Єдиний унікальний номер 219/4071/19 Номер провадження 22-ц/804/2824/19
Головуючий у 1-й інстанції Погрбіна Н.М.
Доповідач Азевич В.Б.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Азевича В.Б.,

суддів: Никифоряка Л.П., Халаджи О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Бахмут Донецької області цивільну справу № 219/4071/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення грошового боргу (збитку), заподіяного протиправними діями, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 вересня 2019 року (суддя Погрібна Н.М., рішення ухвалено в приміщенні суду в м. Бахмут Донецької області, повне судове рішення складено 12 вересня 2019 року),-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення грошового боргу (збитку), заподіяного протиправними діями та відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтував тим, що в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області він перебуває на обліку з 1992 року як отримувач пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». У 2012 році ГУ ПФУ в Донецькій області йому було зупинено виплату пенсії у розмірі 95% відповідних сум грошового забезпечення, як особі, що має статусу ліквідатора наслідків аварії на ЧАЄС, тобто розмір пенсії було знижено на 5%. Він звернувся за захистом своїх прав до Донецького окружного адміністративного суду, який рішенням від 03 квітня 2018 року його адміністративний позов до ГУ ПФУ в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнив частково. Було визнано дії ГУ ПФУ в Донецькій області щодо нарахування та невиплати пенсії у розмірі 5% від щомісячного грошового забезпечення протиправними, відновлено виплату пенсії за вислугою років та учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС другої категорії з 95% щомісячного грошового забезпечення, зобов`язано ГУ ПФУ в Донецькій області здійснити повторний перерахунок з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2017 року з урахуванням 95% щомісячного грошового забезпечення, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС, інваліду другої групи. Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 20.06.2018 року, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2018 року скасовано в частині вирішення позовних вимог за період з 01 січня 2012 по 09 липня 2017 року, а в частині задоволення позовних вимог з 10 липня 2017 року по 31 грудня 2017 року залишено без змін.

Вважав, що відповідач повинен відшкодувати йому матеріальну та моральну шкоду внаслідок свої неправомірних дій за період з 01 січня 2012 року по 30 червня 2017 року в сумі 31 514,98 грн., з яких: 21 514,98 грн. - невиплачена пенсія за період 01.01.2012 року по 30.06.2017 року; 10 000 грн. моральна шкода, оскільки після отримання листа з ГУ ПФУ в Донецькій області в 2012 році він переніс гіпертонічний криз, психологічний стрес, лікувався амбулаторно та в госпіталях, його стан здоров`я погіршився.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 вересня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відмовлено.

Позивач на вказане судове рішення подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове - про задоволення його позовних вимог.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що суд першої інстанції помилково послався на Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Весь розрахунок невиплаченої пенсії вказано в позовній заяві, а зазначені ним суми підтверджуються наданими довідками. Проте, суд першої інстанції не прийняв їх до уваги. Також не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що вина відповідача в судовому засіданні не доведена.

Від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Посилається на те, що відповідачем вчинено всі належні дії щодо виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2018 року у справі № 219/233/18, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 безпідставні та не підлягають задоволенню. З огляду на виконання в повному обсязі зазначеного судового рішення, підстави для відшкодування моральної шкоди також відсутні.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

В частині 1 статті 274 ЦПК України зазначено, що в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються, зокрема, малозначні справи.

Крім того, згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як передбачено ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області з 1992 року як отримувач пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України № 2262 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 , також позивач має посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 2) серії НОМЕР_2 , вказані посвідчення безтермінові та діють на всій території України.

У 2012 році ГУ ПФУ в Донецькій області ОСОБА_1 було частково зупинено виплату, оскільки позивач не має статусу ліквідатора наслідків аварії на ЧАЄС. Позивач не погодився з таким висновком та звернувся за захистом своїх прав до суду, посилаючись на ст. 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Як було встановлено Донецьким окружним адміністративним судом, спір виник між сторонами з приводу наявності у позивача права щодо нарахування вислуги років, тобто виплати пенсії в розмірі 95% грошового забезпечення, відповідно Закону № 796 -XII, у зв`язку з тим, що позивач приймав участь в ліквідації ядерної аварії на таємному атомному реакторі ПО «Маяк», а не на Чорнобильській АЕС.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано дії ГУ ПФУ в Донецькій області щодо нарахування та невиплати пенсії у розмірі 5% від щомісячного грошового забезпечення протиправними, відновлено виплату пенсії ОСОБА_1 за вислугою років та учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС другої категорії з 95% щомісячного грошового забезпечення, та зобов`язано здійснити повторний перерахунок з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2017 року з урахуванням 95% щомісячного грошового забезпечення, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС, інваліду другої групи.

Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 20.06.2018 року, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2018 року скасовано в частині вирішення позовних вимог за період з 01 січня 2012 року по 09 липня 2017 року, а в частині задоволення позовних вимог з 10 липня 2017 року по 31 грудня 2017 року залишено без змін.

Відповідно до змісту постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 20.06.2018 року позивач про порушення свого права, якщо він вважав його порушеним, повинен був дізнатися ще в січні 2012 року, оскільки пенсія є регулярним платежем та виплачується щомісячно. Фактично позивач не заперечував, що йому було відомо про зменшення розміру його пенсії з 95% до 90% з 2012 року, додавши лист про це № 5/05 від 03.01.2012 року. Позивачем було пропущено шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, проте ним не було заявлене клопотання про поновлення цього процесуального строку.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2018 року було виконано Головним управлінням в повному обсязі та у спосіб передбачений чинним законодавством. Позивачу 11 липня 2018 року здійснено перерахунок пенсії з урахуванням 95% щомісячного грошового забезпечення, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 10 липня 2017 року по 31 грудня 2017 року. Після проведення перерахунку основний розмір пенсії за період з 10 липня 2017 року по 31 грудня 2017 року становить 6 729,23 гривень.

Доплата за рішенням суду з урахуванням постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2018 року по справі 219/233/18 становить за липень 2017 року - 953,33 грн., за серпень 2017 року - 953,33 грн., за вересень 2017 року - 953,33 грн., за жовтень 2017 року - 953,33, за листопад 2017 року - 953,33 грн., за грудень 2017 року - 953,33 грн. Загальна доплата згідно рішення суду з липня 2017 року по грудень 2017 року дорівнює 5 719,98 гривень, що підтверджується розрахунком на доплату (виплату) пенсії за пенсійною справою № N/А 16316 за дорученням № Д N/А 16316/45 (пенсіонер - ОСОБА_1 , підстава для здійснення розрахунку - за рішення суду).

Виплата доплати за рішенням суду з урахуванням постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2018 року по справі 219/233/18 за період з липня 2017 року по грудень 2017 року проведена додатковою відомістю 06.08.2018 року у сумі 5 719,98 гривень.

Позивач в своєму позові посилається на вказані рішення, ухвалені в порядку адміністративного судочинства, від 03 квітня 2018 року та від 20 червня 2018 року.

Оскільки за період з 01.01.2012 року по 30.06.2017 року позовні вимоги позивача були залишені без розгляду, позивач вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повинно відшкодувати йому матеріальну шкоду у розмірі 21 514,98 гривень та моральну шкоду - 10 000 гривень.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2018 року у справі № 219/233/18, з урахуванням постанови Донецького апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2018 року залишено без розгляду позовні вимоги позивача ОСОБА_1 в період 01.01.2012 року по 30.06.2017 року. Отже, вина Головного управління щодо нездійснення нарахувань пенсії в розмірі 95 % за період з 01.01.2012 року по 30.06.2017 року в судовому порядку не доведена, а в частині задоволених позовних вимог виконано відповідачем в повному обсязі, а тому відсутні підстави для стягнення матеріальної шкоди. Також суд зазначив, що сума збитків не підтверджена документально, а позивач навів їх розрахунок лише в позовній заяві та посилався на лист ГУ ПФУ в Донецькій області від 11.07.2018 року №2475-К-01.

Вказані висновки суду першої інстанції в частині вирішення позову про відшкодування збитків є необґрунтованими, оскільки не відповідають обставинам справи та наданим позивачем доказам.

За статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 170 ЦК України передбачено, що Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

Частиною 1 статті 16. ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пункт 8 частини 2 цієї статті передбачає такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів як відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Позивач звернувся з позовом про стягнення збитків, заподіяних неправомірними (незаконними) діями відповідача - рішенням Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області про зменшення розміру пенсії у розмірі 95% щомісячного грошового забезпечення.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до пункту 2 частини другої тієї ж статті збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Отже, поняття «збитки» передбачає й упущену вигоду, під якою розуміються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.

Стаття 22 ЦК України практично визнає лише такий спосіб захисту, як відшкодування збитків.

Тобто збитки можуть полягати не тільки в реальних втратах особи, яких вона зазнала або зазнає, а і в тих доходах, які позивач недоотримав або недоотримає внаслідок порушення його цивільного права.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 18 травня 2016 року у справі №6-237цс16 про стягнення упущеної вигоди - збитків, які полягали в нарахуванні позивачу при виході на пенсію щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі, меншому за той, на який він мав право у зв`язку з обійманням адміністративної посади голови суду.

У справі, яка переглядається, збитки полягають не в реальних втратах особи, яких вона зазнала або зазнає, а в тих доходах, які позивач недоотримав внаслідок порушення його цивільного права.

У даному випадку це недоотримана позивачем частина пенсії (5% грошового забезпечення) за період з 01.01.2012 р. по 30.06.2017 р. Суд першої інстанції помилково вважав, що позивач документально не підтвердив суму позову не зважаючи на те, що матеріалі справи містять розрахунки ГУ ПФУ в Донецькій області пенсії позивача за роками за період з 2008 по 2018 рр. з яких вбачається, що розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 з січня 2012 року був зменшений на 5%, а у липні 2018 року перерахований за період з липня по грудень 2017 року на підставі рішення суду у розмірі 95% відповідних сум грошового забезпечення. Окрім того, у листі Мінсоцполітики міститься детальний розрахунок пенсії, яку має отримувати позивач (а.с. 22-23, 25-36).

Обов`язки нараховувати, перераховувати та виплачувати пенсію відповідач має відповідно до пенсійного законодавства. З рішення суду ці обов`язки не виникають. Визнання судом неправомірними дій відповідача з відмови у проведенні перерахунку позивачу пенсії та зобов`язання відповідача провести такий перерахунок підтверджують факт неналежного виконання зазначених обов`язків у минулому.

Позивач розрахував розмір позовних вимог так, як вважав за можливе, виходячи з його досвіду та знань. Натомість суд, застосовуючи норми права, оцінює наданий йому позивачем розрахунок і перевіряє його правильність, зокрема, вчиняє арифметичні дії, спрямовані на встановлення суми, яку слід стягнути згідно з тими нормами, які регулюють спірні правовідносини.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі № 676/1557/16-ц за позовом учасника ліквідації аварії на Чорнобильській атомній електростанції до Кам`янець-Подільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області про відшкодування збитків (п.п. 28, 30).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Недоплата пенсії за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2016 р. дорівнює 15 795 грн (5001.75 грн - 4 738.50 грн = 263.25 грн - різниця; 263.25 грн х 60 місяців = 15 795 грн). За період з 01 січня по 20 липня 2017 року недоплата складає 5 719.98 грн (6 729.23 грн -5 775.90 грн = 953.33 грн - різниця; 953.33 грн х 6 місяців = 5 719.98 грн). Загальна сума за вказані періоди 21 514.98 грн (15 795 грн + 5 719.98 грн).

З огляду на викладене, розмір збитків доведений позивачем, а правильність його розрахунку перевірена судом апеляційної інстанції.

Висновок суду першої інстанції стосовно того, що вина відповідача в невиплаті спірної суми не доведена, оскільки вимоги в цій частині були залишені адміністративними судами без розгляду, не ґрунтується на законі та обставинах справи.

Згідно статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державною, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

В силу вимог частини першої статті 107 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов`язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

Системний аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави для висновку про те, що відповідальність за правильність нарахування та виплати пенсій покладено саме на органи Пенсійного фонду України.

Окрім того, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03 квітня 2018 року визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Донецькій області щодо нарахування та невиплати позивачу пенсії у розмірі 95% від щомісячного грошового забезпечення.

Тобто неправомірність дій відповідача щодо не донарахування позивачу доплати до пенсії, а саме виплати пенсії в розмірі 95% грошового забезпечення встановлена при розгляді адміністративної справи і тому, вказана обставина відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України не потребує доказуванню при розгляді цієї справи. Як вбачається зі змісту листів ГУ ПФУ, що адресовані позивачу у відповідь на його неодноразові звернення, управління зазначало про відсутність підстав нарахування пенсії у вказаному розмірі.

Вказані обставини у сукупності свідчать про наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача та вини останнього в її заподіянні.

Окружний адміністративний суд у рішенні зазначив, що спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року № 2262-XII, та посилався на те, що відповідно до частини 3 статті 51 цього закону (в редакції чинній на час розгляду справи адміністративним судом) перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

З огляду на викладене, позов в цій частині підлягає задоволенню і з відповідача слід стягнути на користь позивача на відшкодування матеріальної шкоди - збитків у вигляді упущеної вигоди 21 514.98 грн.

Проте, колегія суддів суд не знаходить підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо підстав відмові у позові в цій частині, виходячи з таких міркувань.

Суд першої інстанції, відмовляючи у позові про відшкодування моральної шкоди, виходив з того, що позивачем не надано належних доказів, що прямо підтверджують заподіяння йому сильних душевних страждань, завдання шкоди його здоров`ю, чи завдання йому інших втрат немайнового характеру, з яких можливо обрахувати розмір компенсації та характер і обсяг моральних страждань. Позивач не зазначив в чому саме полягає така шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, коли визначав розмір моральної шкоди в 10 000 грн.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Стаття 1167 ЦК України передбачає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, згідно з якою моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до положень даної статті, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою, також вини заподіювача.

Як на підставу для відшкодування такої шкоди позивач посилався на погіршення стану свого здоров`я.

Відповідно до ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

З урахуванням положень статей 23, 1167 ЦК України, та роз`яснень, які містяться в пунктах 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд приходить до висновку про відсутність доказів на підтвердження причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та завданою моральною шкодою.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що в даному випадку відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 376 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню в частині вимог про стягнення збитків з ухваленням нового рішення по суті позову, а в частині відшкодування моральної шкоди - залишенню без змін.

Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання, зокрема, позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Згідно частині 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. Оскільки в даній справі ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, Донецький апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 вересня 2019 року в частині відмови у задоволенні позову про відшкодування матеріальної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , на користь ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 21 514.98 грн (двадцять одну тисячу п`ятсот чотирнадцять гривень 98 коп.).

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Судді: В.Б. Азевич

Л.П. Никифоряк

О.В. Халаджи