ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 752/10142/17

провадження № 61-26668 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Журавель В. І., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2 ,

відповідач - Державна служба зайнятості (Центральний апарат),

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 червня 2017 року в складі судді Чередніченко Н. П. та на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 05 жовтня 2017 року в складі колегії суддів Саліхова В. В., Прокопчук Н. О., Семенюк Т. А.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної служби зайнятості та просив скасувати наказ від 10 травня 2017 року № 158-К, яким позивача з 10 травня 2017 року звільнено з посади начальника відділу матеріального забезпечення та господарської діяльності Управління організації матеріально-технічного забезпечення Державної служби зайнятості, та поновити ОСОБА_2 на даній посаді, а також стягнути з Держслужби зайнятості на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 10 травня 2017 року, та зобов`язати відповідача здійснити виплату ОСОБА_2 всіх належних при звільненні сум, виходячи з посадового окладу 8 100 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначав, що від працював у Держслужбі зайнятості на посаді начальника відділу, однак після затвердження нового штатного розпису він був звільнений із займаної посади, в зв`язку зі зміною істотних умов праці на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України.

Уважав, що зміна істотних умов праці не відбулася, оскільки фактично при затвердження нового штатного розпису відбулося скорочення чисельності посад, а тому він був звільнений з посади з порушенням вимог трудового законодавства.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 15 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що звільнення працівника з посади здійснене роботодавцем із дотриманням трудового законодавства, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову в даній справі.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 05 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 червня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи та на підставі належних доказів дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, а доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на зазначені судові рішення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIII ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» дана справа передана до Верховного Суду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 29 липня 2019 року дана справа призначена до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі позивач просить оскаржувані судові рішення скасувати як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, й прийняти нове рішення про задоволення позову.

Заперечення на касаційну скаргу

У грудні 2017 року Державна служба зайнятості подала до Верховного Суду відзив на дану касаційну скаргу та просила залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що відповідно до наказу Держслужби зайнятості від 26 квітня 2016 року № 122-К ОСОБА_2 з 27 квітня 2016 року призначений на посаду заступника начальника відділу матеріально-технічного забезпечення та організації закупівель Управління матеріально-технічного забезпечення Держслужби зайнятості.

Наказом від 21 листопада 2016 року № 404-К ОСОБА_2 переведений на посаду начальника відділу матеріально-технічного забезпечення та організації закупівель Управління матеріально-технічного забезпечення-начальника Держслужби зайнятості.

Наказом Державної служби зайнятості від 06 березня 2017 року № 18 «Про зміну в організації праці Державної служби зайнятості (Центрального апарату)» введено в дію структуру та штатний розпис Державної служби зайнятості (Центрального апарату) на 2017 рік.

У зв`язку із затвердженням 06 березня 2017 року структури та штатного розпису Держслужби зайнятості (Центрального апарату) посаду начальника відділу матеріально-технічного забезпечення та організації закупівель Управління матеріально-технічного забезпечення було виведено зі штату (скорочено).

10 березня 2017 року, одночасно з попередженням про можливе наступне вивільнення, ОСОБА_2 була запропонована посада провідного інженера з господарської діяльності відділу матеріального забезпечення та господарської діяльності Управління організації матеріально-технічного забезпечення Держслужби зайнятості, від якої ОСОБА_2 відмовився.

Позивач був попереджений, що в разі відмови від запропонованої посади в зв`язку із зміною істотних умов праці його буде звільнено за пунктом 6 статті 36 КЗпП України після закінчення двох місяців з моменту попередження.

Наказом Держслужби зайнятості від 10 травня 2017 року № 158-К ОСОБА_2 звільнений із займаної посади, в зв`язку зі зміною істотних умов праці на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України.

Згідно зі штатним розписом Держслужби зайнятості (Центрального апарату), затвердженим 13 червня 2016 року 06 березня 2017 року, кількість штатних посад становила 170, а згідно зі штатним розписом підприємства, затвердженим 06 березня 2017 року, - 168 посад.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення не відповідають зазначеним вимогам закону.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частиною другою статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно зі статтею 22 КЗпП України відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.

Частинами третьою та четвертою статті 32 КЗпП України передбачено, що в зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Таким чином, зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 23 березня 2016 року в справі № 6-2748цс15.

Зміною істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, викликаною змінами в організації виробництва і праці, визнається раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і впровадження передових методів.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що зміни істотних умов праці та зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників у трудових відносинах з працівником мають різні правові наслідки та не можуть ототожнюватися.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов помилкового висновку про те, що на підприємстві відповідача мали місце зміни істотних умов праці, а не зміни в організації виробництва та праці, скорочення чисельності або штату працівників, у зв`язку з чим висновок суду про відмову в задоволенні позову є передчасним.

У таких спорах необхідно з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди не перевірили доводів позивача, що будь-які зміни істотних умов праці у відповідача не відбулися, фактично була скорочена його посада начальника відділу матеріально-технічного забезпечення та організації закупівель Управління матеріально-технічного забезпечення-начальника Держслужби зайнятості, та не з`ясували чи були підстави для звільнення за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України, з огляду на скорочення посади позивача.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами повністю не встановлені, а тому судові рішення не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу статті 411 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 401, 411 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 05 жовтня 2017 року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

В. І. Журавель

М. М. Русинчук