Справа № 755/2039/19
"13" червня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Астахової О.О.,
при секретарі Якименко Т.С.,
розглянувши в залі суду в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей, -
Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що 12.07.2013 між позивачем та відповідачем, був зареєстрований шлюб, про що Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції м. Києва складено відповідний актовий запис № 994 та видано свідоцтво серії НОМЕР_1 .
Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася дочка - ОСОБА_3 , про що 19.09.2013 року відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві складено відповідний актовий запис № 2602, та ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася дочка - ОСОБА_4 , про що 25.07.2017 Дніпровським районним у м. Києві відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві складено відповідний актові запис № 2070.
Спільне життя із відповідачем не склалось. Сторони спільне господарство не ведуть та проживають окремо.
За спільною домовленістю позивач разом з відповідачем вирішили, що діти будуть проживати разом з позивачем. Крім того, за домовленістю з позивачем відповідач зобов`язувався сплачувати грошові кошти на утримання дітей.
З жовтня 2018 після фактичного припинення шлюбних відносин відповідач на утримання малолітніх дітей матеріальної допомоги добровільно не надає, хоча має таку можливість. Відповідач є здоровою, працездатною особою, інших дітей та непрацездатний осіб на утриманні не має, а отже може працювати та сплачувати аліменти на дітей.
Позивач з 01.09.2017 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і не має можливості повноцінно забезпечувати себе та дітей. Єдиним джерелом доходу позивача є щомісячна одноразова допомога при народженні дитини в розмірі 860,00 грн.
Позивач вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти починаючи з жовтня 2018 року, оскільки нею постійно вживалися заходи щодо стягнення з відповідача аліментів. Проте відповідач своєю протиправною поведінкою, яка виразилась у ігноруванні батьківських обов`язків, всіляко уникав цього обов`язку та ухилявся від надання матеріальної допомоги позивачу на дітей.
За даними розрахунку позивача, відповідач починаючи з жовтня 2018 року по 01.02.2019 року має перед позивачем заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей :
жовтень 2018 - 1559 грн. х 2 = 3118 грн.;
листопад 2018 - 1559 грн. х 2 = 3118 грн.;
грудень 2018 - 1626 грн. х 2 = 3252 грн.;
січень 2019 - 1626 грн. х 2 = 3252 грн.
Загальна сума заборгованості відповідача зі сплати аліментів на двох дітей до 6 років складає 12 740 грн.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 лютого 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей, розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 20).
Указаною ухвалою надано сторонам строк для надання відзиву, відповіді на відзив тощо.
У встановлений судом строк відповідач відзив не подав.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, з урахуванням вимог ст.ст. 280-281 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Судом встановлено, що відповідно до даних свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві 12.07.2013 року, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 12 липня 2013 року зареєстровано шлюб про що складено відповідний актовий запис № 994 (а.с. 10).
Від даного шлюбу у сторін народилось двоє дітей: ІНФОРМАЦІЯ_7 2013 року дочка ОСОБА_3 , про що 19.09.2013 року зроблено відповідний актовий запис № 2602, та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві. А також, ІНФОРМАЦІЯ_8 дочка ОСОБА_4 , про що 25.07.2017 року зроблено відповідний актовий запис № 2070 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , Дніпровським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві (а.с. 11, 12).
З матеріалів справи убачається, що сторони проживають окремо, спільні діти позивача і відповідача проживають разом із матір`ю - ОСОБА_1 Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто.
Відповідно до наказу ТОВ «Столичний берег» № 07-08-17/1-К від 07.08.2017 ОСОБА_1 з 01.09.2017 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с. 13).
Згідно із ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Як передбачає ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.
За положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Разом з тим, позивач не надала суду належних та допустимих доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.
Відповідач не надав суду відзиву проти позову та доказів що за своїм матеріальним станом він не спроможний утримувати спільних із позивачем доньок. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є чоловіком працездатного віку. Належних та допустимих доказів про незадовільний стан його здоров`я або неплатоспроможності чи наявності будь-яких інших обставин, які б перешкоджали наданню ним матеріальної допомоги на утримання власних дітей відповідно до вимог законодавства України суду не надано.
Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» визначено мінімальний прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.
Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини об`єктом статті 8 указаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейної життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13).
Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.
При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.
Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.
У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України).
Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на утримання доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , суд враховує вік та стан здоров`я дітей і платника аліментів. А також, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Інших дітей або непрацездатних осіб, які б перебували на утриманні відповідача - судом не встановлено. А відтак, з огляду на наведене та виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання доньок у розмірі 1/3 частини доходу відповідача починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду, тобто з 06.02.2019 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Згідно із ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 768,40грн.
Керуючись ст.ст. 4, 5, 12-13, 78-81, 133, 137, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 352-355 ЦПК України, ст.ст. 24, 112, 180-183, 191 Сімейного кодексу України, ч. 3 ст. 128 КЗпП України, Законом України «Про охорону дитинства», Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік», Конвенцією про права дитини, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Києва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженки м. Києва, ідентифікаційний код НОМЕР_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини доходу ОСОБА_2 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06 лютого 2019 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (тобто до ІНФОРМАЦІЯ_11 ).
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід Держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.
В іншій частині - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити рішення суду до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя О.О. Астахова