КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/9488/18 Головуючий у суді І інстанції Комаревцева Л.В.
Провадження № 22-ц/824/47/2019 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ігнатченко Н.В., Олійника В.І., Кулішенка Ю.М., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 вересня 2018 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулося до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що 22 жовтня 2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі - ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень») та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 197899526. На підставі договору відступлення прав вимоги № 20170714, укладеного 14 липня 2017 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», до останнього перейшло право грошової вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем, на загальну суму 20 763,65 грн. Незважаючи на письмові повідомлення позивача, відповідач свої зобов'язання за цим договором належним чином не виконав, не здійснював обов'язкових платежів як первісному так і новому кредиту, у зв'язку з чим зазначену суму заборгованості позивач просив стягнути на свою користь.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 вересня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №197899526 від 22 жовтня 2015 року в розмірі 20 763,65 грн. та судові витрати в розмірі 1 762,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням в частині розміру стягнутої заборгованості, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково, стягнувши з нього суму основного боргу за мінусом 2 744,59 грн., а в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за платою за управлінням кредиту та пенею відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначив, що за наявними у справі доказами він отримав кредит саме в розмірі 8 851,00 грн., які були перераховані ФОП ОСОБА_6 в рахунок оплати вартості придбаного товару. 23 листопада та 28 грудня 2015 року ним було погашено кредит на суми 735,83 грн. та 750,00 грн. відповідно, тому розмір основної суми боргу повинен складати 7 365,43 грн. Стягуючи з нього на користь позивача суму 5 137,60 грн. як проценти за користування кредитом, суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки ця сума була нарахована в якості плати за управління кредитом. При цьому встановлення такої плати є незаконним, а положення договору щодо цього платежу - нікчемним. Крім того, суд не врахував, що позивачем пропущено строк позовної давності стосовно вимог про стягнення пені, адже умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», в яких збільшено позовну давність до десяти років, не містять підпису позичальника, тому вони не можуть вважатися складовою укладеного між сторонами договору.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість. Проте зазначений відзив не може бути прийнятий до уваги апеляційного суду в силу вимог статтей 183, 360 ЦПК України, оскільки він надісланий до неналежного апеляційного суду, а саме до Апеляційного суду м. Києва, який ліквідовано, хоча справа розглядається Київським апеляційним судом.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв'язку з наведеним, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Судом установлено, що 22 жовтня 2015 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 197899526шляхом приєднання (частина 1 статті 634 ЦК України).

Згідно із пунктом 2 заяви на отримання кредиту, кредит надається позичальнику в розмірі 11 029,03 грн. на строк 24 місяці із зобов'язанням щомісячної сплати процентів в розмірі 2,5 % від суми кредиту згідно з графіком платежів, сплати річних процентів в розмірі 0,01 % від суми боргу за договором згідно з графіком платежів та сплати щоденної пені в розмірі 0,3 % від загальної суми прострочення.

Пунктом 3 заяви передбачено, що позичальник доручає ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» перерахувати, за рахунок отриманого ним кредиту, такі суми грошових коштів: 8 851,00 грн. - ФОП ОСОБА_6 в рахунок оплати р/ф № 31799 від 21 жовтня 2015 року, 2 018,03 грн. - ПАТ «СК «ТАС» в рахунок оплати страхового платежу за договором страхування № 197899526-С від 22 жовтня 2015 року, 160,00 грн. - ТОВ «МайСейфеті» в рахунок оплати послуги «Охоронець КредитМаркет 12».

На підставі договору відступлення прав вимоги № 20170714, укладеного 14 липня 2017 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», до позивача перейшло право грошової вимоги (право вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості).

Відповідно до витягу з реєстру боржників, який є додатком № 1 до договору відступлення права вимоги, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_5 на загальну суму 20 763,65 грн., з яких: 10 110,02 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 1,51 грн. - заборгованість за відсотками; 5 137,6 грн. - заборгованість за платою за управління кредитом та 5 514,52 грн. - заборгованість за нарахованою пенею.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив умови взятого на себе зобов'язання щодо своєчасного погашення суми кредиту та процентів за його користування в порядку і на умовах зазначених в кредитному договорі, а у позивача є право вимагати повернення кредитної заборгованості та пені від загальної суми прострочення.

Так, у відповідності до статтей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина 1 статті 1055 ЦК України).

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, 611, частини 1 статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Судом встановлено та не спростовано відповідачем, що ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» як первісний кредиторсвої зобов'язання за кредитним договором виконав повністю, надавши ОСОБА_5 кредитв обумовленому розмірі шляхом перерахування коштів на відповідні рахунки за цільовим призначенням, яке було погоджено сторонами в заяві на отримання кредиту.

Відповідно пункту 4 заяви про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», в якому установлено графік платежів за кредитом, відповідач зобов'язався щомісячно в період з 23 листопада 2015 року по 20 жовтня 2017 року включно здійснювати загальний фіксований платіж в розмірі 735,33 грн., який включав у себе суму 459,55 грн. в якості повернення кредиту, суму 0,05 грн. в якості річних процентів та суму 275,73 грн. в якості щомісячних процентів.

Підписуючи зазначену заяву, він був згоден з тим, що ця заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень»становлять кредитний договір між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ним як позичальником. Умови кредитного договору, зокрема умови про сукупну вартість кредиту/кредитів, йому роз'яснені та зрозумілі. Він ознайомився з кредитним договором до його укладання і згоден з усіма його умовами, його примірник цієї заяви отримав, а умови отримання кредитів від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень»згоден отримати шляхом роздрукування з веб-сайта кредитодавця - www.kreditmarket.uа. При цьому, відповідач зобов'язався виконувати кредитний договір і регулярно ознайомлюватися з його змінами на зазначеному веб-сайті. Засвідчив, що повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, передбачені частиною 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», та їх зміст, а також про всі інші умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.

Із довідки ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» від 14 липня 2017 року та розрахунку заборгованості ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» станом на 20 липня 2017 року вбачається, що 23 листопада та 28 грудня 2015 року ОСОБА_5 було погашено кредит на суми 735,83 грн. та 750,00 грн. відповідно, тобто на загальну суму 1 485,83 грн., які були зараховані: 919,01 грн. на погашення тіла кредиту за два перших платежі згідно графіку платежів, 0,26 грн. на погашення відсотків та 566,56 грн. на погашення плати за управління кредитом.

Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором № 197899526 від 22 жовтня 2015 року в загальному розмірі 20 763,65 грн., з яких: 10 110,02 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 1,51 грн. - заборгованість за відсотками; 5 137,6 грн. - заборгованість за платою за управління кредитом та 5 514,52 грн. - заборгованість за нарахованою пенею.

В апеляційній скарзі відповідач вказував, що встановлення плати за управління кредитом є незаконним, така плата не вірно розтлумачена судом як складова кредитної заборгованості по щомісячних процентах.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно із пунктом 2 заяви № 197899526 від 22 жовтня 2015 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень»(Умови надання кредиту), одним із видів зобов'язання за кредитом є сплата щомісячних процентів у розмірі 2,5 % від суми кредиту згідно з графіком платежів.

Згідно статті 204 ЦК України, якою встановлена презумпція правомірності правочину, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Зважаючи на викладене, ставка щомісячних процентів за кредитним договором в розмірі 2,50 % від суми кредиту в розмірі 11 029,03 грн. становить 275,73 грн. і саме таку суму щомісячно мав сплачувати ОСОБА_5 для погашення заборгованості по щомісячних процентах.

Усі можливі нарахування по сумі щомісячних процентів відображені в останній колонці пункту 4 (графік платежів) заяви про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», відтак кредитним договором було передбачено такий вид нарахувань по заборгованості. Плата за управління кредитом не була передбачена ні умовами кредитного договору, ні графіком платежів, однак ця складова заборгованості у кредитному договорі № 197899526 від 22 жовтня 2015 року має назву плата за щомісячними процентами.

Під час укладення кредитного договору положення цього договору, зокрема умови про сукупну вартість кредиту, позичальнику роз'яснені та зрозумілі. Позичальник ознайомився з кредитним договором до його укладення і був згоден з усіма його умовами, тому розумів який саме загальний розмір кредитної заборгованості він мав погасити на виконання умов договору, з якими погодився.

Отже, задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» в частині стягнення заборгованості за кредитом та процентами (річними та щомісячними), суд першої інстанції на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (статі 89 ЦПК України), та положень закону дійшов правильного висновку про те, що оскільки ОСОБА_5 не виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, то у позивача є право вимагати повернення вказаних вище складових заборгованості в судовому порядку.

Доводи апеляційної скарги не свідчать про те, що суд першої інстанції при вирішенні спору вийшов за межі позовних вимог або що з відповідача було помилково стягнуто заборгованість за щомісячними процентами (плата за управління кредитом) не у відповідності до положень кредитного договору, які є діючими.

Разом з тим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» в частині стягнення заборгованості за нарахованою пенею не ґрунтується на законі та матеріалах справи з огляду на таке.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (пункт 1 частини 2 статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини 1 та 5 статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина 1 статті 259 ЦК України).

Суд першої інстанції установив, що згідно умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» у редакції від 30 березня 2015 року, які оприлюднені на веб-сайті кредитодавця - www.kreditmarket.ua, а саме пункту 7.2. цих умов, до вимог, що виникають з кредитного договору або у зв'язку з ним, застосовується позовна давність у десять років.

У зв'язку з цим, суд вважав, що строк позовної давності по стягненню заборгованості за кредитним договором № 197899526 від 22 жовтня 2015 року продовжений за згодою сторін і має часові рамки з 22 жовтня 2015 року по 22 жовтня 2025 року, тому позивач, звернувшись до суду у травні 2018 року, застосував заходи щодо захисту своїх прав в межах строку позовної давності.

Між тим, вирішуючи спір у зазначений частині, суд не врахував, що умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» не містять підпису відповідача, а в його заяві на отримання кредиту № 197899526 від 22 жовтня 2015 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

За висновками Верховного Суду України, які викладені у постановах № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, № 6-240цс14 від 11 лютого 2015 року, № 6-698цс15 від 10 червня 2015 року та № 6-757цс15 від 1 липня 2015 року, умови, в яких встановлено збільшену позовну давність, що не містять підпису позичальника, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності.

Суд першої інстанції, погоджуючись із доводами позивача щодо застосування десятирічного строку позовної давності, не встановив наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме на долучені позивачем до матеріалів справи умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» погодився відповідач, підписуючи заяву на отримання кредиту та заяву про приєднання до умов, а також те, що умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання цих заяв, тому дійшов помилкового висновку про те, що позовна давність не спливла станом на момент пред'явлення позову.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження порушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Відповідно до принципу диспозитивності (стаття 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з наданого суду розрахунку заборгованості, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просить стягнути з ОСОБА_5 на свою користь суму пені за невиконання зобов'язань за кредитним договором, нарахованої за період з 23 грудня 2015 року по 22 лютого 2017 року (колонка 15), а з даним позовом товариство звернулося до суду 24 травня 2018 року, що у свою чергу дає правові підстави для відмови у задоволенні позовних вимог у цій частині у зв'язку з пропуском позивачем строку спеціальної позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у відзиві на позовну заяву (а. с. 47).

Отже, розглядаючи позов у зазначеній частині, суд першої інстанції належним чином не визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, не дослідив наявні у справі докази та не надав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень статті 376 ЦПК України воно підлягає скасуванню у частині задоволення позову про стягнення заборгованості за нарахованою пенею в розмірі 5 514,52 грн. з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно пункту 2 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із вимогами статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Встановлено, що пропорційно до задоволених позовних вимог відповідач повинен відшкодувати позивачу 1 294,04 грн. сплаченого судового збору у зв'язку з розглядом справи в суді першої інстанції, а позивач - відповідачу 701,94 грн. за подання апеляційної скарги, а тому колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_5 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» різницю сплаченого судового збору в розмірі 592, 10 грн.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 вересня 2018 року в частині задоволення позову товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за нарахованою пенею в розмірі 5 514,52 грн. (п'ять тисяч п'ятсот чотирнадцять гривень п'ятдесят дві копійки) скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

У іншій частині рішення Дарницького районного суду міста Києва від 17 вересня 2018 року залишити без змін.

Змінити розподіл судових витрат у справі, стягнувши з ОСОБА_5 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» сплачений судовий збір в розмірі 592,10 грн. (п'ятсот дев'яносто дві гривні десять копійок).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: Н.В. Ігнатченко

В.І. Олійник

Ю.М. Кулішенко