Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/159/19
Провадження № 2/480/423/19
РІШЕННЯ

Іменем України

19 серпня 2019 року

Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Войнарівського М.М., за участю секретаря судового засідання Трифонової І.О., розглянувши в місті Миколаєві у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кривобалківськї сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку,-

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач)звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до Кривобалківськї сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 , виданого на підставі рішення Виконкому Кривобалківської сільської Ради народних депутатів № 44 від 22.12.1993 року, власником земельної ділянки площею 0,18 га, розташованої на території с. Подимово Кривобалківської сільської Ради, є батько позивачки ОСОБА_2 . Цільове призначення земельної ділянки - ведення особистого підсобного господарства.ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки - ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачки- ОСОБА_3 . Постановою державного нотаріуса Юрлової О.В. від 20.12.2018 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, з тих підстав, що мати за життя не оформила державний акт про право приватної власності на земельну ділянку. Таким чином враховуючи неможливість оформлення спадщини у державній нотаріальній конторі, позивачка просить визнати за нею право власності на земельну ділянку.

У судове засідання позивач не з`явилася, при цьому подала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача Кривобалківської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області в судове засідання не з`явився,однак надіслав на адресу суду заяву з якої вбачається,що проти задоволення позову не заперечує,розгляд справи просить провести без його участі.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

На підставі рішення Виконкому Кривобалківської сільської Ради народних депутатів № 44 від 22.12.1993 року, був виданий державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 ,від 15.02.1994 року, власником земельної ділянки площею 0,18 га, розташованої на території с. Подимово Кривобалківської сільської Ради Миколаївського району Миколаївської області,вказаний ОСОБА_2 .(а.с.6-7)

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру № НВ-018 від 23.11.2018 року земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_2 яка розташована АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,1800га зареєстрована за ОСОБА_2 (а.с.11-12)

Відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 69 років в с.Подимове Миколаївського району Миколаївської області.(а.с.8)

Його дружина ОСОБА_3 оформила свої спадкові права на вищезазначену земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 ,яка розташована АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,1800га після смерті свого чоловіка ОСОБА_2 та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом 20.11.1998 року.

Як вбачається з копії свідоцтва про смерть ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 73 роки в с. Подимове Миколаївського району Миколаївської області.(а.с.10)

30.04.1980року позивачка ОСОБА_1 зареєструвала шлюб. Змінивши прізвище « ОСОБА_1 » на прізвище чоловіка « ОСОБА_1 », про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу (а.с.19;49).

Відповідно до свідоцтва про народження позивачки у графі батько вказаний ОСОБА_2 у графі мати зазначена ОСОБА_3 (а.с.18)

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1, п. 1) ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, позивач не може захистити своє право, тому воно підлягає захисту шляхом визнання за позивачем права власності на земельну ділянку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Родинні стосунки позивача з спадкодавцем ОСОБА_2 ,підтверджуються Свідоцтвом про народження позивачки, згідно даних якої позивачка походить від батьків - батька ОСОБА_2 та матері ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення.

У встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини, позивач подала до державної нотаріальної контори, заяву про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_3 .

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно ч. 1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Постановою Четвертої миколаївської державної нотаріальної контори від 20.12.2018 р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку,з кадастровим номером НОМЕР_2 яка розташована АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,1800га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка залишилась позивачці, після смерті її матері, оскільки позивачем не надано правовстановлюючих документів на вищезазначене спадкове майно.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, державний нотаріус зазначив, що відповідно до 4.18, п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів, щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

На підставі державного акту на право власності на землю серія НОМЕР_1 від 15.02.1994 р. земельна ділянка,яка розташована АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,1800га, належала ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємцями якого за законом була його дружина ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом,однак за життя не отримала Державного акту на право власності на землю.

Виходячи з наведеного,відсутність у правонабувача державного акта свідчить про те,що право власності на земельну ділянку не виникло в порядку,передбаченому ст.23 Земельного кодексу України.

Обґрунтовуючи пред`явлені вимоги позивач посилається на те, що відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, позбавляє позивача можливості реалізувати своє право на спадщину в нотаріальному порядку, що є підставою для звернення до суду за захистом свого порушеного права та законного інтересу.

Обґрунтовуючи пред`явлені вимоги позивач посилається на те, що відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, позбавляє позивача можливості реалізувати своє право на спадщину в нотаріальному порядку, що є підставою для звернення до суду за захистом свого порушеного права та законного інтересу.

Разом з тим, як вбачається зі змісту позовної заяви, нотаріальні дії або відмова у їх вчиненні позивачем не оспорюється. Не є предметом оспорювання в даній справі і будь-який нотаріальний акт.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За ст. 16 ЦК України захист права власності здійснюється судом.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не виплаває із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. №7 та листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13 за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Зважаючи на те що інших спадкоємців, окрім позивача, судовим розглядом не встановлено, належними відповідачами по даній справі є Кривобалківська сільська рада Миколаївського району Миколаївської області , на території якої знаходиться спірне спадкове майно.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, ч. 1 ст. 81, ч. 4 ст. 206, ст. ст. 258, 259, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Кривобалківськї сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка с.Подимове, Миколаївського району Миколаївської області;зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;паспорт № НОМЕР_4 ) право власності на земельну ділянку,з кадастровим номером НОМЕР_2 яка розташована АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,1800га, в порядку спадкування за законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя М. М. Войнарівський

19.08.2019