Номер провадження: 22-ц/813/4632/19
Номер справи місцевого суду: 500/6324/18
Головуючий у першій інстанції Грубіян Л.І.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Драгомерецького М.М., Черевка П.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31 січня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання сина в розмірі 3 500 грн. щомісячно, а на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 4 000 грн. щомісячно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.08.1999 р. між нею та відповідачем був укладений шлюб, однак з серпня 2018 року вони припинили спільне проживання, кожний із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, поновлення шлюбу є неможливим.

Від шлюбу вони мають двох дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з нею та знаходяться на утриманні позивачки, а відповідач ОСОБА_1 приймає незначну участь у вихованні дітей, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання дітей. Донька ОСОБА_6 хворіє на епілепсію і потребує постійного лікування та проведення досліджень, а син навчається у Дунайському інституті НУ «Одеська морська академія» на контракті. Відповідач має змогу сплачувати аліменти, оскільки здійснює підприємницьку діяльність та має дохід, а також займається перепродажем автомобілів.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31 січня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Шлюб, зареєстрований 20.08.1999р. Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської ради Одеської області, актовий запис за №332, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Прізвища сторін після розірвання шлюбу залишено без змін. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень на місяць, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову - 18.09.2018р. і до досягнення сином ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 3 000 (три тисячі) гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.09.2018р. і до досягнення повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині визначення розміру аліментів та судового збору та ухвали нове, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1500 гривень на місяць, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову - 18.09.2018р. і до досягнення сином ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 1500 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.09.2018р. і до досягнення повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначено, що заявлені вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання сина 3500 гривень, а також на отримання доньки ОСОБА_5 є лише бажанням ОСОБА_2 та необґрунтовані жодним доказом необхідності саме такого розміру аліментів.

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду в частині розірвання шлюбу ніким не оскаржено, а тому в цій частині перегляду не підлягає.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

20 серпня 1999 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Ізмаїльської міської ради Одеської області, актовий запис №332 (а.с. 5).

У період шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Ізмаїльського міського управління юстиції Одеської області, актовий запис №85 (а.с. 6), а також дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовій запис № 903 (а.с. 7).

ОСОБА_5 має захворювання, про що позивачем надані копії медичних документів (а.с. 11-15). Відповідно до витягу з протоколу засідання лікарської консультативної комісії № 318/58 від 15.11.2018р., ОСОБА_5 потребує постійного протисудомного лікування (а.с. 56).

ОСОБА_4 є курсантом 1 курсу денної форми навчання Дунайського інституту Національного університету «Одеська морська академія» (а.с. 16) на підставі договору №4010-18/СВДІ від 16.08.2018р. (а.с. 57).

Відповідач ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою - підприємцем (а.с. 17-20). Відповідно до довідки про доходи, сума доходу відповідача ОСОБА_1 за 1 квартал 2016 року склали 0 грн., за 3 квартали 2016 року - 422 760 гривень, а у 2017 році - 0 гривень (а.с. 39).

Відповідно до копії розписки, 27 жовтня 2018 року відповідач ОСОБА_1 віддав раніше позичені 250 000 грн (а.с. 40).

Відповідно до копій медичних документів відповідач ОСОБА_1 у 2011 та у 2013 роках мав захворювання (а.с. 41, 42).

Згідно до відомостей, наданих територіальним сервісним центром №5144 від 05.10.2018р., протягом періоду з серпня 2014 року по травень 2018 року за відповідачем ОСОБА_1 було зареєстровано загалом сім автомобілів, шість з яких було знято з обліку або перереєстровано на нового власника), останній з автомобілів 31 травня 2018 року ОСОБА_1 придбав Lexus LS460 2007 року н/з НОМЕР_1 , який відповідач за його твердженням у відзиві на позовну заяву, вимушений був продати (а.с. 38).

Середньоринкова вартість транспортного засобу Lexus LS460 2007 року випуску складає 1 033 780,44 грн, згідно з даними Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (а.с. 58).

Відповідачем ОСОБА_1 надані відомості про захворювання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 65-74), а також про витрати на медикаменти (а.с. 75).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В контексті даної статті батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Матеріальне утримання дітей - це обов`язок батьків.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає правом кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини що мають істотне значення. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Відповідно до частини 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини 2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Визначаючи розмір аліментів, суд враховує норми ст. 182 СК України, а саме стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне забезпечення платника аліментів; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання рухомого майна; інші обставини. що мають істотне значення.

Враховуючи викладені обставини суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення аліментів, а саме суд першої інстанції вірно вважав необхідним стягнути на утримання сина ОСОБА_8 аліменти в розмірі по 2 000 гривень, а на утримання доньки ОСОБА_3 - по 3 000 гривень.

Згідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи, що позовна заява про стягнення аліментів була подана 18 вересня 2018 року, тому аліменти підлягають сплаті саме з цієї дати.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Щодо доводів апеляційної скарги, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 є студентом денної форми навчання Дунайського інституту Національного університету «Одеська морська академія». Навчається за кошти фізичних осіб, стипендію не отримує. Термін навчання до червня 2022 року (а.с. 16). За навчання за освітнім ступенем бакалавра за весь термін навчання необхідно сплатити 127 800 гривень, про що зазначено у договорі про надання освітніх послуг за денною формою навчання (а.с. 57).

Донька ОСОБА_5 хворіє на дитячу абсансну ідіопатичну епілепсію, що підтверджується висновком лікаря КУ «Дитяча міська клінічна лікарня №3» від 27.03.2018р. (а.с. 11). Рекомендовано пройти додаткові медичні обстеження, а також визначено лікування.

10 серпня 2018 року консультація лікаря КУ «Дитяча міська клінічна лікарня №3» встановила клінічну ремісію хвороби ОСОБА_5 (а.с. 12). Рекомендовано пройти розширені медичні обстеження, які потребують значної грошової суми.

Таким чином, посилання скаржника на те, що розмір аліментів необґрунтований жодним доказом є неспроможними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними, оскільки зазначені в апеляційній скарзі обставини та факти були предметом розгляду та дослідження у суді першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують зазначені вище висновки суду першої інстанції і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи. Жодного належного та допустимого доказу на спростування вказаних вище висновків суду першої інстанції скаржник не надав ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено: 25 листопада 2019 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко