Справа № 352/2389/13-ц
Провадження № 22-ц/4808/1323/19
Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р. Р.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Василишин Л.В., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тисменицького районного суду в складі судді Струтинського Р.Р., постановлену 16 вересня 2019 року в м. Івано-Франківську у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Тисменицького районного суду від 27 червня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання розписки недійсною,

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Тисменицького районного суду від 27 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання розписки недійсною.

Заява обґрунтована тим, що в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні за №0000155 встановлено, що ОСОБА_2 (кредитор) та ОСОБА_3 (свідок) на час укладення договору позики перебували за межами України, що підтверджується наданою на його звернення відповіддю заступника начальника слідчого відділу СУ ГУНП в Івано-Франківській області. Вважає, що ця обставина є нововиявленою і судом при розгляді справи не досліджувалась. Про те, що дана обставина є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленою обставиною зазначено і в мотивувальній частині постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 21 травня 2019 року.

Ухвалою Тисменицького районного суду від 16 вересня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що обставини, на які посилається заявник не можуть вважатися нововиявленими.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на порушення судом норм процесуального права. Просить ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення його заяви.

Апеляційна скарга мотивована тим, що факт перебування відповідача ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_3 за межами України на час укладення спірної розписки підтверджений довідкою заступника начальника слідчого відділу СУ ГУНП в Івано-Франківської області від 02 квітня 2018 року №4967/108/02/24-2018. Судом першої інстанції цього не враховано та не прийнято до уваги, що особисто отримати інформацію з Державної прикордонної служби України про перетинання державного кордону України вказаних осіб він не має можливості. Адже така інформація є конфіденційною і не може бути поширена без згоди цих осіб. Під час розгляду справи по суті ним заявлялось клопотання про витребування цієї інформації. Проте Тисменицьким районним судом у задоволенні клопотання було безпідставно відмовлено.

ОСОБА_2 не скористався своїм правом на подання відзиву.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 доводи скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

Представник ОСОБА_2 адвокат Селянін В.О. доводів скарги не визнав посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Матеріалами справи підтверджується, що у серпні 2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про визнання розписки недійсною.

Рішенням Тисменицького районного суду від 27 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 жовтня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено (а.с.131-135, 241-245 т.1).

У червні 2019 року ОСОБА_1 подав до місцевого суду заяву про перегляд за нововиявленими обставинами ухваленого в справі рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України (а.с.1 т.2).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За частиною першою статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Пунктом першим частини другої статті 423 ЦПК України передбачено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду.

Заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення (пункт перший частини першої статті 424 ЦПК України).

За змістом пункту першого частини другої статті 424 ЦПК України з урахуванням приписів частини першої цієї статті заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подана з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили.

Отже, судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуте за нововиявленими обставинами, якщо є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

При цьому заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами з підстави наявності істотних для справи обставин, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, учасники справи можуть подати протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про існування таких обставин, але не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили.

Рішення Тисменицького районного суду від 27 червня 2014 року, яке ОСОБА_1 просив переглянути за нововиявленими обставинами, набрало законної сили 14 жовтня 2014 року після його перегляду в апеляційному порядку.

Із заявою про перегляд судового рішення апелянт звернувся лише 14 червня 2019 року, тобто з перевищенням трирічного строку, установленого пунктом першим частини другої статті 424 ЦПК України.

Частиною третьою статті 424 ЦПК України передбачено, що строки, визначені в частині другій цієї статті, не можуть бути поновлені.

А отже, встановлений пунктом 1 частини другої статті 424 ЦПК України трирічний строк для подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, є присічним і поновленню не підлягає.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру («Пономарьов проти України», № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вищезазначених положень закону не врахував, не звернув увагу на те, що ОСОБА_1 подав заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Тисменицького районного суду від 27 червня 2014 року з пропуском передбаченого пунктом першим частини другої статті 424 ЦПК України строку. А тому помилково відкрив провадження та розглянув заяву по суті.

За таких обставин ухвалу Тисменицького районного суду від 16 вересня 2019 року необхідно скасувати, а провадження в справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Тисменицького районного суду від 27 червня 2014 року за нововиявленими обставинами закрити.

Під час судових дебатів представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 також просив постановити окрему ухвалу стосовно судді першої інстанції Хоминець М.М., яка ухвалила рішення від 27 червня 2014 року, та колегії суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі Меленко О.Є., Васильковського В.М. та Малєєва А.Ю., ухвалою якої від 14 жовтня 2014 року вказане рішення залишено без змін. Направити її до правоохоронних органів для порушення кримінальної справи відносно цих осіб. При цьому вказував, що відмовляючи у витребуванні в Державної прикордонної служби України інформації щодо перебування відповідача ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_3 станом на 01 листопада 2011 року за межами України Івано-Франківський апеляційний суд в своїй ухвалі від 11 листопада 2019 року встановив, що така інформація наявна у матеріалах справи. Однак, як при вирішенні справи по суті, так і перегляді рішення апеляційним судом цьому доказу не дано правильної юридичної оціки.

Відповідно до частини восьмої статті 262 ЦПК України окрему ухвалу може бути постановлено судом першої інстанції, судами апеляційної чи касаційної інстанцій.

Згідно з частиною десятою статті 262 ЦПК України суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення.

Правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлені під час розгляду справи порушення матеріального або процесуального права, встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень.

Вимоги представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 про постановлення окремої ухвали щодо судді Тисменицького районного суду Хоминець М.М. не підлягають задоволенню, оскільки окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли. При цьому суд не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали, оскільки заявником не надано жодного належного та допустимого доказу про порушення суддею вимог процесуального законодавства.

Що стосується окремої ухвали відносно колегії суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області, то таке питтання віднесено до повноважень суду вищої інстанції.

Керуючись статтями 374, 377, 381 384, 390, 424, 429 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Тисменицького районного суду від 16 вересня 2019 року скасувати.

Закрити провадження в справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Тисменицького районного суду від 27 червня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання розписки недійсною.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: Л.В. Василишин

Л.В. Ясеновенко

Повний текст постанови виготовлено 21 листопада 2019 року