Житомирський апеляційний суд
Справа №294/1954/18 Головуючий у 1-й інст. Мандро О. В.
Категорія 55 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №294/1954/18 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Житомирський лікеро-горілчаний завод» про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Чуднівського районного суду Житомирської області від 25 квітня 2019 року, яке ухвалене під головуванням судді Мандро О.В. в смт Чуднові,

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державного підприємства «Житомирський лікеро-горілчаний завод» (надалі - ДП «ЖЛГЗ» або підприємство). Із урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 05 квітня 2019 року, просив: скасувати наказ ДП «ЖЛГЗ» від 16 жовтня 2018 року №165 «б», поновити його на посаді організатора з постачання 2 категорії відділу збуту та постачання Чуднівської філії ДП «ЖЛГЗ», стягнути з ДП «ЖЛГЗ» середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 28 122,31 грн., у відшкодування моральної шкоди стягнути 25 000 грн., а також поновити строк для звернення до суду із даним позовом (а.с.39-43). Свої вимоги обґрунтовував тим, що працював на посаді організатора з постачання 2 категорії відділу збуту та постачання Чуднівської філії ДП «ЖЛГЗ» та наказом від 16 жовтня 2018 року був звільнений із займаної посади на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки, на його думку, скорочення штату на підприємстві фактично не було, а скорочена була лише одна посада, яку займав саме він. У відділі, в якому він працював, було 5 рівнозначних посад і він мав переважне право на залишення на роботі, оскільки має вищу кваліфікацію, його дружина не працює, до досягнення пенсійного віку йому залишилось менше трьох років та він безперервно працює на даному підприємстві з 1981 року. Так, у відділі постачання і збуту на посадах організаторів з постачання залишилися працювати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які не мають спеціальної технологічної освіти, набагато менше за нього працюють на підприємстві і їм набагато довше до досягнення пенсійного віку. ОСОБА_6 має сільськогосподарську освіту, йому 40 років, працює на підприємстві 10 років. ОСОБА_3 також має сільськогосподарську освіту, йому 40 років, на підприємстві працює 8 років. ОСОБА_4 ветеринар за освітою, йому 35 років, працює на підприємстві 12 років. ОСОБА_5 має сільськогосподарську освіту, йому 49 років, працює 6 років на даному підприємстві. Він (позивач) працює на підприємстві з 1981 року, його загальний трудовий стаж на даному підприємстві складає 38 років та до досягнення пенсійного віку йому залишився 1 рік, а тому, на його переконання, він має переважне право серед інших залишитися на роботі. Зазначив, що пропустив строк звернення до суду з даним позовом із поважних причин, тому що трудову книжку та копію наказу про звільнення отримав із запізненням через умисні зволікання відповідача.

Рішенням Чуднівського районного суду Житомирської області від 25 квітня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. Зокрема, вважає, що справа безпідставно розглянута в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Суд не дослідив причини пропуску строку звернення до суду та не звернув уваги на те, що строк пропущений на незначний період - один тиждень. Стверджує, що трудову книжку отримав 15 листопада 2018 року, а довідки №№ЧСЗ00000052,208 відповідно датовані 17 жовтня 2018 року та 31 жовтня 2018 року, одержав у грудні місяці 2018 року. Окрім того, надання йому правничої допомоги також зайняло час (на підготовку позову, ознайомлення з матеріалами справи, зібрання доказів, оплату юридичної послуги).Також він подав позов 27 грудня 2018 року, але автоматичний розподіл проведений 28 грудня 2018 року, а це ще один втрачений день. Наголошує на тому, що обов`язок доведення правомірності звільнення працівника покладається на роботодавця, а відповідач не довів пропуск ним строку звернення до суду з даним позовом та законність його звільнення з посади, бо він мав переважне право на залишення на роботі (має вище кваліфікацію, проживає із дружиною, яка не працює, йому залишилося менше трьох років до досягнення пенсійного віку, з 1981 року він безперервно працював на підприємстві), а вища продуктивність праці ОСОБА_4 не доведена, як і наявність у нього на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

У силу положень частини першої ст.274 ЦПК України справи, що виникають із трудових відносин, розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження. Справа розглянута в спрощеному провадженні, що не заборонено процесуальним законом, який не передбачає обов`язкового її розгляду в загальному порядку.

Суд першої інстанції відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позову в зв`язку з пропуском строку звернення до суду, посилаючись на те, що позивач не надав доказів, які б свідчили про наявність об`єктивних та непереборних обставин для пропуску строку.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що відмовити у задоволенні даного позову слід було не за пропуском строку звернення до суду, а за безпідставністю заявлених вимог, тобто по суті, з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що згідно із записом у трудовій книжці 07 вересня 2016 року позивач був переведений на посаду організатора з постачання 2 категорії відділу збуту та постачання Чуднівської філії Державного підприємства «Житомирський лікеро-горілчаний завод».

Наказом генерального директора Державного підприємства «Житомирський лікеро-горілчаний завод» від 16 жовтня 2018 року №165 «б» «З особового складу» ОСОБА_1 звільнений з посади організатора з постачання 2 категорії відділу збуту та постачання 17 жовтня 2018 року в зв`язку зі скороченням штату працівників відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.4).

Пункт перший ст.40 КЗпП України передбачає, що трудовий договір, укладений на невизначний строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку, зокрема, зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 ст.40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або вповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з наступними змінами) роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст.40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо зміни в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Згідно з штатним розписом, який був затверджений 21 січня 2018 року генеральним директором ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод», та діяв до 01 серпня 2018 року, тобто до скорочення, відділ збуту та постачання Чуднівської філії підприємства складався з наступних штатних посад, які обіймали такі працівники: начальник відділу (одна посада) - ОСОБА_2 ; організатор із збуту 1 категорії (одна посада) - ОСОБА_3 ; організатор із постачання 2 категорії (дві посади) - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ; майстер бардоприймальної дільниці (одна посада) - ОСОБА_7 , майстер відділення сепарації барди (одна посада) - ОСОБА_8 , завідувач матеріального складу (одна посада) - ОСОБА_9 , завідувач складу (готової продукції)(одна посада) - ОСОБА_10 , старший майстер спиртоприймальної дільниці (одна посада) - ОСОБА_11 (а.с.25).

У зв`язку зі зміною організаційно-управлінської структури, скороченням посад та чисельності штату наказом генерального директора ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод» від 13 серпня 2018 року №144 «а» «Про скорочення штатних посад» по Чуднівській філії, зокрема, у відділі збуту та постачання скорочена одна посада організатора із постачання 2 категорії, тобто одна штатна одиниця (а.с.26). Перед виданням даного наказу протоколом засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод» від 31 травня 2018 року №11 надана згода на проведення змін в організаційно-управлінській структурі підприємства, у тому числі на реорганізацію відділу збуту (маркетингу) Чуднівської філії (а.с.24).

За штатним розписом Державного підприємства «Житомирський лікеро-горілчаний завод», який затверджений генеральним директором підприємства 07 серпня 2018 року, та введений в дію з 01 серпня 2018 року, відділ збуту та постачання Чуднівської філії «ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод» став складатися з наступних штатних посад: начальник відділу - одна посада; організатор із збуту 1 категорії - одна посада; організатор із постачання 2 категорії - одна посада; майстер бардоприймальної дільниці - одна посада; майстер відділення сепарації барди - одна посада; завідувач матеріального складу - одна посада; завідувач складу (готової продукції) - одна посада; старший майстер спиртоприймальної дільниці - одна посада (а.с.31-35).

За змістом статті 42 КЗпП України коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду.

Отже, у відділі збуту та постачання Чуднівської філії ДП «Житомирський лікеро-горілчаний завод» із двох однакових посад скороченню підлягала одна посада організатора із постачання 2 категорії. Оскільки перегрупування роботодавцем у даному випадку не використовувалося, то суд не входить у обговорення доцільності перестановки. За таких обставин, належить ретельно з`ясувати питання переважного права на залишення на роботі між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , оскільки обидва займали посади організатора з постачання 2 категорії відділу, а залишилася одна посада.

Так, про скорочення однієї посади організатора з постачання 2 категорії та наступне можливе вивільнення ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були повідомлені 14 серпня 2018 року особисто (а.с.27-28).

Переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників урегульоване, зокрема, ст.42 КЗпП України за приписами якої при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам із більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1)сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2)особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3)працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4)працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5)учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6)авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7)працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8)особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9)працівникам із числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; 10) працівникам яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Згідно з п.1.3 посадової інструкції організатора з постачання, код ДК 003:2010-3419, яка затверджена генеральним директором підприємства у 2017 році та з якою ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ознайомлені під підпис 03 квітня 2017 року, організатор із постачання призначається із числа осіб, які мають вищу освіту відповідного напрямку підготовки та стаж роботи не менше 3-х років. Організатор з постачання здійснює роботу по закупівлі у населення сільськогосподарської продукції власного виробництва відповідно до договорів, що укладаються, визначає характер і обсяг постачань, а також їх оплату (п.3.1 посадової інструкції). Так, ОСОБА_1 у 1981 році закінчив Турчиновський сільськогосподарський технікум за спеціальністю «агрономія» та йому присвоєна кваліфікація агронома, у 1997 році закінчив Лохвицький технікум харчової промисловості за спеціальністю технологія бродильного виробництва і виноробства та йому присвоєно кваліфікацію молодшого спеціаліста, а у 2011 році закінчив Житомирський національний агроекологічний університет і отримав повну вищу освіту за спеціальністю «агрономія» та здобув кваліфікацію агронома (ксерокопія особової справи ОСОБА_1 приєднана до матеріалів справи). ОСОБА_4 закінчив у 2002 році Державний агроекологічний університет і отримав повну вищу освіту за спеціальністю «ветеринарна медицина» та здобув кваліфікацію лікаря ветеринарної медицини (особова справа ОСОБА_4 також приєднана до матеріалів справи). Отже, обидва претенденти мають вищу освіту, але не за відповідним напрямком підготовки. Колегія суддів не може надати перевагу навчанню ОСОБА_1 у Лохвицькому технікумі харчової промисловості, оскільки навчання у технікумі не надало вищої освіти, а вимога щодо наявності за відповідним напрямком підготовки передбачає наявність саме вищої освіти.

Із подання роботодавця до профспілкової організації від 21 вересня 2018 року про надання згоди на звільнення слідує, що позивач на посаді організатора з постачання 2 категорії працює два роки, а ОСОБА_4 на такій же посаді - десять років, а за повідомленням начальника відділу збуту та постачання ОСОБА_2 позивач має нижчу продуктивність праці ніж ОСОБА_4 (а.с.30). У суді апеляційної інстанції представник відповідача не надав суду доказів, які б доводили проведення відповідачем дослідження продуктивності праці щодо обох кандидатів (зріз продуктивності праці за відповідні періоди, який би демонстрував виконання значно більшого обсягу робіт, накази про преміювання на високі показники у роботі тощо), а за таких обставин думка начальника відділу може бути необ`єктивною, а судове рішення не повинно ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації двох претендентів апеляційний суд приймає до уваги ту обставину, що ОСОБА_4 одружений (сімейний) і у нього на утриманні двоє неповнолітніх синів: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (наявність двох утриманців). Інші обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі про те, що він проживає із дружиною, яка не працює, безперервно працював на підприємстві з 1981 року, та йому залишилося до досягнення пенсійного віку менше трьох років за конструкцією норми 42 КЗпП України відносяться до пунктів 2,3 та 10, які слідують після пункту 1, а їх сукупність не носить абсолютного характеру та не створює позивачу переваги на залишення на роботі.

Протоколом від 26 вересня 2018 року №11 профком первинної профспілкової організації надав попередню згоду на звільнення ОСОБА_1 у зв`язку зі скороченням штату працівників підприємства (а.с.30).

Відповідач пропонував позивачу одинадцять вакантних посад листом від 14 серпня 2018 року №152 та дев`ять вакансій листом від 26 вересня 2018 року №181 (а.с.11-12). Обидва рази 16 серпня 2018 року та 27 вересня 2018 року позивач від запропонованих вакансій відмовився з тих мотивів, що вони не відповідають його кваліфікації. Матеріали справи не містять доказів існування на час звільнення позивача інших вакантних посад, які б могли бути запропоновані, але цього відповідачем зроблено не було. Відтак, згоди позивача на його перевід на іншу роботу не було.

Отже, порядок, встановлений при звільненні за п.1 ст.40 КЗпП України, порушено відповідачем не було, а тому позивач звільнений на законних підставах, а доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та вищевикладеним, а тому додаткового правового обґрунтування не потребують. У задоволенні позову слід було відмовити по суті, а не за пропуском строку звернення до суду.

Пропуск без поважних причин місячного строку звернення до суду є самостійною підставою для відмови в позові, однак якщо суд установить, що останній є необґрунтованим, він відмовляє в його задоволенні саме з цих підстав.

Суд першої інстанції зосередився на дослідженні причин пропуску строку звернення до суду із даним позовом, а не на його розгляді по суті.

Дійсно, матеріалами справи спростовуються твердження позивача про те, що він одержав трудову книжку 15 листопада 2018 року, оскільки оглянуто витяг з книги обліку руху трудових книжок та вкладень до них, де у графі 19 зазначено, що позивач отримав трудову книжку 17 жовтня 2018 року, а у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 свій підпис визнав та не відмовився від нього, хоча пояснив все підробкою. Отже, у день звільнення, що є останнім днем роботи, позивач трудову книжку одержав. Не доведено належними та допустимими доказами також того, що позивач отримав довідки про його доходи від 17 жовтня 2018 року №ЧС300000052 та від 31 жовтня 2018 року №208 у грудні місяці 2018 року. Доводи апеляційної скарги щодо автоматизованого розподілу не змінюють висновків апеляційного суду, оскільки позов не може бути задоволеним по суті.

Проте, пропуск строку звернення до суду та відсутність підстав для його поновлення не є підставою для відмови у задоволенні даного позову, оскільки він є необґрунтованим по суті, а тому суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні позову за пропуском строку звернення до суду, а не за безпідставністю.

Суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для розгляду справи та при цьому не дотримався норм процесуального права, що тягне відповідно до положень ст.376 ЦПК України скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, яким позивачу відмовляється за безпідставністю у скасуванні наказу про звільнення, поновленні на роботі, стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу та похідної вимоги про відшкодування моральної шкоди, оскільки процесуального рішення відносно клопотання позивача про залишення останньої позовної вимоги без розгляду судом першої інстанції у процесуальний спосіб, передбачений чинним законодавством, вирішено не було.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Чуднівського районного суду Житомирської області від 25 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Державного підприємства «Житомирський лікеро-горілчаний завод» про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за безпідставністю.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 25 листопада 2019 року.