Житомирський апеляційний суд
Справа №280/582/18 Головуючий у 1-й інст. Василенко Р. О.
Категорія 26 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання: Добровольської Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу № 280/582/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Кушніренко Андрій Вікторович на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 23 квітня 2019 року, яке ухвалено суддеюВасиленко Р.О. в м. Коростишіві Житомирської області

в с т а н о в и в:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь суму боргу за договором позики в розмірі 10000 доларів США.

В обґрунтування своїх вимог зазначив наступне. Так 13.08.2015 р. він позичив відповідачу 8000 доларів США, про що було складено боргову розписку від 13.08.2015р, які останній зобов`язувався повернути протягом двох тижнів, тобто до 28.08.2015 в розмірі 9000 доларів США та в подальшому сторони визначили суму повернення 10000 доларів США. В зв`язку з тим, що відповідач в обумовлений договором термін борг не повернув, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 23 квітня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 13.08.2015 р. в сумі 8000 доларів США та 2093 грн. судових витрат. У задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача - адвокат Кушніренко А.В.,посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення - яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Ухвалюючи оскаржуване рішення судом першої інстанції не було взято до уваги, що відповідач дійсно позичав гроші у позивача, однак це було до дат вказаних в борговій розписці і під час чергового та остаточного повернення боргу позивачу, останній попросив відповідача зафіксувати цю операцію. Однак, відповідач не володіє російською мовою і підписавшись в розписці вважав, що це є поверненням боргу позивачу. Зазначає, що позивач, скориставшись незнанням відповідачем мови слов`янських народів, достовірно знаючи та усвідомлюючи, що позивач не може прочитати та зрозуміти текст розписки, здійснив її написання за допомогою третьої особи, передав для підпису відповідачу при цьому спотворивши її зміст таким чином, щоб створити для відповідача неіснуюче зобов`язання та у зручний момент використати його для стягнення боргу. Таким чином вважає, що вказаний правочин є нікчемним в силу закону, оскільки він не був спрямований на настання реальних юридичних наслідків через те, що за його наслідками грошові кошти отримав позивач, а не відповідач. Крім того, внутрішня воля відповідача не була виражена у цьому правочині та не могла бути ним виражена, оскільки здійснена ним внаслідок введення його в оману та повного нерозуміння реального змісту розписки.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу позивач не скористався.

Всудовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове - про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості за договором позики.

Позивач проти апеляційної скарги заперечив, просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 23 квітня 2019 року залишити без змін. Рішення суду вважає законним, обґрунтованим та прийнятим у повній відповідності з нормами матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 серпня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно якого останній отримав грошові кошти в сумі 8000 доларів США, які зобов`язувався повернути протягом двох тижнів, тобто до 28.08.2015 року. За спливом терміну віддає 9000 доларів США або під заставу автомобіль «Фольцваген», д.н. НОМЕР_1 (а.с.43).

В добровільному порядку відповідач позику не повернув, чим порушив умови Договору.

Згідно пункту 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін), то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1046, ч. 2 ст. 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-50цс16 від 24.02.2016р).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виникли правовідносини з приводу виконання умов договору позики, а саме невиконання позичальником свого зобов`язання щодо повернення грошових коштів,оскільки укладений між сторонами договір позики містить всі істотні умови.

Колегія суддів вважає, що покладені в основу рішення правові висновки щодо стягнення суми позики узгоджуються з нормами чинного законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, відповідають фактичним обставинам справи та наданим доказам.

Факт отримання позичальником в борг коштів оформлено розпискою. Зі змісту даної розписки вбачається, що у нійзазначено: сторони зобов`язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передається, особистий підпис позичальника ОСОБА_4 та обов`язок позичальника повернути їх позикодавцю.

Відповідно до ч.1 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

У відповідності з ч.1 ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачу кошти за даним договором не передавались, а розписку він підписав не розуміючи її зміст через незнання мови слов`янських народів, на підтвердження повернення позичених коштів є безпідставними, оскільки апелянтом не доведено належними та допустимими доказами повернення коштів, враховуючи наявність боргової розписки саме у позивача, як і докази незнання російської мови та нікчемності даного правочину,внаслідок введення відповідача в оману.

Посилання представника відповідача на ту обставину, що в день написання розписки кошти його довірителю не передавались, не свідчить про безгрошовість договору позики, оскільки договір позики є укладеним з моменту передання грошей і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-79цс14 від 02.07.2014р).

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду, вони були предметом дослідження в судовому засіданні, суд дав їм належну оцінку і вони не містять підстав для скасування чи зміни рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Кушніренко Андрій Вікторович залишити без задоволення, а рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 23 квітня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 серпня 2019 року.

Головуючий: Судді: