відкритих в валюті кредитного ліміту, у межах сум, шо підлягають сплаті банку за цим даним договором, при настанні термінів платежів списання грошових коштів з рахунків Клієнта у разі настання термінів платежів по інших договорах клієнта в розмірах, визначених цими договорами, а також списання грошових коштів Клієнта у межах сум, що підлягають сплаті банку за зобовязаннями третіх осіб, де клієнт є заставодавцем, якщо грошові кошти клієнта, майнові права, які знаходилися в заставі за зобов`язаннями третіх осіб, були зараховані на рахунок клієнта (договорне списання).

Відповідно до п.2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту та оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій. Штраф зараховується на окремому рахунку та належить до сплати у першу чергу.

На підтвердження укладення кредитного договору, банком було надано суду копію Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 16 лютого 2011 року (а.с.7).

Відповідач ОСОБА_1 порушила умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв`язку з чим виникла заборгованість за вказаним кредитом.

З наданого АТ КБ «Приватбанк» розрахунку вбачається, що ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором, яка станом на 31 липня 2018 року становить 281959 грн. 40 коп. та складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 16020 грн. (тіло кредиту), заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом 262639 грн. 40 коп., пені та комісії у сумі 3300 грн. (а.с.5, 6).

У позовній заяві банк просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Договором № б/н від 16 лютого 2011 року у розмірі 114102 грн. 04 коп., з яких 16020 грн. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 98082 грн. 04 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, яка утворилась за період з 24 вересня 2013 року по 31 травня 2017 року та судовий збір у розмірі 1762 грн.(а.с.2-4).

Задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції виходив з того, що у ОСОБА_1 існує заборгованість за кредитним договором у сумі 114102 грн. 04 коп., яка нею добровільно не сплачується, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, а тому дійшов висновку про її стягнення з відповідача на користь банку, однак повністю погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку

ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

З матеріалів справи вбачається, на підтвердження позовних вимог АТ КБ Приватбанк надано суду копію Анкети - заяви ОСОБА_1 від 16 лютого 2011 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 7).

Зазначена вище заява не містить процентної ставки. Пеня та штрафи не зазначені.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами за період з 24 вересня 2013 року по 31 травня 2017 року.

Банк, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 16 лютого 2011 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів і Умови та правила розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (16 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (05 листопада 2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та Умови та правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Колегія суддів вважає, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах цієї справи, не визнаються відповідачем та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16 лютого 2011 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Крім того, слід зазначити, що наданий позивачем Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна передбачає чотири види тарифів залежно від виду оформленої кредитної картки (Універсальна, 30 днів пільгового періоду - базова відсоткова ставка 3% на місяць; Універсальна, 55 днів пільгового періоду - базова відсоткова ставка 2,5% на місяць; Універсальна CONTRACT - 1,7 % на місяць, Універсальна GOLD - від 2,3 % до 3,5% на місяць) та не містить підпису позичальника під конкретним видом, що позбавляє суд з`ясувати з якими тарифами погодилася позичальник та перевірити обґрунтованість розрахунку заборгованості по відсоткам за кредитним договором(а.с. 8).

У заяві позичальника також не зазначено якого виду картку отримала ОСОБА_3 .

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів».

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшоїсторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 банк дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону,

України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі

№ 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, 16 лютого 2011 року ОСОБА_1 отримала кредитну картку № НОМЕР_1 зі строком дії до лютого 2015 року та в подальшому картка неодноразово перевипускалася, відповідач отримувала картки № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 зі строком дії останньої перевипущеної картки до травня 2017 року включно.

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на відповідача вбачається, що 17 лютого 2011 року банком було здійснено старт карткового рахунку по картці № НОМЕР_1 , 24 вересня 2013 року було встановлено кредитний ліміт у розмірі 16700,00 грн., 30 вересня 2013 року було збільшено кредитний ліміт до 18 000,00 грн. та 06 листопада 2014 року було знижено кредитний ліміт ОСОБА_1 до 15 660,00 грн. (а.с. 94).

В матеріалах справи міститься виписка по карткам за рахунком ОСОБА_1 , з якої вбачається, що відповідач здійснювада операції за картками № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 , знімала готівкові кошти, оплачувала товари у магазинах, здійснювала переказ коштів між власними рахунками, поповнювалв картковий рахунок (а.с. 82-93).

Згідно розрахунку заборгованості, наданого банком та не спростованого відповідачем, розмір заборгованості ОСОБА_1 за тілом кредиту становить - 16020 грн. (а.с.5, 6).

Строк дії останньої отриманої відповідачем кредитної картки закінчується у травні 2017 року, а з позовом до суду банк звернувся у 05 листопада 2018 року, отже безпідставними є твердження ОСОБА_1 про пропуск банком строку позовної давності.

Встановлено, що відповідач користувалася кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість за договором, отже, не заперечувала факт укладення кредитного договору.

Відповідач ОСОБА_1 не надала суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед АТ КБ Приватбанк, не довела відсутність заборгованості.

Таким чином, враховуючи викладене, позовні вимоги АТ КБ Приватбанк підлягають частковому задоволенню, із ОСОБА_1 на користь АТ КБ ПриватБанк слід стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 16 лютого 2011 року станом на 31 липня 2018 року за тілом кредиту - у розмірі 16 020 грн.

В іншій частині позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками слід відмовити з наведених вище підстав, у зв`язку з недоведеністю факту досягнення сторонами домовленості про сплату відповідачем у будь-якому розмірі процентів.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну АТ КБ ПриватБанк скаргу слід задовольнити частково, рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2019 року скасувати, ухвалити нове рішення, про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між учасниками справи, апеляційний суд виходить з норм ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь банку судовий збір у розмірі - 768 грн. 40 коп. пропорційно до задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 липня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ; дата народження ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк (юридична адреса: 01001; м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; МФО 305299; ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 16 лютого 2011 року станом на 31 липня 2018 року за тілом кредиту - у розмірі 16 020 грн. та судовий збір у розмірі - 768 грн. 40 коп.

В іншій частині позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді