Справа № 159/2106/19 Головуючий у 1 інстанції: Лесик В. О.
Провадження № 22-ц/802/730/19 Категорія: 19 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Концевич Я.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Сороки В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельська оптово-торгова база», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельська ОТБ» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 травня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ТзОВ «Ковельська оптово-торгова база», ТзОВ «Ковельська ОТБ» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна .

Позов мотивує тим, що 01 лютого 2013 року відбулась державна реєстрація юридичної особи - ТзОВ «Ковельська оптова база». Він був учасником товариства. Відповідно до пункту 3.2. статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковельська оптово-торгова база», розмір статутного капіталу товариства складає 440000 гривень, вклад позивача до статутного капіталу 26400 гривень, що становить 6% статутного капіталу.

03.04.2017 року позивач звернувся до учасників ТОВ «Ковельська оптово-торгова база» із заявою від 03.04.2017 року, в якій просив виключити його зі складу засновників ТОВ «Ковельська оптово-торгова база» та провести розрахунки пов`язані з виходом із складу учасників. Товариство задовольнило його заяву, виключило ОСОБА_1 зі складу учасників товариства, провівши перерозподіл частки між іншими учасниками.

07 лютого 2018 року товариство сплатило позивачу на картковий рахунок в ПАТ «Приватбанк» 26412 гривень в повернення внеску до статного капіталу та виплатило дивіденди за період з 01.01.2017 по дату виключення зі складу учасників.

Виплативши 26412 гривень товариство фактично повернуло внесок учасника до статутного капіталу. Разом з тим на дату виходу учасника складено баланс товариства. (03.04.2017) р. Так, згідно з балансом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельська оптово-торгова база», складеного відповідачем на дату виходу, власний капітал (чисті активи) Товариства, тобто вартість його майна на кінець звітного періоду, становила 1507600 грн. (один мільйон п`ятсот сім тисяч шістсот гривень). Виходячи з відомостей балансу станом на 03.04.2017 року до виплати вибувшому учаснику підлягала сума 90456 гривень з розрахунку (1507600 грн х 6/100%).

Враховуючи, що товариством сплачено 26412 гривень заборгованість товариства перед вибувшим учасником складала 64044 гривень. (90456-26412).

Вказує, що товариство лише частково провело розрахунки з учасником, який вибув з товариства.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 15.01.2019 року у справі № 903/771/18 задоволено позов ОСОБА_1 до ТзОВ «Ковельська оптово-торгова база» про стягнення вартості майна, пропорційної частці у статутному капіталі товариства в сумі 450297,91 гривень.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 23.11.2018 року у справі № 903/771/18 задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову зокрема, до вирішення спору по суті у справі № 903/771/18 заборонено суб`єктам державної реєстрації, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», вчиняти реєстраційні дії щодо ТОВ «Ковельська оптово-торгова база» (ідентифікаційний код 38527562 місцезнаходження реєстраційної справи - Відділ реєстрації бізнесу та дозвільних процедур Департаменту ЦНАП м Луцьк ), а саме, вносити запис про припинення юридичної особи в результаті ліквідації

Зазначає, що позовна заява про стягнення вартості майна, пропорційної частці у статутному капіталі товариства вперше була подана до Господарського суду Волинської області 23.07.2018 року за якою 26.07.2018 року було відкрито провадження по справі №903/513/18.

Проте, вже 24.07.2018 року та 31.07.2018 року боржник ТзОВ «Ковельська оптово-торгова база» за договорами купівлі-продажу посвідченими приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Веремчуком Сергієм Володимировичем відчужив всі об`єкти нерухомості Ковельській оптово-торговій базі Волинської облспоживспілки. Стверджує, що учасники обох юридичних осіб є пов`язаними особами, позаяк директором обох є ОСОБА_2 , який в свою чергу є засновником (учасником) ТОВ " Ковельська оптово-торгова база Засновником ТОВ " Ковельська оптово-торгова база" та Ковельської оптово-торгової бази Волинської облспоживспілки є Волинська обласна спілка споживчих товариств, які знали про існування судового спору щодо майна .

Згідно експертного висновку вартість майна становить 5996150 гривень, однак відчужене майно було за ціною не вище 180 000 гривень.

01.09.2018 року в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб підприємців по рішенню учасників ТзОВ «Ковельська оптово-торгова база» внесено записи про зменшення Статутного капіталу товариства з 440000 гривень до 30800 гривень, без повідомлення кредиторів.

18.09.2018 року в Єдиний державний реєстр юридичних осіб та фізичних осіб підприємців внесено запис про рішення щодо припинення юридичної особи шляхом ліквідації . Оскільки на розгляді господарського суду перебувала справа, відповідачем по якій було ТзОВ «Ковельська оптово-торгова база» суд заборонив вносити запис про припинення юридичної особи в результаті ліквідації.

Перераховані дії, на думку позивача, свідчать про намір ТзОВ «Ковельська оптово-торгова база» не виконувати рішення господарського суду, щодо сплати коштів вибувшому учаснику, позаяк ні майна ні коштів відповідач не має.

Вважає, що продаж об`єктів нерухомості до ухвалення судового рішення, був здійснений з порушенням чинного законодавства та з метою виведення активів.

Стверджує, що укладання спірного договору є нічим іншим як ухилення від виконання рішення господарського суду та ухилення від виконання боргових зобов`язань, що порушує його інтереси позаяк його укладання вчинено з метою протиправного позбавлення юридичної особи права власності на майно.

Просить визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 31.07.2018 року між ТзОВ «Ковельська оптова-торгова база» та Ковельською оптово-торговою базою Волинської облспоживспілки, який посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Веремчуком С.В..

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 травня 2019 року провадження у даній справі закрито, з підстав того, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснено ОСОБА_1 його право звернення з даним позовом в порядку господарського судочинства.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, а також доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржувану ухвалу скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Закриваючи провадження в даній цивільній справі, суд першої інстанції виходив з того, що спір, який виник між учасником ОСОБА_1 та ТзОВ «Ковельська оптова-торгова база», який виключений з товариства у відповідності до рішення загальних зборів учасників товариства від 24.04.2018 року та товариством з приводу визнання недійсним рішення загальних зборів учасників є корпоративним спором, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Отже, посилаючись на висновки Верховного Суду, які викладені в постановах від 24 квітня 2018 року (справа №925/1165/14), від 18 липня 2018 року ( справа № 917/342/17), 10 липня 2018 року ( справа № 913/966/16), суд першої інстанції дійшов висновку, що спір у даній справі не може бути розглянуто у порядку іншого (ніж господарське) судочинства.

Однак такі висновки суду зроблені з порушенням норм процесуального права, що є підставою для скасування даної ухвали.

Частина ст. 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Таким чином, положення ч. 1 ст. 55 Конституції України закріплює одну з найважливіших гарантій здійснення як конституційних, так й інших прав та свобод людини і громадянина.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Отже, гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини у п. 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом встановленим законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 3 вказаної статті відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Приписи ст. 19 ЦПК України визначають категорію справ, що відносяться до юрисдикції загальних судів. Так, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Господарський процесуальний кодекс України встановлює, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; й інші справи у спорах між суб`єктами господарювання (пункти 1, 10, 15 частини першої статті 20 цього кодексу).

Закриваючи провадження у даній цивільній справі, суд першої інстанції посилаючись на висновки викладені постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року (справа №925/1165/14), від 18 липня 2018 року ( справа № 917/342/17), 10 липня 2018 року ( справа № 913/966/16), зробив помилковий висновок про те, що справа не може бути розглянута в порядку цивільного судочинства.

В зазначених постановах Верховний Суд розглядав господарські справи за матеріалами позовів фізичних осіб про стягнення (відшкодування) вартості часток майна при припиненні діяльності юридичних осіб, та дійшов висновку, що Учасник, який вибув зі складу юридичної особи, може бути стороною корпоративного спору щодо визначення та стягнення належної йому до сплати вартості частки майна юридичної особи, про визнання недійсними рішень про виключення його зі складу юридичної особи, а також про визнання недійсними інших рішень юридичної особи, якщо ці рішення прийняті в період до виходу (виключення) учасника, а відповідні вимоги обґрунтовуються порушенням його корпоративних прав на момент прийняття такого рішення.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини І статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають, крім інших, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів, справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах.

Поняття корпоративного права визначено у частині І статті 167 Господарського Кодексу України, згідно з якою, корпоративні права це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Згідно з частино 3 цієї статті, під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Апеляційним судом встановлено, що питання захисту корпоративного права заявника на даний час вирішується господарським судом у справі за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «Ковельська оптово-торгова база» про стягнення вартості майна, пропорційної частці у статутному капіталі.

Позов, з яким звернувся позивач, хоча і стосується майна, відчуженого за договором купівлі-продажу ТзОВ «Ковельська оптово-торгова база», однак не відноситься до корпоративного спору, виходячи з названих вище положень Господарського процесуального кодексу України та Господарського Кодексу України.

Спір про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна який вчинений 31 липня 2018 року не стосується розпорядження корпоративними правами ТзОВ «Ковельська оптово-торгова база», а тому дану цивільну справу слід розглядати за правилами цивільного судочинства.

Крім того, як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваної ухвали суд першої інстанції помилково зазначив про оскарження позивачем рішення загальних зборів учасників товариства, оскільки як вбачаться з позовної заяви ОСОБА_1 оскаржується виключно договір купівлі продажу нерухомого майна від 31.07.2018 року.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що справа за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ « Ковельська оптово-торгова база», ТзОВ «Ковельська ОТБ» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

Суд першої інстанції належним чином не визначив характеру спору, суб`єктного складу правовідносин, предмета та підстав заявлених вимог, унаслідок чого дійшов до помилкового висновку щодо належності спору до юрисдикції господарського суду.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Неправильне застосування норм процесуального права призвело до безпідставної відмови у розгляді даної скарги, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та порушує права заявника на гарантії захисту у суді своїх інтересів.

Ухвала суду першої інстанції підлягає до скасування з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 367,369,374,379,381,382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 травня 2019 скасувати.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельська оптово-торгова база», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельська ОТБ» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: