Головуючий суду 1 інстанції - Ковальов В.М.
Доповідач -Карташов О.Ю.
Справа № 414/848/19
Провадження № 22-ц/810/784/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Єрмаков Ю.В.

за участю секретаря судового засідання Вовчанської С.В.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

представник позивача Захаров Максим Ігорович

відповідачі ОСОБА_1

представник відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу

Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 06 серпня 2019 року, ухваленого у складі судді Ковальова В.М., в залі судових засідань Кремінського районного суду Луганської області в м. Кремінна

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

25 березня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи тим, що 10.08.2010 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 8000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

В порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання не виконував належним чином, внаслідок чого станом на 24.02.2019 року виникла заборгованість у загальному розмірі 166214,17 грн, яка складається з: 8000 грн - заборгованість за кредитом, 153942,95 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 4271,22 грн - за пенею та комісією.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 123709,20 грн, яка складається з: 8000 грн - заборгованість за кредитом, 115709,20 грн заборгованість по процентам за користування кредитом з 10.08.2010 року по 31.10.2018 року та судові витрати у розмірі 1921 грн.

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 06 серпня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що на підставі кредитного договору б/н від 10 серпня 2010 року ОСОБА_1 була видана кредитна картка № НОМЕР_1 з терміном дії до 01.16.

Банк звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості 25 березня 2019 року, тобто з пропуском 3 річного строку після закінчення строку дії кредитної картка № НОМЕР_1 . Представник відповідача просила суд застосувати строк позовної давності.

Крім того, суд зазначив, що у пункті 91 постанови Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Суд вважав, що, оскільки зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то з 01 лютого 2016 року позивач не мав права нараховувати проценти за користування кредитними коштами.

З урахуванням положень ст.ст. 257, 258 ЦК України вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом та процентів за період з 10 серпня 2010 року по 31 жовтня 2018 року не підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування зазначив, що суд першої інстанції не врахував, що відповідачем була перевипущена первісна кредитна карта № НОМЕР_2 із терміном дії до 08/2015 року на останню нову № 702077 із терміном дії до 08/2017.

Банк звернувся до суду 18.03.2019 року в межах строків загальної позовної давності у 3 (три) роки у відповідності до ст. 257 ЦК України, що підтверджується відповідними доказами по справі.

Посилання суду на пропуск строку позовної давності свідчить про неповне з`ясування обставин справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Посилається на те, що дійсно, 10.08.2010 року вона приєдналась до Умов і Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», ознайомившись з ними та підписавши відповідну заяву. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного в картці. Вважала, що судом правильно застосовано строк позовної давності.

В судове засідання представник АТ КБ «ПриватБанк», відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 не з`явилися, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, просили розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Оцінюючи аргументи учасників справи та висновки суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що банком пропущено строк позовної давності для звернення до суду із такими вимогами, оскільки строк дії картки закінчився 31 січня 2016 року.

Такий висновок відповідає встановленим у справі обставинам та узгоджується з положеннями статей 1054, 526, 530, 610, 256, 257, 261 ЦК України.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Як передбачено ч.1 ст.627 та ч.1 ст.628 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 1054, 1049 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.08.2010 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 8000 грн.

Договір оформлений у формі анкети-заяви. У заяві зазначено, що ОСОБА_1 згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Анкета-заява підписана особисто ОСОБА_1 . У відзиві на апеляційну скаргу остання підтвердила, що 10.08.2010 року вона приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», ознайомившись з ними та підписавши відповідну заяву та довідку про умови кредитування.

Згідно частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Колегія суддів вважає, що не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання, а тому вважає доведеним обставину приєднання позивачки до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» та ознайомлення з ними.

З довідки, наданої банком вбачається, що строк дії картки № НОМЕР_1 дата відкриття 15 січня 2014 року, до 01.16.

Згідно розрахунку заборгованості за договором останній платіж в погашення кредиту відповідачем здійснено 13.09.2015 року в сумі 28,78 грн.

В підтвердження заборгованості банком надано розрахунок, із якого вбачається, що станом на 24.02.2019 року виникла заборгованість у загальному розмірі 166214,17 грн, яка складається з: 8000 грн - заборгованість за кредитом, 153942,95 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 4271,22 грн - за пенею та комісією.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 123709,20 грн, яка складається з: 8000 грн - заборгованість за кредитом, 115709,20 грн заборгованість по процентам за користування кредитом з 10.08.2010 року по 31.10.2018 року.

До суду з даним позовом позивач звернувся 25 березня 2019 року, що підтверджується реєстрацією в місцевому суді.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права.

У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252, 255 ЦК України.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Судом першої інстанції встановлено, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 10.08.2010 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Проте, відповідно до п.2.1.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного в картці. З такими умовами була ознайомлена відповідач, про що вона зазначила у відзиві на апеляційну скаргу.

Враховуючи, що позивач також визнає, що кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки, про що зазначено в позовній заяві, то фактично отримані кредитні кошти повинні були бути повернуті відповідачем в строк до 31 січня 2016 року, тобто закінчення строку дії картки. Строк для звернення до суду з позовом сплив 31.01.2019 року.

До суду з позовом про стягнення заборгованості банк звернувся лише 25 березня 2019 року, тобто строк, передбачений статтею 257 ЦК України сплив, відповідач в своїй заяві просив застосувати строк позовної давності.

Судом встановлено, що строк дії картки сплив 31 січня 2016 року, що підтверджено відповідною довідкою, наданою Банком. Відтак, у межах строку кредитування до 31 січня 2016 року відповідач мала, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами.

Починаючи з 31 січня 2016 року, відповідач мала обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Тобто право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Така позиція висловлена в постанові Верховного Суду № 14-10цс18.

Отже банк мав право на нарахування відсотків за користування кредитом лише до 31 січня 2016 року, тобто у межах погодженого сторонами строку кредитування, в межах строку дії кредитної картки. Подальше нарахування процентів є безпідставним.

Встановивши фактичні обставини справи, з якими законодавець пов`язує вирішення спору приєднання позивачки до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» та ознайомлення з ними, строк дії картки, порядок погашення кредиту за договором, а також подану відповідачем заяву про застосування позовної давності, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв`язку з пропуском строку позовної давності, визначеного статтею 257 ЦК України. Висновок суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у справі №444/9519/12.

При вирішенні спору судом першої інстанції були правильно застосовані норми матеріального права, які регулюють виниклі правовідносини.

Апеляційна скарга не містить доводів на спростування вказаних висновків суду, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що відповідачем була перевипущена первісна кредитна карта НОМЕР_2 із терміном дії до 08/2015 року на нову 702077 із терміном дії до 08/2017, оскільки відповідач це заперечує та АТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів про отримання та використання відповідачем останньої кредитної картки.

Таким чином, постановлене судом першої інстанції судове рішення є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального та процесуального права при розгляді справи додержані. Підстав для скасування рішення суду першої інстанції не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що член колегії суддів суддя Єрмаков Ю.В. перебував у відрядженні з 15.11.2019 року по 18.11.2019 року (наказ від 13.11.2019 року № 57-вд/с) повний текст постанови складено 19 листопада 2019 року.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Кремінського районного суду Луганської області від 06 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 19 листопада 2019 року.

Головуючий

Судді: