Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/389/18-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2019 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді Волощука В.В.

секретаря Федорчук О.В.

з участю сторін:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань Олевського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування завданих збитків, -

В С Т А Н О В И В :

26.10.2018 року, ОСОБА_1 , (далі по тексту Позивач), звернулася до Олевського районного суду Житомирської області з позовом до ОСОБА_2 , та ОСОБА_4 , (далі по тексту Відповідачі), в якому просить суд усунути перешкоди у користуванні її земельною ділянкою, зобов`язавши Відповідачів не чинити перешкод в доступі до земельної ділянки, за кадастровим номером: НОМЕР_1 , (далі по тексту земельна ділянка), що розташована на території с.Копище Олевського району Олевської територіальної громади Житомирської області, стягнути з Відповідача ОСОБА_2 , на користь Позивача 5 825.00 грн., матеріальної шкоди завданої внаслідок незаконних дій Відповідачів, а саме знищення врожаю озимої пшениці та судові витрати при сплаті судового збору в сумі 704.80 грн.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що вона має земельну ділянку сільськогосподарського призначення № НОМЕР_8, що була видана Позивачу Копищенською сільською радою, яку вона приватизувала і отримала право приватної власності, площею 0.3684 га., за кадастровим номером: НОМЕР_1 , яка розташована на території с.Копище, Олевського району, Олевської територіальної громади Житомирської області, що підтверджує Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.07.2017 року, реєстраційний номер: 244.

Однак, на думку Позивача повноцінно користуватися земельною ділянкою остання немає можливості, оскільки по сусідству з земельною ділянкою Позивача, знаходиться земельна ділянка № НОМЕР_2 , що була видана Копищенською сільською радою, яка належить Відповідачу ОСОБА_2 26.07.2018 року ОСОБА_2 , самовільно зайняла земельну ділянку Позивача та підбуривши Відповідача ОСОБА_4 , знищили врожай пшениці, орієнтовно 1125 кг., на суму 5 825 грн., який Позивач засіяла у вересні 2017 року. За таких обставин, у судовому засіданні просить суд задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 , у судове засідання не з`явився будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи. Зі згоди всіх учасників судового засідання, суд проводить розгляд справи за відсутності Відповідача ОСОБА_4 .

Відповідач ОСОБА_2 , та її представник - адвокат Зембра Є.Є., що діє на підставі Договору «Про надання правничої допомоги адвокатом» від 16.01.2019 року заявлені позовні вимоги Позивача не визнають посилаючись на те, що Позивач сама незаконно користується земельною ділянкою Відповідачів, при цьому жодних договорів, які б надавали право користування земельною ділянкою Позивач з Відповідачами не укладала. Земельна ділянка Відповідачів в жодному разі не межує з земельною ділянкою Позивача, за кадастровим номером: НОМЕР_1 , що розташована на території с.Копище Олевського району Олевської територіальної громади Житомирської області. Між ними існує спір оскільки Позивач помилково вважає, що їхня земельна ділянка, площею 0.3401 га., за кадастровим номером: НОМЕР_3 , яка розташована на території с.Копище, в урочищі «Грез» Олевського району Житомирської області належить Позивачу, чим перешкоджає Відповідачам вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власною земельною ділянкою. З метою усунення даних перешкод Відповідачі зверталися до Олевського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області, Олевської міської ради Житомирської області, де працівниками поліції та комісією зазначеної міської ради було зафіксовано факт того, що Позивач дійсно самовільно зайняла належну Відповідачам земельну ділянку, площею 0.3401 га., за кадастровим номером: НОМЕР_3 , яка розташована на території с.Копище, в урочищі «Грез» Олевського району, і без будь-якого права на то незаконно користується нею незважаючи на вимоги Відповідачів звільнити їхню земельну ділянку. Проте Позивач добровільно це зробити відмовляється, що стало підставою для звернення Відповідачів до суду, де права останніх було захищено шляхом ухвалення судом відповідного рішення - зобов`язано Позивача ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку, площею 0.3401 га., кадастровий номер: НОМЕР_3 , що розташована на території с.Копище, в урочищі « Грез» Олевського району, Олевської територіальної громади Житомирської області, яка належить на праві приватної власності чоловіку Відповідачки ОСОБА_2 , - ОСОБА_5 .

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 , надали суду аналогічні свідчення про те, що дійсно у 2018 році Відповідачі комбайном зібрали урожай пшениці із земельної ділянки, що належить ОСОБА_5 , яка розташована на території с.Копище, в урочищі « Грез» Олевського району, Олевської територіальної громади Житомирської області. При цьому свідок ОСОБА_7 , вважає, що земельна ділянка з якої Відповідачі забрали урожай належить його матері ОСОБА_1 .

Таким чином, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини справи, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 , не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Пунктом 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування судами норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Так, судом встановлено, що Відповідачі ОСОБА_2 , та ОСОБА_4 , мають у приватній власності земельну ділянку, площею 0.3401 га., кадастровий номер: НОМЕР_3 , що розташована на території с.Копище, в урочищі « Грез» Олевського району, Олевської територіальної громади Житомирської області, яка належить на праві приватної власності чоловіку - батьку Відповідачів ОСОБА_5 , жителю АДРЕСА_2 .

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 92051793 від 14.07.2017 року, Позивач ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, серії та номер: 1420, є власником земельної ділянки, площею 0.3684 га., за кадастровим номером: НОМЕР_1 , яка розташована на території Олевської територіальної громади (колишньої Копищенської сільської ради Олевського району) Житомирської області, (урочище « Грез »), за цільовим призначенням (використанням) земельної ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, (а.с.7).

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 18.04.2019 року у справі № 287/НОМЕР_8/18-ц, за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки - зобов`язано ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку, площею 0.3401 га., кадастровий номер: НОМЕР_3 , що розташована на території с.Копище, в урочищі « Грез» Олевського району, Олевської територіальної громади Житомирської області, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , оскільки ОСОБА_1 , самовільно зайняла вказану земельну ділянку та перешкоджає Відповідачам володіти своєю власністю, вважаючи, що це її земельна ділянка, площею 0.3684 га., за кадастровим номером: НОМЕР_1 .

Приписами ч.4 ст.82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Між Позивачем та Відповідачами існує спір з приводу володіння, користування та розпоряджання земельною ділянкою, площею 0.3401 га., кадастровий номер: НОМЕР_3 , яку Позивач помилково вважає своєю, площею 0.3684 га., за кадастровим номером: НОМЕР_1 , самовільно зайнявши неї, і не бажає її звільнити не зважаючи на вимоги Відповідачів таким чином перешкоджаючи Відповідачам володіти своєю власністю. Зазначені земельні ділянки не межують між собою.

Позивач на спірній земельній ділянці за кадастровим номером: НОМЕР_3 , площею 0.3401 га., вирощувала сільськогосподарську продукцію, а саме озиму пшеницю, врожай якої 26.07.2018 року зібрали Відповідачі, так як Позивач на їхні вимоги про звільнення вказаної ділянки не реагує. Дані обставини сторонами визнаються та не заперечуються.

Для вирішення питання можливості притягнення до кримінальної відповідальності осіб, винних у виникненні вищезазначених обставин (тобто, за фактом самовільного зайняття земельної ділянки, та зібрання врожаю) Позивачем до Олевського ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області було подано заяву про кримінальне правопорушення.

14.08.2018 року Олевським ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області Позивачу була надана відповідь № 8616 про припинення подальшої перевірки за фактами, викладеними у заяві позивача про кримінальне правопорушення, а також запропоновано всі спірні питання вирішити у судовому порядку шляхом подання цивільного позову, (а.с.9, 10).

Частина перша статті 4 ЦПК України закріплює право кожної особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Таким чином, для захисту свого на думку Позивача порушеного права на володіння, користування і розпоряджання земельною ділянкою Позивач звернулася до суду з даним позовом.

Відповідно до статті 78 Земельного Кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності визначені статтею 116 Земельного Кодексу України.

Статтею 321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Порушення, невизнання або оспорювання права власності особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до ст.1 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

Згідно зі ст.ст.91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

У п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7 визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч.3 ст. 152 ЗК України шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (стаття 16 ЦК).

Позивач наголошувала, що через протиправні дії Відповідачів вона зазнала збитків у вигляді неотриманого врожаю озимої пшениці та визначила розмір шкоди в сумі 5 825.00 грн., на підставі довідки Олевської міської ради Житомирської області від 17.09.2018 року № 3141, (а.с.8).

Крім того, Позивач зазначає, що внаслідок самовільного зайняття її земельної ділянки за кадастровим номером: НОМЕР_1 , Відповідачами вона позбавлена можливості використовувати її за призначенням, а отже кошти в сумі 5 825.00 грн., є реальними збитками, які мають бути стягнені з Відповідача ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , та її представник - адвокат Зембра Є.Є., проти доводів Позивача заперечували, оскільки на їхню думку, Позивач не довела факту перешкоди у користуванні Відповідачами її земельною ділянкою за кадастровим номером: НОМЕР_1 , та завдання їй збитків, а також адвокат вважає, що Позивачем не надано обґрунтованого розміру стягуваної суми збитків.

За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаного прибутку (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій.

Підстави для настання цивільно-правової відповідальності за порушення земельного законодавства встановлено положеннями земельного законодавства.

Згідно зі статтею 211 Земельного кодексу України за самовільне зайняття земельних ділянок громадяни та юридичні особи несуть відповідно до законодавства цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність.

За змістом статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Відповідно до положень частини третьої статті 157 Земельного кодексу України порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, як на правову підставу своїх вимог послалася на положення статей 152, 158 ЗК України, а обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення збитків зауважила, що внаслідок самовільного зайняття Відповідачами спірної земельної ділянки за кадастровим номером: НОМЕР_1 , та знищення врожаю озимої пшениці, вона не отримала доходів, які могла би реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено.

Судом встановлено, що на час виникнення спірних правовідносин Позивач є належним власником земельної ділянки за кадастровим номером: НОМЕР_1 , і має право на відшкодування збитків, завданих йому вразі самовільного зайняття спірної земельної ділянки. У свою чергу Відповідачі є власниками земельної ділянки, кадастровий номер: НОМЕР_3 , яку Позивач помилково вважає своєю за кадастровим номером: НОМЕР_1 .

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) в сумі 5 825.00 грн., покладає на Позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) дійсно були б нею отримані у разі належного здійснення Відповідачами господарської діяльності. Тобто Позивач повинен довести, що вона могла і повинна була отримати урожай озимої пшениці (визначені доходи в сумі 5 825.00 грн.), і тільки неправомірні дії Відповідачів стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила її можливості отримати прибуток (зібрати урожай).

Позивач обґрунтовує розмір реальних збитків даними з довідки Олевської міської ради Житомирської області від 17.09.2018 року № 3141, однак така довідка не є належним та допустимим доказом дійсного завдання збитків, оскільки при встановленні розміру збитків необхідно встановити середню врожайність озимої пшениці по Олевському району, інформацію про яку надає Головне управління статистики у Житомирській області, а визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам, з метою їх відшкодування на території Олевського району здійснюється відповідною комісією Олевської районної державної адміністрації.

Таким чином, суд зазначає, що при спричиненні Позивачу збитків саме Відповідачами Позивач має довести, що такі збитки виникли внаслідок винних дій Відповідачів.

З наявних же у матеріалах справи доказів та пояснень сторін вбачається, що Позивач, знаючи про те, що земельна ділянка на якій вона посіяла озиму пшеницю, кадастровий номер: НОМЕР_3 належить Відповідачам, допустила незаконний засів останньої, вперто вважаючи її своєю за кадастровим номером: НОМЕР_1 , тобто усвідомлюючи, що зазначена земельна ділянка належить Відповідачам.

А, отже, за наслідками дослідження наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що правові підстави для усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, зобов`язавши Відповідачів не чинити перешкод в доступі до земельної ділянки, розташованої в с.Копище Олевського району Житомирської області за кадастровим номером: НОМЕР_1 , та стягнення з ОСОБА_2 , збитків на користь Позивача відсутні, оскільки дослідженням наявних у матеріалах справи доказів не підтверджено як вини Відповідачів у незаконному користуванні земельною ділянкою Позивача так і у спричиненні Позивачеві таких збитків, так і суми самих збитків, а відтак, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст.ст.1, 8, 13, 14, 21, 41, 55, 124, 129 Конституції України, ст.ст.1, 12, 78, 91, 96, 116, 152, 153, 157, 158, 211 Земельного кодексу України (в ред.2001р.), ст.15, 16, 22, 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України та ст.ст.2,4,7,10,12-14,17-19,49,76-82,89,133,141,259,263-265,268,272,352,354,355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування завданих збитків - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду Апеляційної інстанції через Олевський районний суд Житомирської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_4 , ІПН: НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_6 , ІПН: НОМЕР_7 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт та реєстраційний номер облікової картки платника податків в матеріалах цивільної справи відсутній, місце проживання: АДРЕСА_4 .

Повне судове рішення складено 14.08.2019 року.

Суддя: В. В. Волощук