справа № 570/3542/19
провадження № 2/570/1218/2019
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

22 листопада 2019 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.

з участю секретаря судового засідання Кмін В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області /м.Рівне, вул.C.Петлюри, 10/ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

покликаючись на неможливість збереження шлюбу, позивач у поданій до суду 23 липня 2019 року позовній заяві просить шлюб сторін розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище " ОСОБА_3 ".

У поданій заяві позивач позов підтримує.

Відповідач у поданій заяві позов визнає.

Сторонам відомі наслідки відповідних процесуальних дій, передбачені ч.2 ст.206 ЦПК України.

Сторін відповідно до ст.ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи. У поданих до суду заявах просять справу слухати у їх відсутність. Враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторін, дійшов висновку про можливість розглянути справу у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Як встановлено судом, сторони одружилися ІНФОРМАЦІЯ_1 року, протягом останніх 10 років спільно не проживають, миритись вони не бажають, неповнолітніх дітей не мають.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Відповідно до ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Загальна декларація прав людини у ч.2 ст.16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються.

Згідно ст.23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються.

В ч.1 ст.51 Конституції України закріплено, що шлюб грунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Ця вимога кореспондується і з ст.24 СК України, згідно якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ч.ч.3 та 4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків.

Однією із основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги взаємодопомоги та підтримки. Подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім`ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу, це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Встановлено, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, з`ясовано фактичні взаємини сторін, які фактично припинили подружні стосунки, що призвело до відчуження між сторонами, збереження сім"ї не бажають та наполягають на розірванні шлюбу, мають різні погляди на життя, між ними остаточно втрачені почуття любові та поваги, а тому відновлювати сімейно-шлюбні відносини не мають наміру. З часу подання позовної заяви і до моменту розгляду даної справи минув час, але примирення між сторонами не відбулося. Встановивши, що сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, шлюб існує формально, збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, суд робить висновок про задоволення позову.

У розпаді сім`ї винні обоє з подружжя, оскільки не вживали належних заходів для усунення конфліктів та досягнення взаєморозуміння в сімї.

Щодо позовної вимоги про залишення шлюбного прізвища " ОСОБА_3 ", то відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. ОСОБА_4 більше, процедура зміни прізвища законодавчо визначена.

Згідно з ч.1 ст.295 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на власний розсуд змінити своє прізвище та (або) власне ім`я. Ч.7 даної статті передбачено, що порядок розгляду заяв про зміну імені (прізвища, власного імені, по батькові) фізичної особи встановлюється Правилами державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Мінюсту України від 18.10.2000 року N 52/5. Так, державна реєстрація зміни прізвища громадян України провадиться за заявою особи державним відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання особи /п.2 Порядку розгляду заяв про зміну імені (прізвища, власного імені, по батькові) фізичної особи, п.2 гл.4 розділу III Правил). Заява про зміну прізвища подається у письмовій формі за умови пред`явлення паспорта громадянина України /п.3 Порядку, п.3 гл.5 розділу III Правил/. Відмова у наданні дозволу на зміну імені може бути оскаржена в суді в установленому порядку (п.11 глави 4 розділу III Правил).

За таких умов, позов в цій частині не підлягає до задоволення.

Щодо порядку і строку виконання рішення, то сторонам повідомляємо наступне.

Згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Відповідно до ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, і в цей день згідно ч.2 ст.114 СК України шлюб припиняється. Вказане рішення згідно ч.2 ст.115 СК України надсилається до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із диспозитивністю судового процесу суд не стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору, оскільки така вимога позивачем не заявлялася.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.263-265ЦПК України, суд

у х в а л и в:

задоволити частково цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Розірвати шлюб ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , зареєстрований 09 лютого 1985 року у Рівненському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області за № 195.

Відмовити у частині позову щодо залишення їй шлюбного прізвища " ОСОБА_3 ".

Рішення може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності новою редакцією Кодексу.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного текста рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка с.Великий Житин Рівненського району Рівненської області, проживає: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України: серія НОМЕР_1 , виданий 12 грудня 1997 року Рівненським РВ УМВС України в Рівненській області, РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець с.Дядьковичі Рівненського району Рівненської області, паспорт громадянина України: серія НОМЕР_3 , виданий 12 січня 1997 року Рівненським РВ УМВС України в Рівненській області, проживає: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя: Кушнір Н.В.