Постанова

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 640/13918/16-ц

провадження № 61-30257 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Сфінк»;

відповідач - ОСОБА_1 ;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Сфінк» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2017 року у складі судді Бородіної Н. М. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 05 липня 2017 рокуу складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Колтунової А. І., Кругової С. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Сфінк» (далі - ТОВ «Сфінк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків.

Позовна заява мотивована тим, що ТОВ «Сфінк» згідно із статутом належать на праві власності нежитлові приміщення, загальною площею 451,9 кв. м в АДРЕСА_1 , якими незаконно розпоряджався ОСОБА_1 шляхом забезпечення позову через ухвали судів, а 24 грудня 2014 року безпідставно, без відповідного акту приймання-передачі майна і без оформлення прав власності продавця і покупця відповідач відчужив право користування вказаними приміщеннями, внесеними засновником до уставного фонду ТОВ «Сфінк», ОСОБА_2 , внаслідок чого товариство частково припинило свою економічно діяльність.

Зазначає, що при оформленні цього незаконного правочину ОСОБА_1 отримав від покупця грошові кошти у розмірі 21 508,70 дол. США, тому ці збитки мають бути відшкодовані відповідачем ТОВ «Сфінк».

Ураховуючи викладене, ТОВ «Сфінк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на відшкодування завданих збитків 21 508,70 дол. США, які у гривневому еквіваленті становлять 1 118 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2017 року у задоволенні позову ТОВ «Сфінк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що ТОВ «Сфінк» є власником спірних нежитлових приміщень, загальною площею 451,9 кв. м в АДРЕСА_1 ; у статуті товариства не зазначено, які саме нежитлові приміщення входять до його статутного капіталу (площа, літ., тощо); доказів розпорядження відповідачем статутним капіталом позивача шляхом його відчуження, суду не надано. За загальними підставами цивільно-правової відповідальності при відшкодуванні збитків з`ясуванню підлягають: наявність збитків, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між збитками і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Доказів заподіяння відповідачем позивачу збитків, протиправності поведінки відповідача та причинного зв`язку між діями та збитками суду не надано, тому правові підстави для задоволення позову відсутні.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 05 липня 2017 рокуапеляційну скаргу ТОВ «Сфінк» відхилено. Рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції і вказав, що суд першої інстанції правильно визначився із правовідносинами, що склалися між сторонами, та законом, що їх регулює. Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ТОВ «Сфінк» не є та ніколи не було власником спірних нежитлових приміщень, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що неправомірним діями відповідача позивачу завдана майнова шкода у визначеному ним розмірі. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_2 набула право власності на нерухоме майно, а саме на спірні нежитлові приміщення, які розташовані по АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 23 грудня 2014 року. Доказів того, що вказаний договір визнаний недійсним матеріли справи не містять. Отже, позивачем не доведено факту заподіяння відповідачем збитків товариству у вказаному розмірі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2017 року ТОВ «Сфінк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просило оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й передати справу на новий судовий розгляд.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 640/13918/16-ц Київського районного суду м. Харкова.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У вересні 2018 року ТОВ «Сфінк» подало до Верховного Суду клопотання про передачу справи на розгляд до Великої Палати Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 червня 2019 року справу передано судді-доповідачеві Осіяну О. М.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2019 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не залучив до участі у справі співвідповідачем ОСОБА_3 , який з 26 квітня 2016 року користується спірними приміщеннями, не застосував до спірних правовідносин лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 24-150/413 від 28 січня 2013 року щодо «Принципу добросовісного набуття речових прав». Суд апеляційної інстанції при розгляді справи не застосував частину другу статті 63 Господарського кодексу України та Главу 38 Господарського кодексу України «Іноземні інвестиції» та не врахував, що спірні правовідносини у ОСОБА_1 виникли з іноземним унітарним підприємством «Сфінк», статутний фонд якого сформовано за рахунок інвестора-нерезидента компанії «Картареллі лімітед», яка до цього часу є власником спірних приміщень, майнові права на які передані позивачу за пунктами 9.4, 10.2 статуту, а самі приміщення знаходяться у податковій заставі.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановленоза змістом розділу 9 статуту ТОВ «Сфінк», для забезпечення діяльності товариства учасник створює статутний капітал у розмірі 172 тис. грн, що формується за рахунок майна, нежитлових приміщень, які знаходяться по АДРЕСА_1 (а.с. 7-9, т. 1).

Статут ТОВ «Сфінк» не містить інформації, які саме нежитлові приміщення входять до статутного капіталу товариства (площа, літ., тощо).

Встановлено, що за даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ТОВ «Сфінк» ніколи не був зареєстрований власником нежитлових приміщень загальною площею 451,9 кв. м в АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_2 набула право власності на нерухоме майно, а саме на нежитлові приміщення в літ. «А-10» по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 23 грудня 2014 року (а.с. 63-64, т. 1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відносно поданого ТОВ «Сфінк» клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду.

Згідно з частинами першою та третьою статті 404 ЦПК України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати може бути вирішене до прийняття постанови судом касаційної інстанції.

Посилання ТОВ «Сфінк» про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду для забезпечення розвитку права та формування правозахисної практики в питаннях державної реєстрації прав власності, корпоративних прав, інших речових прав на нерухоме майно не заслуговують на увагу, оскільки колегія суддів не вбачає для цього обґрунтованих, правових підстав, тому у задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду слід відмовити.

Касаційна скарга ТОВ «Сфінк» задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з вимогами частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування шкоди.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною другою статті 22 ЦК України передбачено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У відповідності до частин першої-другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Аналогічні вимоги містять статті 12, 81 ЦПК України.

Звертаючись з позовом, ТОВ «Сфінк» в обґрунтування завданих збитків посилався на те, що товариству згідно із статутом належать на праві власності нежитлові приміщення загальною площею 451,9 кв. м в АДРЕСА_1 , якими незаконно розпоряджався відповідач, а саме 24 грудня 2014 року безпідставно, без відповідного акту приймання-передавання майна і без оформлення прав власності продавця і покупця відчужив право користування приміщеннями, внесеними засновником до уставного фонду ТОВ «Сфінк», ОСОБА_2 . Позивач вважав, що при оформленні цього незаконного правочину ОСОБА_1 отримав від покупця грошові кошти у розмірі 21 508,70 дол. США, які у гривневому еквіваленті становлять 1 118 000 грн та підлягають стягненню з відповідача.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, за результатами розгляду справи дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, встановивши, що позивач не надав суду належних та достатніх доказів на підтвердження того, що спірне майно належить йому на праві власності.

Судами враховано, що за даними інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ТОВ «Сфінк» ніколи не було зареєстровано власником нежитлових приміщень загальною площею 451,9 кв. м в АДРЕСА_1 .

Статут ТОВ «Сфінк» не містить інформації, які саме нежитлові приміщення входять до статутного капіталу товариства (площа, літ., тощо).

Судами встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_2 набула право власності на спірні нежитлові приміщення на підставі договору купівлі-продажу від 23 грудня 2014 року. Доказів того, що вказаний договір визнаний недійсним позивачем не надано.

Отже, позивачем не доведено факту розпорядження відповідачем статутним капіталом товариства, як і не надано доказів того, що неправомірним діями відповідача позивачу завдана майнова шкода у визначеному ним розмірі.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги, які значною мірою зводяться до переоцінки доказів, що згідно статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами компетенції суду касаційної інстанції, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 400, 403, 404, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю «Сфінк» у задоволенні клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Сфінк» залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 05 липня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта