ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7862/19 Справа № 210/2144/19 Суддя у 1-й інстанції - Літвіненко Н. А. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретаря судового засідання Чубіної А.В.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідачі: Публічне акціонерне товариство "АрселорМіттал Кривий Ріг", Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 липня 2019року, яке ухвалене суддею Літвіненко Н.А. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про складення повного тексту судового рішення відсутні), -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг", Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я.

В обґрунтування позову зазначив, що перебуваючи в трудових відносинах з Криворізьким державним гірничо-металургійним комбінатом «Криворіжсталь», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг», на посаді горнового доменної печі доменного цеху №1 ПАТ «АМКР», 29 травня 2003 року близько о 20 годині 30 хвилин, з вини відповідача, знаходячись на території ливарного двору доменної печі №1 доменного цеху №1, внаслідок нещасного випадку, отримав тілесні ушкодження у вигляді: «Проникаюче роговидне поранення з пошкодженням кришталику, травматична катаракта, чужорідне тіло великих розмірів у середині правого ока».

Вказав, що даний факт підтверджується актами Форми Н-1 «Про нещасний випадок на виробництві» та Форми Н-5 «Розслідування нещасного випадку, що стався 29.05.2003 р. близько о 20 год. 30 хв. на Криворізькому державному гірничо-металургійному комбінаті «Криворіжсталь» Міністерства промислової політики України».

Нещасний випадок на виробництві стався під час виконання позивачем своїх трудових обов`язків, а саме: 29.05.2003 р. в зміні з 15 по 22 год., позивач о 20 год. 30 хвилин виконував очищення від льоткової маси циліндра електрогармати моделі Е-6-050 лівого ливарного двору доменної печі №1. Під час вибиття кувалдою правого клину, відлетілим від клину осколком металу позивачу було заподіяно проникаюче роговичне поранення правого ока, від чого він отримав вищезазначені травми.

Зазначив, що нещасний випадок обумовлений неналежним виконанням роботодавцем, Криворізьким державним гірничо-металургійним комбінатом «Криворіжсталь», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг», вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці.

Зазначив, що внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, 24.09.2003 року пройшов огляд офтальмологічною медико-соціальною експертною комісією, де йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 45% (сорок п`ять відсотків) та третя група інвалідності з 18.09.2003 року безстроково, внаслідок трудового каліцтва, що підтверджується довідкою «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги» серії ДНА_01 №369802 виданою на ім`я позивача.

Вказав, що з моменту отримання травм на виробництві якість життя позивача суттєво знизилась внаслідок наявності негативних незворотних змін в його здоров`ї, що він змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, отримувати медичне лікування. З моменту отримання травм порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, позбавлений можливості в повній мірі реалізовувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, під час травмування позивач переніс сильний біль. Зазначає, що додаткових страждань йому завдає незворотність негативних змін в його житті, що пов`язане з ушкодженням здоров`я.

Просив стягнути з ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" на його користь 187 785 грн. в рахунок компенсації за моральну шкоду завдану каліцтвом без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на його користь 187 785 грн. в рахунок компенсації за моральну шкоду завдану каліцтвом без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області (юридична адреса: 49020, Дніпропетровська область, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, буд. 93, ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 50 000 (п`ятдесят тис.) грн. в рахунок компенсації за моральну шкоду завдану каліцтвом без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області (юридична адреса: 49020, Дніпропетровська область, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, буд. 93, ) на користь держави судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 коп..

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі, представник позивача Гузєв І.Г., не погоджуючись з ухваленим рішенням, ставить питання про його зміну в частині збільшення розміру моральної шкоди до 375 570 грн.

Скаржник вважає, що, стягнутий на користь позивача розмір грошових коштів є недостатнім для відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, яка полягає у наявності негативних явищ в житті позивача з урахуванням отриманих травм внаслідок нещасного випадку на виробництві, наслідком чого стала значна втрата професійної працездатності в ступені 45% та третя група інвалідності безстроково, необхідності постійного лікування та проходження чисельних оглядів МСЕК, довго тривалості негативних змін в житті позивача. Вказав, що на даний час самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни в його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає позивачу душевного болю та страждань.

В апеляційній скарзі відповідач Фонд соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, ставить питання про скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення нового, яким у повному обсязі відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог.

При цьому скаржник зазначає, що позивач ОСОБА_1 звернувся із позовом у суд 17 квітня 2019 року, після набрання чинності Закону України №77-VІІІ від 28.12.2014 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці», яким Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» був викладений в новій редакції з назвою «Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», який набрав чинності з 01 січня 2015 року, тому позивач не має права на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду уоціального страхування. Така позиція закріплена в Постанові Верховного Суду від 05.12.2018.

Відповідач вказує на те, що новим Законом право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду скасовано для свіх застрахованих громадян, незалежно від дати встановлення втрати працездатності, таке право надано Цивільним кодексом України та КЗпП України за рахунок роботодавця, з вини якого заподіяно шкоду. Скаржник вважає, що суд першої інстанції не застосував закон, який повинен був застосувати, застосувавши закон, який не підлягав застосуванню, у зв`язку із чим неправильно вирішив спір між сторонами. Звертає увагу на те, що чере неправомірні дії представників підприємства де працював позивач сталося травмування позивача.

Окрім того, скаржник вважає, що позивачем ненадано належних та допустимих доказів спричинення йому моральної шкоди, а надані ним документи тільки підтверджують факт виявлення у позивача професійного захворювання та встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності для відшкодування частини втраченого заробітку.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача-2, відповідач-1 ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», просить апеляційну скаргуУправління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши представника відповідача-2, Бершадську ОСОБА_2 .С., яка підтримала доводи апеляційної скарги з викладених у ній підстав, просила її задовольнити, скасувавши оскаржуване судове рішення в повному обсязі, заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_3 , представника відповідача-1 ОСОБА_4 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги відповідача-2 та представника позивача ОСОБА_3 , просила рішення суду першої інстанції як законне та обґрунтоване залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, тоді як апеляційна скарга відповідача-2 не може бути задоволена, з наступних підстав.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , будучи працівником Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», отримав тілесні ушкодження внаслідок нещасного випадку.

Відповідно до Акту про нещасний випадок на виробництві №39, форми Н-1, з ОСОБА_1 , 29.05.2003 р. о 20 год. 30 хв. стався нещасний випадок в доменному цеху №1 Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь». На момент настання нещасного випадку потерпілий являвся працівником Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь».

Нещасний випадок на виробництві стався при виконанні ОСОБА_1 своїх трудових обов`язків, а саме під час виконання очищення від льоткової маси циліндра електрогармати лівого ливарного двору доменної печі №1. Під час вибиття кувалдою правого клину, відлетілим від клину осколком металу ОСОБА_1 було заподіяно проникаюче роговичне поранення правого ока.

Діагноз, відповідно листка непрацездатності : «проникаюче роговидне поранення з пошкодженням кришталику, травматична катаракта, чужорідне тіло великих розмірів у середині правого ока».

Відповідно до п.10 Акту Форми Н-1, нещасний випадок, в результаті якого позивачем отримано тяжкі тілесні ушкодження, стався внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, окрім позивача, іншими працівниками підприємства, а саме: горновим доменної печі (перший) ОСОБА_5 , який не організував безпечне виконання робіт підлеглими, під час роботи не здійснював контроль за дотриманням працівниками вимог охорони праці, чим порушив вимоги п.п.2.1., 2.3., 2.33 «Виробничо-технічної інструкції горновому доменної печі (першому) доменного цеху №1» ПТИ 010.11699.005 та змінного майстра основної виробничої дільниці (печей) доменного цеху №1 ОСОБА_6 , який не забезпечив безпечну організацію робіт підлеглого персоналу доменної печі, не контролював на робочих місцях дотримання трудящими вимог нормативних документів з охорони праці, чим порушив вимоги п.п.3.14, 3.16, 3.21 «Посадової інструкції змінному майстру основної виробничої дільниці (печей) доменного цеху №1 КДГМК «Криворіжсталь» ДИ 010.23302.023.

За висновком комісії, відповідно до акту форми Н-5, нещасний випадок з позивачем визнано таким, що пов`язаний з виробництвом.

Згідно виписного епікризу позивач перебував на стаціонарному лікуванні в офтальмологічному відділенні 4-ї міської лікарні, в період часу з 29.05.2003 року по 20.06.2003 року. Відповідно до епікризу позивача доставлено в лікарню з крайнє тяжкою травмою правого ока, під час перебування на стаціонарному лікуванні позивачу проведено операцію.

Відповідно до виписки із акту огляду ВО ВТЕК серії ДНА 01 №369802, ОСОБА_1 встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 45%, безстроково, причина втрати професійної працездатності трудове каліцтво, потреба в медикаментозному лікуванні.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягуючи моральну шкоду з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області суд виходив з того, що до спірних правовідносин слід застосовувати Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у редакції, чинній на час заподіяння позивачеві моральної шкоди у зв`язку з настанням страхового випадку, яка передбачала, що обов`язок відшкодувати таку шкоду покладається на Фонд соціального страхування від нещасних випадків, у зв`язку із чим вимоги про стягнення моральної шкоди з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не узгоджуються з із вищезазначеними положеннями законодавства, а отже є безпідставними.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, а також частково погоджується із доводами апеляційної скарги представника позивача щодо заниженого розміру моральної шкоди та повністю не згодна з доводами відповідача-2 щодо наявності підстав про стягнення моральної шкоди з відповідача-1 (роботодавця), з огляду на таке.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України встановлюють, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є діючою в Україні, встановлено, що високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Стаття 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка знаходиться у розділі 1, встановлює, що право кожного на життя охороняється законом.

Стаття 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Отже, зобов`язання України перед своїми громадянами щодо права на життя, до якого у контексті Конституції України входить і право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника (ст. 46 Конституції України), мають виконуватися у повному обсязі, право Позивача на соціальний захист, а саме отримання грошової компенсації в рахунок відшкодування моральної шкоди як членом сім`ї працівника, який загинув унаслідок нещасного випадку на виробництві, є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.

Страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообов`язкового державного соціального страхування (стаття 4 Закону України від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР «Основи законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»), правове регулювання якого здійснювалося, зокрема Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року, який набрав чинності з 01 квітня 2001 року.

Норми вказаного Закону від 23 вересня 1999 року в редакції, чинній з моменту прийняття цього Закону і до внесення змін Законом України від 23 лютого 2007 року №717-V, передбачали, що: відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей є завданням страхування від нещасного випадку (абзац 4 статті 1); у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому (підпункт «е» пункту 1 частини першої статті 21); за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду (частина третя статті 28); моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат (частина третя статті 34).

З огляду на положення статей 21, 28, 30, 34, 35 Закону від 23 вересня 1999 року право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами та доповненнями) надано роз`яснення про те, що, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Тобто, спори щодо відшкодування шкоди на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» повинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди виникає у потерпілого (позивача) з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, тобто 24.09.2003 року.

Частинами першою, третьою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» в редакції, чинній на час встановлення ОСОБА_1 висновком МСЕК від 24.09.2003 року стійкої втрати професійної працездатності, визначено, що страховими виплатами є грошові суми, які згідно зі статтею 21 цього Закону Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. За наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду. Відповідно до статті 13 цього Закону страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 вказаного Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг.

Нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю або настала смерть. (ч.1 ст.14 Закону №1105-XIV)

Згідно абзацу 4 статті 1, підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 21, частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» завданнями страхування від нещасного випадку є, зокрема відшкодування матеріальної та моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей. У разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, зокрема, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку.

Пунктом 27 статті 77 Закону України від 20 грудня 2005 року «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та пунктом 22 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» зупинено дію абзацу 4 ст.1, підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 21, частини третьої статті 28 та ч.3 ст.34 Закону №1105-XIV, якими обов`язок відшкодування моральної шкоди було покладено на Фонд.

Крім того, Законом України від 23 лютого 2007 року №717-V «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», що набрав чинності 20 березня 2007 року, виключено частину третю статті 34 Закону №1105-XIV, яка передбачала право потерпілого на відшкодування моральної шкоди.

Конституційний Суд України у рішенні від 08 жовтня 2008 року у справі №1-32/2008 зазначені зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визнав такими, що відповідають Конституції України (є конституційними) з огляду на те, що право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Законом України від 28 грудня 2014 року №77-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» викладено у новій редакції Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», в тому числі змінено його назву на Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» набрав чинності 01 січня 2015 року.

Відповідно до ч.8 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України.

Проте, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (стаття 5 ЦК України).

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Зокрема, у рішеннях від 13 травня 1997 року №1-зп, від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, від 05 квітня 2001 року №3-рп/2001, від 13 березня 2012 року №6-рп/2012. Конституційний Суд України зазначив, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Отже, з урахуванням вищезазначеного, починаючи з 1 січня 2006 року застраховані громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, були позбавлені права на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду. З цього часу суб`єктом, за рахунок коштів якого здійснюється відшкодування такої шкоди, є роботодавець.

У даному випадку до спірних правовідносин слід застосовати Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у редакції, чинній на час заподіяння позивачу ОСОБА_1 (24.09.2003) моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, яка передбачала, що обов`язок відшкодувати таку шкоду покладається на відповідача-2, тобто на Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області.

Слід відмітити, що саме така правова позиція Верховного Суду, висловлена в постанові від 23.01.2019 року за результатами розгляду справи №210/2104/16-ц, провадження №14-597цс18 та у Постанові Верховного суду від 03.10.2019 по справі №194/781/17, де зазначено, що право на відшкодування моральної шкоди виникає у потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Отже, зважаючи на дату настання страхового випадку у позивача ОСОБА_1 (24.09.2003), роботодавець, тобто відповідач-1 не є особою, за рахунок коштів якого здійснюється відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, колегія суддів враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно вимог ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Частиною 3 ст.1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом.

З урахуванням, наведених вище норм закону, колегія суддів не може погодитись із доводами відповідача-2 щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а саме застосування закону, який не підлягав застосуванню та незастосування закону, який підлягав застосуванню, у зв`язку з чим, їх відхиляє.

Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 року №1-рп/2004 передбачено: «4.1. Відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.

Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання.

Таким чином, колегія суддів не сриймає доводи відповідача-2 щодо недоведеності позивачем моральних страждань.

Між тим, колегія суддів частково погоджується із доводами представника позивача ОСОБА_3 , що, визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції не в достатній мірі врахував роз`яснення наведені в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, оскільки не взяв до уваги конкретні обставини справи.

Так, вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд першої інстанції врахував глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності в розмірі 45% та встановлення третьої групи інвалідності, безстроково, що негативні наслідки в житті позивача мають місце з травня 2003 року та є незворотними, що процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, визначивши розмір моральної шкоди в сумі 50 000 грн.

Проте, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача-2 на користь позивача, який визначено без достатнього урахування роз`яснень, наведених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Колегія суддів вважає визначений судом розмір компенсації моральної шкоди є дещо заниженим.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

При визначені розміру компенсації позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди, спричиненої втратою здоров`я, внаслідок нещасного випадку, судом не врахована ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також конкретні обставин по справі, і наслідки, що наступили.

Колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманих позивачем під час нещасного випадку тяжких тілесних ушкоджень, відсоток втрати ним професійної працездатності в розмірі 45% та встановлення третьої групи інвалідності, безстроково, починаючи з вересня 2003 року, характер отриманої травми зниження функцій зору, що свідчить про суттєве зниження якості життя позивача в порівнянні з існуючим до травмування, неможливість відновлення попереднього стану, приходить до висновку, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди у сумі 50 000 грн. є заниженим, таким що не відповідає перенесеним позивачем моральним стражданням через втрату здоров`я, пов`язану із трудовим каліцтвом.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації моральної шкоди позивачу ОСОБА_1 буде 75 000 грн.

На підставі викладеного рішення суду, відповідно до положень п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає зміні в частині збільшення розміру стягнутої моральної шкоди з 50 000 грн. до 75 000 грн.

Керуючись ст.ст.367, 369, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, задовольнити частково, апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в особі Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 липня 2019 року в частині розміру моральної шкоди змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській областіна користь ОСОБА_1 з 50 000 (п`ятидесяти тисяч) грн. до 75 000 (сімідесяти п`яти тисяч) грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 22 листопада 2019 року.

Головуючий:

Судді: