Постанова

Іменем України

30 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 461/6482/16-ц

провадження № 61-33074св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Усика Г. І. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - ОСОБА_2,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 листопада 2016 року у складі судді Котельви К. О. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 24 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Цяцяка Р. П., Ванівського О. М., Шеремети Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обгрунтування позовних вимог зазначало, що 14 листопада 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 600,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитними коштами 30,00 процентів на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 31 серпня 2016 року у нього виникла заборгованість у розмірі 12 686,89 грн, з яких: 2 404,51 грн - заборгованість за тілом кредиту, 8 490,59 грн - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 711,46 грн - заборгованість зі сплати пені та комісії, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 580,33 грн - штраф (процентна складова), ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28 листопада 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 12 868,89 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що підписанням анкети-заяви про надання кредиту, відповідач підтвердив, що він ознайомився з умовами договору, який є публічним, та розміщений на офіційному сайті позивача, ознайомився і погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» та з тарифами відповідно до обраного ним тарифного пакету.Оскільки ОСОБА_1 умови кредитного договору належно не виконує, вимоги банку про стягнення з нього заборгованості за тілом кредиту, зі сплати процентів за користування кредитними коштам, нарахованої пені, комісії та штрафів, є обгрунтованими.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 24 січня 2017 року заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про перегляд зазначеного заочного рішення суду, залишено без задоволення.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 24 квітня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишено без задоволення, заочне рішення Галицького районного суду м. Львова

від 28 листопада 2016 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права, рішення суду є законним та обгрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги. Укладення між банком та ОСОБА_1 кредитного договору підтверджується наявними у справі доказами, у тому числі випискою по рахунку та роздруківками робочих сторінок програмного комплексу ПАТ КБ «ПриватБанк», за яким ведеться облік відкритих ОСОБА_1 карткових рахунків за карткою «Універсальна Gold».

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справи надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , у якій заявник просила скасувати заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 24 квітня 2017 року, посилаючись на неправильне застосування судами першої таапеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що задовольняючи вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, суди попередніх інстанцій не звернули увагу на відсутність у матеріалах справи доказів про вручення ОСОБА_3 Пам'ятки клієнта, яка б містила основні умови обслуговування та кредитування, а також Тарифів банку. Долучені позивачем до позовної заяви Умови і правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника, а тому не можуть вважатися складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Крім того, згідно з анкетою-заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг ОСОБА_3 просив оформити йому пенсійну картку, а тому висновки судів щодо волевиявлення відповідача на укладення кредитного договору та отримання ним платіжної картки «Універсальна Gold» з встановленим на ній кредитним лімітом, не відповідають фактичним обставинам справи.

На момент укладення договору про надання банківських послуг ОСОБА_3 був інвалідом І «Б» групи внаслідок психічного розладу. Відповідно до висновку Комунального закладу «Львівський обласний психоневрологічний диспансер» від 16 листопада 2016 року № 2981 він є обмеженим у самообслуговуванні, здатності до спілкування та контролі своєї поведінки та потребує стороннього догляду. Суди залишили поза увагою доводи заявника про недійсність кредитного договору, з підстав визначених частиною першою статті 225 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

У запереченнях (відзиві) на касаційну скаргу, що надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у жовтні 2017 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що суди першої та апеляційної інстанції повно та всебічно з`ясували обставини справи та застосували норми матеріального права, а тому відсутні підстави для задоволення касаційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 Своїм підписом на анкеті-заяві ОСОБА_1 засвідчив факт укладення договору банківського обслуговування, який за своєю правовою природою є змішаним договором банківського рахунку та кредитного договору. Згідно з пунктом 2.1.1.2.4. Умов і правил надання банківських послуг, банком

08 лютого 2013 року було встановлено ОСОБА_1 кредитний ліміт у розмірі 2 600,00 грн, який 04 березня 2016 року зменшено до 2 410,00 грн, користування позивачем кредитним лімітом підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по особовому рахунку ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Рух справи у суді касаційної інстанції

31 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами попередніх інстанцій установлено, що 14 листопада 2010 року

ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, відповідно до якої, ознайомившись з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, просив ПАТ КБ «ПриватБанк» надати йому банківську послугу «Пенсійна картка», проставивши відповідну відмітку у заяві.

Станом на 31 серпня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» нарахувало відповідачу заборгованість у розмірі 12 686,89 грн, яка складається з: 2 404,51 грн - заборгованість за тілом кредиту, 8 490,59 грн - заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 711,46 грн - заборгованість зі сплати пені та комісії, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 580,33 грн - штраф (процентна складова) за порушення умов кредитного договору.

На момент підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, а також на дату розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не був визнаний недієздатним чи обмежено дієздатним.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечень (відзиву) на неї, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (частина перша та друга статті 638 ЦК України).

Відповідно до пункту 2.1.1.2.1 Умов і правил надання банківських послуг для надання послуг банк відкриває клієнту картку, її вид визначений у Пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання картки, зазначена в заяві.

За змістом пунктів 2.3., 2.4. Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня

2010 року № 223, чинного на дату підписання ОСОБА_1 анкети-заяви

від 14 листопада 2010 року, передачі у власність або наданню у користування клієнта спеціального платіжного засобу має передувати укладення між ним та емітентом платіжного засобу договору, на підставі якого надається та використовується спеціальний платіжний засіб.Договір укладається в письмовій формі.Умови договору мають бути викладені державною мовою. Один примірник договору зберігається в емітента, а другий примірник договору емітент зобов`язаний надати клієнту під підпис.Емітент зобов`язаний під час видачі спеціального платіжного засобу надати клієнту договір, правила використання спеціального платіжного засобу і тарифи банку.

Емітент зобов`язаний забезпечити наявність у договорі таких умов:тип спеціального платіжного засобу; види платіжних операцій, які клієнт має право здійснювати з використанням спеціального платіжного засобу, правила та максимальний строк їх виконання;порядок обслуговування рахунку (за дебетовою, дебетово-кредитною або кредитною схемою, розміри гарантійного забезпечення та/або незнижувального залишку коштів на рахунку, порядок кредитування клієнта, порядок установлення курсу продажу, обміну або конвертації іноземної валюти тощо); тарифи банку на обслуговування операцій з використанням спеціального платіжного засобу на момент укладення договору та порядок повідомлення клієнта про їх зміну;ліміти та/або обмеження за операціями з використанням спеціального платіжного засобу або платіжних додатків, реалізованих у спеціальному платіжному засобі (за наявності);право клієнта на одержання виписок про рух коштів за його рахунком та порядок їх отримання; порядок забезпечення емітентом та клієнтом безпеки під час користування спеціальним платіжним засобом; порядок розгляду спорів; відповідальність емітента та клієнта тощо.

Відповідно до частини першої статті 57 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 60 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно статті 179 ЦПК України 2004 року предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Задовольняючи вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції з висновками якого погодився апеляційний суд не звернув увагу, що у переліку зазначених у анкеті-заяві банківських послуг ОСОБА_3 проставив відмітку про відкриття йому пенсійної картки, а не отримати кредитний ліміт з використанням кредитної картки «Універсальна».

Надані ПАТ КБ «ПриватБанк» докази на підтвердження укладення між сторонами кредитного договору від 14 листопада 2010 року, а також невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, Витяг з тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», Витяг з Умов і правил надання банківських послуг, затверджений наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, розрахунок заборгованості та виписку за карткою/рахунком НОМЕР_1 і додатковими рахункам договору за період з 01 січня 2013 року по

22 листопада 2016 року, не можуть беззаперечно свідчити про волевиявлення ОСОБА_1 на укладення кредитного договору та про досягнення сторонами згоди щодо всіх його істотних умов за відсутності інших допустимих доказів. Зокрема ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав доказів на підтвердження видачі відповідачеві кредитної картки, строку її дії, розміру наданого банком кредитного ліміту, розміру процентів за користування кредитом та інших тарифів банку.

З огляду на наведене, невизнання відповідачем заявлених позовних вимог щодо його волевиявлення на укладення кредитного договору, відсутності у матеріалах справи підтверджень, що саме з наданими банком Витягом з тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов і правил надання банківських послуг, затвердженого наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256 був ознайомлений відповідач та погодився з ними підписуючи анкету-заяву, висновки судів попередніх інстанцій про доведеність ПАТ КБ «ПриватБанк» позовних вимог щодо укладення між ним та відповідачем кредитного договору, та наявності заборгованості ОСОБА_3 за таким договором, грунтуються на припущеннях.

Статтею 3 ЦК України визначені основні засади цивільного судочинства. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Таким чином, дії учасників цивільних відносин мають відповідати зазначеним вимогам.

У даному випадку цивільні відносини виникли між ПАТ КБ «ПриватБанк» та фізичною особою ОСОБА_3 , як споживачем банківських послуг, який є слабшою стороною та підлягає особливому правовому захисту у вказаних правовідносинах (Рішення Конституційного Суду України від 11 липня

2013 року у справі № 1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»), з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України.

ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав достатніх допустимих доказів на підтвердження укладення між ним та ОСОБА_3 кредитного договору, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 12 686,89 грн є необгрунтованими, а висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для їх задоволення помилковими.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права суд першої інстанції неправильно визначився з характером спірних правовідносин, а апеляційний суд, переглядаючи справу в апеляційному порядку зазначених недоліків не усунув, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про необхідність скасування рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 листопада 2016 року та ухвали Апеляційного суду Львівської області від 24 квітня

2017 року, з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» за їх необгрунтованістю.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 24 квітня 2017 року скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Г. І. Усик

Судді: І. Ю. Гулейков

В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

В. В. Яремко