ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/824/19 Справа № 206/4710/17 Суддя у 1-й інстанції - Маштак К.С. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, ОСОБА_3 , територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , Комунальне підприємство "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради, Восьма Дніпровська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Юлія Анатоліївна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дажук Марина Вячеславівна, публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" про визнання недійсними Акта про проведені прилюдні торги, свідоцтва, визнання права власності в порядку спадкування за законом, витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися із позовом до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, ОСОБА_3 ., територіальної громади в особі Дніпровської міської ради, ОСОБА_4 про визнання недійсними Акта про проведені прилюдні торги, свідоцтва, визнання права власності в порядку спадкування за законом, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_6 на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належала 1/2 частина домоволодіння АДРЕСА_1 . У зв`язку зі змінами частка в домоволодінні в 2003 році ОСОБА_6 змінилась та стала складати 60/100. Акт ідеальних часток співвласників в праві власності на спірне домоволодіння був затверджений рішенням виконкому Самарської районної в м. Дніпропетровську ради № 578 від 21.11.2003. Але після зміни часток співвласників в праві власності на домоволодіння батько позивачів - ОСОБА_6 перереєстрацію правовстановлюючих документів у КП «ДМБТІ`ДОР не провів.

Співвласник 40/100 часток домоволодіння належним чином оформив свої документи після зміни часток співвласників та провів відчуження своєї частки на підставі договору дарування ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з частини спірного домоволодіння АДРЕСА_1 . Спадщину після його смерті прийняли позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - його діти, інших спадкоємців немає. Для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом позивачі звернулись до нотаріуса. Проте, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом в зв`язку з тим, що за батьком позивачів - ОСОБА_6 було зареєстровано право власності на 1/2 частину спірного домоволодіння, а за іншим співвласником зареєстровано право власності на 40/100 його часток, таким чином, ОСОБА_6 за життя не зареєстрував належним чином своє право власності на 60/100 часток спірного домоволодіння, отже нотаріус не може видати свідоцтва про право на спадщину за законом, про що видав позивачам постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. В той же час, позивачами, також, було встановлено, що право власності на спірний об`єкт нерухомого майна неодноразово було переоформлено на інших осіб. Так, 03.02.2015 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О. на підставі акта про проведені прилюдні торги, затвердженого відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, було видано свідоцтво, яким посвідчено, що ОСОБА_7 на праві власності належить домоволодіння АДРЕСА_1 . Після чого, згідно договору купівлі-продажу, який був посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Дажук М. В., ОСОБА_7 продав, а ОСОБА_4 купив 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 . Вказані правочини, представник позивача вважала такими, що підлягають визнанню недійсними оскільки прилюдні торги з продажу спірного нерухомого майна не могли проводитись, оскільки ні ОСОБА_6 ні ОСОБА_5 ніколи не були боржниками, окрім того, ВДВС Дніпропетровського районного управління юстиції Дніпропетровської області не мало прав здійснювати продаж майна, з огляду на те, що нерухоме майно та його власники знаходяться в іншому районі, також, представник позивачів посилалась на порушення Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна. Враховуючи викладене позивачі просили визнати недійсним акт про проведені прилюдні торги домоволодіння, визнати недійсним свідоцтво про належність домоволодіння ОСОБА_7 зі скасуванням рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , за кожним по 60/200 часток, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 та витребувати на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_1 60/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 .

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2018 року задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .. Визнано недійсним акт про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 10.04.2014, затверджений начальником відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції Лисенко Б.Д. щодо реалізації домоволодіння АДРЕСА_1 ; визнано недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, виданого 03.02.2015 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 113, яким посвідчено належність домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_7 , що є підставою для скасування відповідного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 19069232 від 03.02.2015. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що підстави реалізації спірного/спадкового майна в дійсності були відсутні, а саме: рішення суду про стягнення заборгованості зі спадкодавця, як наслідок і виконавчого документу, який мав бути виданий на підставі такого рішення суду, відповідного виконавчого провадження в межах ніби - то якого реалізовувалось нерухоме майно. Таким чином, прилюдні торги з реалізації спірного майна, у порядок визначений законодавством фактично не відбувався, а тому, акт про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, є таким, що вчинено з порушенням ЗУ «Про виконавче провадження», Інструкції про проведення виконавчих дій та Тимчасового положення, оскільки вчинений без правової підстави. Враховуючи викладене, суд вважав, що вимога про визнання недійсним акту про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 10.04.2014 підлягає задоволенню, як наслідок - вимога про визнання свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 03.02.2015, виданого на підставі такого акту від 10.04.2014, також, має бути задоволеною із відповідним скасуванням рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, що відповідає ст. 26 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Між тим, що ж стосується позовних вимог про витребування із незаконного володіння спірного/спадкового майна, суд вважав за необхідне відмовити у їх задоволенні, з огляду на відсутність підстав для визнання права власності на спадкове майно за позивачами в порядку спадкування, та враховуючи наявність підстав для задоволення вимог щодо скасування акту та свідоцтва та внесення відповідних відомостей до реєстру речових прав, що само по собі є захистом прав спадкоємця щодо спірного спадкового майна.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення суду скасувати в частині відмови у визнанні за нею права власності на 60/200 часток спірного домоволодіння та витребувати майно з чужого незаконного володіння.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_4 не може бути визнаний добросовісним набувачем, так як апелянт постійно проживає в спірному домоволодінні та в ньому зареєстрована. Відповідач з лютого 2017 року жодного разу не з`явився в належний йому будинок та не заявив права на нього, а тому позовні вимоги про витребування майна має бути задоволена, оскільки рішення в цій частині буде підставою для реєстрації права власності. Крім того, апелянт зазначає, що у суду першої інстанції були законні підстави для визнання за нею права власності на 60/200 часток спірного домоволодіння, оскільки в Листі КП "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради чітко вказано, що Рішення виконкому Самарської районної у місті Дніпропетровську ради № 758 від 21 листопада 2003 року, яким було затверджено Акт ідеальних часток між співласниками домоволодіння, міститься в матеріалах інвентаризаційної справи, тоді як суд не вимагав надати додаткові докази щодо часток співвласників.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині - без змін, з наступних підстав.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що за життя ОСОБА_6 та його сестра ОСОБА_9 набули право власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після матері ОСОБА_10 на жилий будинок А-1, жилою площею 38.8 кв.м., убиральню В, гараж - Г, сарай - Д, огорожу І-5, мостіння - І, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 600 кв.м., самовільно зайнятої землі площею 23 кв.м., літня кухня - Б.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 помер.

Позивачка ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_6 ..

З метою оформлення спадкових прав ОСОБА_1 звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , та видачі відповідного свідоцтва про право на майно, яке складається з 60/100 частин житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

З метою визначення спадкової маси, яка залишилась за померлим, на запит нотаріуса, КП "ДМБТІ" ДОР за № 6420 від 10.06.2015 та № 8622 від 30.06.2017 надало відповіді на запити нотаріуса, згідно яких право власності на 1/2 зазначеного домоволодіння було зареєстровано за ОСОБА_6 ..

В матеріалах інвентаризаційної справи міститься рішення виконкому Самарської районної у місті Дніпропетровську ради № 578 від 21.11.2003, яким затверджено акт ідеальних часток між співвласниками домоволодіння АДРЕСА_2 , де за ОСОБА_6 затверджено 60/100 частин домоволодіння, але перереєстрація правовстановлюючих документів в КП «ДМБТІ» ДОР не проводилась.

За ОСОБА_5 містяться відомості про право власності - 40/100 частин на підставі договору дарування від 29.12.2003 року.

Відповідно до копії технічного паспорту, виготовленого станом на 26.07.2017 року будь-яких змін на які посилаються позивачі у позові судом у домоволодінні не встановлено.

Відсутність правовстановлюючих документів на 60/100 частин житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, розташованого за спірною адресою стали підставою для відмови ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на відповідне майно.

Встановлено також, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 102573758 від 03.11.2017 року щодо спірного житлового будинку, - власником 40/100 частки спірного домоволодіння, станом на 18.08.2006, вказано ОСОБА_9 (тобто рідна сестра ОСОБА_6 ), після чого, право власності на відповідну частку набула ОСОБА_5 на підставі договору дарування, в подальшому, право власності на домоволодіння перейшло до ОСОБА_7 , згідно свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 03.02.2015, пізніше 1/2 частини перейшли до ОСОБА_4 на підставі договору купівлі - продажу 1/2 частки домоволодіння від 22.02.2017 та 1/2 частки домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу 1/2 частки домоволодіння від 05.05.2017 року.

Тобто, спірне домоволодіння, перебуває у власності ОСОБА_4 ..

10.04.2014 року начальником відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції Лисенко Д.Б. затверджено акт про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, згідно змісту якого державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції Олійник І.В., при примусовому виконанні виконавчого документа - виконавчого листа 2-14378/13 виданого 11.11.2013 Дніпропетровським районним судом м. Дніпропетровська про солідарне стягнення з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_11 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 456 897,64 грн.. Акт складено про проведення прилюдних торгів з реалізації домоволодіння 54, яке АДРЕСА_3 по АДРЕСА_1 , що належить на праві часткової власності 40/100 ОСОБА_5 та 60/100 ОСОБА_6 За результатами торгів переможцем став ОСОБА_7 ..

03.02.2015 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричка Ю.О. посвідчила, що ОСОБА_7 належить на праві власності майно, що складається з домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 596 кв.м., яке складається з житлового будинку А-1 жилою площею 38,8 кв.м., житловий будинок Б-1 жилою площею 32,2 кв.м., убиральня В, гараж Г, сарай Д, огорожа 1-5, мостіння І. Реквізити правовстановлюючих документів на домоволодіння, що раніше належало ОСОБА_5 - договір дарування від 29.12.2003 - 40/100 часток домоволодіння, та ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 04.05.2000 - 60/100 часток домоволодіння, що підтверджується відповідним свідоцтвом. В зв`язку із чим, було зареєстровано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 19069232 від 03.02.2015 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу 1/2 частки домоволодіння від 05.05.2017 року ОСОБА_7 продав, а ОСОБА_4 прийняв 1/2 частку домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належної йому на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів від 03.02.2015 року.

Згідно договору купівлі-продажу 1/2 частки домоволодіння від 22.02.2017 року ОСОБА_7 продав, а ОСОБА_4 прийняв 1/2 частку домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належної йому на підставі Свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів від 03.02.2015 року.

Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби № 3570 від 23.02.2018 року зазначено, що згідно автоматизованої системи виконавчого провадження виконавчі провадження, за якими був або є боржник ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на примусовому виконанні не перебували та не перебувають.

Згідно номенклатурної справи № 02-25, звітної інформації ВДВС Дніпропетровського РУЮ за І півріччя 2014, домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , на прилюдних торгах не реалізовувалося. У зв`язку із чим, надати акт про проведені прилюдні торги домоволодіння Дніпровський районний відділ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області не має можливості.

Крім того, Листом № 2/220/18 від 27.04.2018 Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надано інформацію, що перевіркою автоматизованої системи документообігу суду за період з 01.01.2011 по 27.04.2018 встановлено, що у провадженні суду не перебувало цивільної справи № 2-14378/13 за позовом ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_11 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та відповідно судове рішення не ухвалювалось. Додатково повідомлено, що справ де б однією із сторін у справі були вищезазначені особи в суді не перебувало. Запитуваний номер цивільної справи не відповідає структурі єдиного унікального номеру, що формувався автоматизованою системою у 2013 році.

Відповідно до Довідки, виданої головою квартального комітету № 33 від 12.12.2017, за вищевказаною адресою зареєстровані та проживають позивачі.

Згідно листа Самарського ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області № 45.4/01219 від 19.04.2018 та Витягу з ЄРДР, за фактом заволодіння шахрайським шляхом нерухомістю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 проводиться досудове розслідування.

Статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1268 ст. ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємця за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини.

Згідно положень статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Встановивши факт смерті спадкодавця, та як наслідок відкриття спадщини на спадкове майно, звернення ОСОБА_1 в строки передбачені законодавством з відповідною заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, наявність обґрунтованої відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 набула права звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті батька, як така, що прийняла спадщину, але не може надати правовстановлюючі документи на спадкове майно з метою набуття права власності на таке майно.

При цьому, суд першої інстанції вірно вважав, що аналогічні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають, оскільки докази його родинних стосунків зі спадкодавцем, звернення з заявою про прийняття спадщини, про видачу відповідного свідоцтва та відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, ні позивач ні його представник суду не надали.

Досліджуючи матеріали справи, судом було встановлено, що ОСОБА_6 набув права власності на 1/2 спірного домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину, яке було зареєстровано у КП «ДМБТІ» ДОР.

Однак, позивачі просили визнати право власності на 60/200 часток за кожним спірного домоволодіння, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , посилаючись на відповідь КП «ДМБТІ» ДОР, яка містить інформацію про відповідний розмір частки (60/100), який спадкодавцем не було зареєстровано та вважали достатнім та належним доказом лист/відповідь КП «ДМБТІ» ДОР щодо належності спадкодавцю 60/100 часток спадкового майна.

Суд першої інстанції вірно не погодився з такими доводами, оскільки документом, підтверджуючим зміну розміру часток у спірному домоволодінні є рішення виконкому Самарської районної у місті Дніпропетровську ради № 578 від 21.11.2003, яким затверджено Акт ідеальних часток між співвласниками домоволодіння АДРЕСА_2 , тоді як позивачами не було долучено відповідний документ та/або докази не можливості його надання.

Що ж до наявності відповідної інформації (визначення ідеальних часток) у листах/відповідях КП «ДМБТІ» ДОР як належного доказу, за відсутності (не надання) первинних документів про визначення ідеальних часток, з урахуванням відсутності доказів змін у домоволодінні, на які посилаються позивачі у позові (враховуючи, також, те що 1/2 частки є меншою часткою аніж 60/100), суд вірно відхилив такий доказ з огляду на відсутність можливості оцінити такий доказ разом із іншими документами у своїй сукупності, щоб обґрунтовано дійти висновку про наявність або відсутність підтвердження обставин, вказаних у позовній заяві, які входять до предмета доказування, а тому, вірно вважав недоведеними позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання за нею права власності на 60/200 спадкового майна.

Вирішуючи спір про визнання недійсними Акту про проведення прилюдних торгів з реалізації спірної нерухомості та Свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, суд першої інстанції вірно виходив з такого, що прилюдні торги - це продаж майна, на яке звернуто стягнення і яке підлягає реалізації.

Примусова реалізація майна як стадія виконавчого провадження є сукупністю правовідносин (урегульованих Законом України «Про виконавче провадження», ЦК України, Інструкцією про проведення виконавчих дій, Тимчасовим положенням та іншими нормативно-правовими актами), що в процесі примусового виконання виникають і реалізуються між органами й посадовими особами, які здійснюють примусову реалізацію судових рішень, та особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до Закону.

Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.

Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів, передбачених Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 № 68/5.

Вирішуючи даний спір, судом було встановлено, що підстави реалізації спірного/спадкового майна в дійсності були відсутні, а саме: рішення суду про стягнення заборгованості зі спадкодавця, як наслідок і виконавчого документу, який мав бути виданий на підставі такого рішення суду, відповідного виконавчого провадження в межах ніби - то якого реалізовувалось нерухоме майно.

А тому, встановивши вказані обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним Акту про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 10.04.2014 підлягає задоволенню, як наслідок - вимога про визнання свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 03.02.2015, виданого на підставі такого акту від 10.04.2014, також, має бути задоволеною із відповідним скасуванням рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, що відповідає ст. 26 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

При цьому, судом першої інстанції вірно було відмовлено у задоволенні позовної вимоги про витребування із незаконного володіння відповідача спірного/спадкового майна, з огляду на відсутність підстав для визнання права власності на спадкове майно за позивачами в порядку спадкування, та враховуючи наявність підстав для задоволення вимог щодо скасування акту та свідоцтва та внесення відповідних відомостей до реєстру речових прав, що само по собі є захистом прав спадкоємця щодо спірного спадкового майна.

Доводи апелянта в скарзі про те, що ОСОБА_4 не може бути визнаний добросовісним набувачем, так як апелянт постійно проживає в спірному домоволодінні та в ньому зареєстрована, він з лютого 2017 року жодного разу не з`явився в належний йому будинок та не заявив права на нього, а тому вимога про витребування майна має бути задоволена, оскільки рішення в цій частині буде підставою для реєстрації права власності, - колегія суддів вважає безпідставними, оскільки скасування акту та свідоцтва та внесення відповідних відомостей до реєстру речових прав, само по собі є захистом прав спадкоємця щодо спірного спадкового майна.

Твердження апелянта в скарзі, що у суду першої інстанції були законні підстави для визнання за нею права власності на 60/200 часток спірного домоволодіння, оскільки в Листі КП "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради чітко вказано, що Рішення виконкому Самарської районної у місті Дніпропетровську ради № 758 від 21 листопада 2003 року, яким було затверджено Акт ідеальних часток між співласниками домоволодіння, міститься в матеріалах інвентаризаційної справи, тоді як судом не вимагав надати додаткові докази щодо часток співвласників, - також є безпідставними, оскільки суд першої інстанції на вказані твердження позивачки дав чітку та обґрунтовану відповідь з якою погоджується й колегія суддів. Крім того, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Інші доводи апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Рішення в оскаржуваній частині як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко