Справа № 140/917/18
Провадження № 22-ц/801/2227/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Алєксєєнко В. М.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 рокуСправа № 140/917/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Войтка Ю.Б., Панасюка О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Вінниця цивільну справу №140/917/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення адміністративного правопорушення, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки

за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС», поданою представником - Кудрявським С .М. на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 05 червня 2019 року, ухвалене у складі судді Алєксєєнка В.М.,

встановив:

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , який обґрунтовувала тим, що 02 травня 2015 року біля 3 год 20 хв на автодорозі сполученням Немирів - Ковалівка Немирівського району Вінницької області сталася ДТП за участю автомобіля марки «Опель-Астра» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля марки «БМВ 525» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4 .. Внаслідок ДТП учасники пригоди отримали тілесні ушкодження, а транспортні засоби - механічні пошкодження.

Позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля марки «БМВ 525» д.н.з. НОМЕР_2 , який зареєстровано за нею відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

За наслідками вказаної події порушено кримінальне провадження №0000284, відомості про яке внесено до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань. Постановою прокурора Немирівської місцевої прокуратури Вінницької області від 30 листопада 2017 року кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діях водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. Постановою Немирівського районного суду Вінницької області від 29 грудня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 340грн.

Згідно з висновком авто-товарознавчої експертизи №155 від 15 вересня 2015 року, проведеної в межах кримінального провадження, розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «БМВ -525», д.н.з НОМЕР_2 1997 року випуску, в результаті його пошкодження складає 185 030 грн.

З підстав, передбачених ст. 1188, 1187 ЦК України позивач просила стягнути на її користь з ОСОБА_2 185 030 грн у відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок пошкодження автомобіля та судові витрати у сумі 5850, 30 грн.

Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 21 серпня 2018 року до участі в справі залучено АТ «Страхова група «ТАС» (приватне) (далі - АТ «СГ «ТАС» (приватне) як співвідповідача.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Опель-Астра» д.н.з. НОМЕР_1 застрахована в АТ «СГ «ТАС».

ОСОБА_1 неодноразово уточнювала позовні вимоги, остаточно просила стягнути на її користь з ОСОБА_2 115 030 грн у відшкодування матеріальної шкоди та судові витрати у сумі 5850, 30 грн, та з АТ «СГ «ТАС» 75 000 грн в межах страхового відшкодування матеріальної шкоди.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 05 червня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 115 030 грн у відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок пошкодження автомобіля «БМВ - 525» д.н.з. НОМЕР_2 .

Стягнуто з АТ «СГ «ТАС» (приватне), на користь ОСОБА_1 75 000 грн у відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок пошкодження автомобіля «БМВ - 525» д.н.з. НОМЕР_2 .

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , АТ «СГ «ТАС» (приватне) на користь ОСОБА_1 - 5850 , 30 грн понесених судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем своїх вимог. Свої висновки суд мотивував тим, що потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань деліктному та договірному. Він вільно на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховиків, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. На страховика покладено обов`язок відшкодувати заподіяну внаслідок настання страхового випадку шкоду у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі.

В апеляційній скарзі, поданій представником АТ «СГ «ТАС» (приватне) - Кудрявським С .М. , відповідач просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення з АТ «СГ «ТАС» (приватне) 75 000 грн матеріальної шкоди та в частині солідарного стягнення судових витрат скасувати та ухвалити нове рішення, про відмову у задоволенні позову до АТ «СГ «ТАС» (приватне) у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовував тим, що суд першої інстанції безпідставно не застосував наслідки спливу позовної давності, про застосування якої заявляв відповідач, з підстав, що дорожньо-транспортна пригода мала місце 02 травня 2015 року і з того часу позивач мала можливість дізнатися про страховика особи, причетної до ДТП, оскільки ця інформація є вільною та загальнодоступною.

Також суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин норми статей 33,35,37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якими передбачено строк звернення потерпілого до страховика із заявою про страхове відшкодування, а також підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування у разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода завдана майну потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Позивач до АТ «СГ «ТАС» (приватне) із заявою про виплату страхового відшкодування не звертався, а тому не має права на виплату страхового відшкодування.

Є помилковими висновки суду і щодо визначення розміру відшкодування, оскільки за змістом ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається фізично знищеним, то його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Водночас матеріали справи не містять документів, які визначають ринкову вартість транспортного засобу після ДТП, що унеможливлює визначення розміру страхового відшкодування.

Суд першої інстанції порушив норми процесуального права, стягнувши судові витрати з відповідачів у солідарному порядку.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач проти апеляційної скарги заперечила, просила у її задоволенні відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

У відзиві зазначала, що твердження апелянта про пропуск строку позовної давності не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки за змістом ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Вона не є учасником дорожньо-транспортної пригоди, про особу винуватця їй стало відомо 09 січня 2018 року, з дня набрання чинності постановою Немирівського районного суду Вінницької області про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, про існування страхового полісу відповідач їй не повідомляв, про цю обставину стало відомо лише в підготовчому судовому засіданні у цій цивільній справі, а тому строк позовної давності нею не пропущено. Неспроможними є твердження апелянта щодо необґрунтованого розрахунку розміру відшкодування шкоди, оскільки згідно з роз`ясненнями наданими в п. 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 № 4, якщо транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Висновком експертизи встановлено, що вартість відновлювальних робіт складає 331 419,02 грн, а вартість належного їй транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди становить 185 030 грн, що свідчить про те, що відновлення автомобіля економічно недоцільне і він є фізично знищеним, з чим вона погоджується, а тому до стягнення підлягає сума 185 030 грн. Водночас відповідач ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції в частині розміру відшкодування не оскаржував, а тому навіть з урахуванням різниці вартості автомобіля до та після дорожньо-транспортної пригоди сума стягнутої з відповідача суми страхового відшкодування не зміниться.

Від відповідача ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

04 жовтня 2019 року Вінницьким апеляційним судом АТ «СГ «ТАС» (приватне) поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 05 червня 2019 року та відкрито апеляційне провадження у зазначеній справі.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволення вимог до АТ «СГ «ТАС» (приватне) про стягнення страхового відшкодування в сумі 75 000 грн та судових витрат, а тому відповідно до ст. 367 ЦПК України переглядається апеляційним судом лише в цій частині в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

По справі встановлено та не заперечується сторонами, що 02 травня 2015 року біля 3 год 20 хв, водій ОСОБА_2 , керуючи на відповідній правовій підставі технічно справним автомобілем марки «Опель - Астра» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі сполученням Немирів - Ковалівка Немирівського району Вінницької області при виявленні об`єктивної небезпеки для руху не вжив негайних заходів для зменшення швидкості та зупинки керованого ним автомобіля, чим порушив вимоги п. 12.3. ПДР України, що призвело до зіткнення з автомобілем марки «БМВ 525» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4 .

Автомобіль марки «БМВ 525» д.н.з. НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_1 який зареєстрований за нею відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 24 червня 2014 року (а.с. 9).

Згідно з постановою про закриття кримінального провадження від 30 листопада 2017 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000284 від 02 травня 2015 року закрито у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_4 та ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Постановою Немирівського районного суду Вінницької області від 29 грудня 2017 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України і до нього було застосовано адміністративне стягнення в сумі 340 гривень в дохід держави.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до поліса № АІ/7698571 від 27 квітня 2015 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у АТ «СГ «ТАС» (приватне) на строк до 27 квітня 2016 року включно, забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки «OPEL АSTRA 1.4 І», 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_5 , реєстраційний № НОМЕР_1 . Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого, якщо шкоди завдано майну становить 50 0000 грн, розмір франшизи - 510 грн (а.с. 50).

Згідно з договором AZ №150169 добровільного комплексного страхування транспортних ризиків додаткова страхова сума становить 25 000 грн (а.с. 75).

Висновком експерта № 155 від 15 вересня 2015 року, наданого в межах кримінального провадження, внесеному в ЄРДР 02 травня 2015 року за № 0000284, вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля марки «БМВ 525» д.н.з. НОМЕР_2 , 1997 року випуску з ПДВ складає 331 419,02 гривень, а розмір матеріального збитку завданого власнику автомобіля марки «БМВ 525 TDS» д.н.з. НОМЕР_2 , 1997 року випуску в результаті його пошкодження, з ПДВ складає 185 030 гривень (а.с.16-20).

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів.

У разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 року, яка у подальшому була ще раз підтримана Великою Палатою Верховного Суду у постанові № 760/15471/15-ц від 03.11.2018 року.

Ухвалюючи рішення про стягнення з АТ «СГ ТАС» (приватне) страхового відшкодування в розмірі 75 000 грн, суд першої інстанції виходив з того, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Опель-Астра» д.н.з. НОМЕР_1 застрахована в АТ «СГ «ТАС» (приватне), а тому останній відповідно до ст. 22 Закону № 1961-IV несе відповідальність в межах ліміту страхового відшкодування.

Проте, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідно до пунктів 33.1, 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Згідно зі статтею 35 указаного Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до пункту 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Так, подія, яка пов`язується із настанням страхового випадку - дорожньо-транспортна пригода, сталася 02 травня 2015 року.

Згідно з даними офіційного сайту МТСБУ, автомобіль марки «Опель-Астра» д.н.з. НОМЕР_1 станом на момент дорожньо-транспортної пригоди застрахований в АТ «СГ «ТАС» (приватне), поліс № НОМЕР_6 .

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 в порушення вимог ст. 33.1 Закону № 1961-IV у встановлений законом триденний строк не повідомила страхову компанію про страховий випадок та не надала суду доказів здійснення нею такого повідомлення.

З вимогою про відшкодування шкоди ОСОБА_1 звернулася до суду 10 квітня 2018 року, а із заявою про залучення АТ «СГ «ТАС» (приватне) до участі в справі лише 01 серпня 2018 року (а.с. 49), тобто з пропуском річного строку встановленого п. 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV.

Посилання позивача на те, що до моменту встановлення у судовому порядку особи, винної у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, їй не було відомо про порушення свого права та особу, яка його порушила, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки такі доводи не відповідають положенням п. 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV.

Саме з дня скоєння дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль позивача і заподіяно шкоди позивачу, виникає право вимоги як до безпосереднього заподіювала шкоди, так і до страховика.

Також не приймаються до уваги доводи позивача про те, що ОСОБА_1 не є учасником дорожньо-транспортної пригоди, а тому їй не було відомо про заподіювача шкоди, оскільки як видно із постанови про закриття кримінального провадження від 30 листопада 2017 року досудовим слідством встановлено учасників дорожньо-транспортної пригоди, власника транспортного засобу «БМВ 525 TDS» д.н.з. НОМЕР_2 , ухвалою Немирівського районного суду від 06 травня 2015 року на автомобіль та на свідоцтво про його реєстрацію серії НОМЕР_3 накладено арешт та повернуто лише після закриття кримінального провадження, 26 серпня 2015 року автомобіль було надано в розпорядження експертів для проведення автотоварознавчої експертизи у кримінальному провадженні, що спростовує твердження позивача про відсутність у неї як власника відомостей щодо заподіювача шкоди.

Відповідно до п.п. 55.1, 55.2 ст. 55 Закону № 1961-IV з метою організації обміну інформацією про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності та контролю за його здійсненням створюється єдина централізована база даних, яка містить відомості про чинні та припинені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страхові випадки, що мали місце, транспортні засоби та їх власників. Оператором єдиної централізованої бази даних є МТСБУ. Користування інформаційними ресурсами єдиної централізованої бази даних є вільним і загальнодоступним, за винятком інформації, яка відповідно до законодавства є інформацією обмеженого доступу.

Відомості про страховика транспортного засобу Опель-Астра» д.н.з. НОМЕР_1 є у загальному доступі.

ОСОБА_1 не навела причин, які унеможливлювали вчинення нею дій щодо звернення до страховика в межах річного строку з дня скоєння дорожньо-транспортної пригоди чи підстав для поновлення такого строку, а тому у АТ «СГ «ТАС» (приватне) відсутній обов`язок по виплаті страхового відшкодування.

Своєчасне звернення водія транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, до МТСБУ чи страховика має на меті забезпечити останнім належні умови щодо встановлення реального механізму пригоди та сприяти об`єктивному вирішенню питання щодо можливості здійснення потерпілим особам страхового відшкодування.

Заперечення позивачем необхідності своєчасного звернення до страховика з відповідними повідомленнями саме по собі не зумовлює виникнення в останнього обов`язку по відшкодуванню матеріальної шкоди за рішенням суду, адже в цьому випадку сам позивач своїми діями (бездіяльністю) не забезпечив страховику можливості вирішити питання про наявність правових підстав для здійснення регламентної виплати.

Закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону 1961-IV право страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у випадку пропуску встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою, тобто підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного збитку на підставі договору добровільного майнового страхування.

До відповідних правових висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 10.04.2019 року у справі № 724/1009/16-ц, також аналогічні висновки наведені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі №910/7449/17.

Суд першої інстанції вирішуючи спір, не надав належної оцінки запереченням відповідача АТ «СГ «ТАС» (приватне), висловленим у відзиві на позовну заяву, мотивів, з яких суд відхиляє наведені доводи не навів, неповно з`ясував обставини справи, не застосував до спірних правовідносин норм матеріального права, які ці правовідносини регулюють та не враховував правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права у цих правовідносинах.

З урахуванням встановлених обставин, оскільки позивач пропустила річний строк звернення до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, правові підстави для задоволення позовних вимог до АТ «СГ «ТАС» (приватне) відсутні.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими та доведеними.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне.

За змістом статей 257, 261, 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, перебіг якої починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Так, дорожньо-транспортна пригода сталася 02 травня 2015 року, з позовними вимогами до АТ «СГ «ТАС» (приватне) ОСОБА_1 звернулася 01 серпня 2018 року, подавши заяву про залучення страховика до участі в справі як співвідповідача за її позовом до винуватця дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 .

Проте, виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «СГ «ТАС» (приватне), апеляційний суд відмовляє у задоволенні вимог в цій частині, саме з цих підстав.

В частині визначення розміру відшкодування шкоди, належного потерпілій особі, то оскільки колегія суддів дійшла висновку про відсутність у страховика обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду в межах страхового відшкодування відповідно до вимог п. 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону 1961-IV і неоскарження ОСОБА_2 рішення суду в цій частині, визначення розміру відшкодування не має правового значення в частині вимог до АТ «СГ «ТАС» (приватне) і виходить за межі апеляційного оскарження, а тому в цій частині доводи апеляційної скарги не досліджуються і рішення суду першої інстанції не переглядається.

За таких обставин, відповідно до ст. 376 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення з АТ «СГ «ТАС» (приватне) 75 000 грн страхового відшкодування у відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок пошкодження автомобіля «БМВ - 525» д.н.з. НОМЕР_2 підлягає до скасування з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову до АТ «СГ «ТАС» (приватне).

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З цих підстав рішення суду в частині стягнення з АТ «СГ «ТАС» (приватне) судових витрат також підлягає до скасування.

З урахуванням результатів розгляду апеляційної скарги, з ОСОБА_1 на користь АТ «СГ «ТАС» (приватне) підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1125 грн, який підлягав сплаті відповідачем за подання апеляційної скарги на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 05 червня 2019 року і розрахований за правилами ч.4 ст. 6., п.п.1.1,1.6 ч.2 ст.4, Закону України «Про судовий збір» з урахуванням оспорюваної суми 75000 грн.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 374, 376, 381,382, 384, 389 ЦПК України, суд,

постановив :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС», подану представником - Кудрявським С.М., задовольнити.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 05 червня 2019 року в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 75 000,00 гривень у відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок пошкодження автомобіля «БМВ - 525» д.н.з. НОМЕР_2 та солідарного стягнення 5850 гривень 30 копійок понесених судових витрат скасувати, ухвалити нове судове рішення у цій частині.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС» про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення адміністративного правопорушення, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та у солідарному стягненні судових витрат відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер картки платника податків НОМЕР_7 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» ( , юридична адреса пр. Перемоги,65, м. Київ) 1125, 00 гривень судового збору за подання апеляційної скарги.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий І.В. Міхасішин

Судді: Ю.Б. Войтко

О.С. Панасюк