Дата документу 07.05.2019 Справа № 333/1232/19
ЗапорізькИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 333/1232/19Головуючий у 1-й інстанції Круглікова А.В.
Пр. № 22-ц/807/1737/19Суддя-доповідач Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.

суддів: Крилової О.В.

Кухаря С.В.

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність старшого державного виконавця Кам`янсько-Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Сєрікової Валерії Валеріївни,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність старшого державного виконавця Кам`янсько-Дніпровського районного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області Сєрікової В.В.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2019 року зазначену скаргу залишено без розгляду.

Ухвала мотивована тим, що скаржником пропущений встановлений законом десятиденний строк звернення до суду зі скаргою, питання про поновлення пропущеного процесуального строку в скарзі та долучених до неї документів не порушувалось, а самостійно вирішити зазначене питання суд не уповноважений.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, необґрунтованість та незаконність ухвали Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2019 року просив її скасувати, та направити його апеляційну скаргу до Комунарського районного суду м. Запоріжжя для розгляду по суті.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 447, 449 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Так, залишаючи скаргу ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 дізнався про порушення свого права з листа державного виконавця Кам`янсько-Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 14.02.2019 року №1795/16.18-43в3, а з зазначеною скаргою звернувся 01.03.2019 року, тобто після спливу десяти днів, встановлених п.п. «а» ч. 1 ст. 449 ЦПК України, та виходив з положення статті 126 ЦПК України, яким визначено, що документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду.

Однак, такий висновок суду є передчасним та належним чином не обґрунтованим, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження отримання скаржником ОСОБА_1 вищевказаного листа №1795/16.18-43в3 саме 14.02.2019 року.

Крім того, скарга подана в тому числі і на бездіяльність державного виконавця, яка, на думку скаржника, триває і на цей час.

Згідно з п.4 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Елементом права на справедливий судовий розгляд є право на доступ до суду. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це право не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу до суду потребує регулювання з боку держави. Для такого регулювання держави-учасниці Конвенції мають певну свободу розсуду, але застосовані ними обмеження не повинні звужувати чи применшувати можливості доступу до суду в такий спосіб або настільки, що нівелюється сама сутність цього права (див. mutatis mutandis рішення від 12 липня 2001 року у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс ІІ проти Німеччини" (Prince Hans-Adam II Of Liechtenstein v. Germany), заява № 42527/98, § 44).

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Зазначеним обставинам суд першої інстанції оцінки не надав, не перевіривши коли ОСОБА_1 дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права, та передчасно залишив скаргу без розгляду.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для залишення скарги без розгляду у зв`язку із пропуском десятиденного строку на звернення зі скаргою до суду, чим позбавив скаржника права на судовий захист своїх прав, який гарантований йому статтею 55 Конституції України.

Зважаючи на викладене та враховуючи гарантоване ст. 6 ЄКЗПЛ право на доступ до правосуддя, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції, у відповідності до вимог п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню, як така, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За вказаних обставин оскаржувану ухвалу не можна визнати такою, що постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому вона у відповідності до вимог п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд процесуального питання.

Керуючись ст. ст. 351, 367, 368, 374, 379, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И ЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 березня 2019 року - скасувати, справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд процесуального питання.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 13 травня 2019 року.

Головуючий:

Судді: