ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8352/19 Справа № 175/1827/18 Суддя у 1-й інстанції - Новік Л. М. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу за договорами позики та поруки.

Позовні вимоги ОСОБА_3 мотивовані тим, що 23 квітня 2010 року між ним та ОСОБА_5 було укладено договір позики, за яким Позикодавець передав Позичальнику у власність грошові кошти у розмірі 150 000,00 грн., а Позичальник прийняв кошти та зобов`язався їх повернути у визначений цим Договором строк. Відповідно до п. 2. умов цього Договору, позика передана Позикодавцем Позичальнику безпосередньо перед підписанням цього Договору готівкою. Також, 24 квітня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з метою забезпечення виконання Позичальником взятих на себе зобов`язань за договором позики від 23 квітня 2010 року було укладено договір поруки, відповідно до п. 1.1. якого Поручитель на добровільних засадах зобов`язується солідарно з Позичальником відповідати перед Позикодавцем за виконання Позичальником в повному обсязі зобов`язань за договором позики грошей від 23 квітня 2010 року та додатковими угодами до нього, укладеним між Позикодавцем та Позичальником, надалі - Договір позики, згідно з яким Позичальник зобов`язаний повернути позику в сумі 150 000,00 грн. в строк до "01" березня 2016 року, а також виконати інші зобов`язання, що передбачені Договором позики. Відповідно до п. 5. умов Договору, Відповідач був зобов`язаний повернути позику у строк до "01" березня 2016 року. ОСОБА_5 взятих на себе зобов`язань за Договором позики не виконав та станом на 15 травня 2018 року не повернув позику. Заборгованість відповідача за договором позики станом на 28 квітня 2015 року складає 150 000,00 грн.. 10 березня 2016 року позивачем було надіслано відповідачам лист-вимогу про порушення зобов`язання за Договором позики з вимогою повернути позику в строк до 10 квітня 2016 року, однак, до теперішнього часу позика не повернута.

Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованість за Договором позики та Договором поруки у розмірі 150 000,00 грн..

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено в повному обсязі та стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованість за Договором позики від 23 квітня 2010 року та Договором поруки від 24 квітня 2013 року у розмірі 150 000,00 грн..

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з доведеності заявлених вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив вказане рішення скасувати в частині солідарного стягнення заборгованості та в цій частині ухвалити нове рішення, яким закрити провадження у справі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тоді як провадження було відкрите в червні 2018 року. Апелянт вважає, що провадження в частині солідарного стягнення заборгованості підлягає закриттю.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду в оскаржуваній частині скасувати, з наступних підстав.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 23 квітня 2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, за яким останній передав позичальнику грошові кошти в сумі 150 000,00 грн., а позичальник зобов`язався повністю повернути позику за цим договором в термін до 01 березня 2016 року.

24 квітня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір поруки, за яким поручитель на добровільних засадах зобов`язався солідарно з позичальником відповідати перед позикодавцем за виконання позичальником в повному обсязі зобов`язань за договором позики б/н від 23 квітня 2010 року та додатковими угодами до нього, укладеними між позикодавцем та позичальником, згідно яких позичальник зобов`язаний повернути позику в сумі 150000,00 грн. в строк до 01 березня 2016 року, а також виконати інші зобов`язання, що передбачені договором позики.

Відповідно до ч.1 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Підставами для закриття провадження у справі є обставини, які підтверджують: неправомірність виникнення процесу (п.п.1,2,5 ст.255 ЦПК України); неможливість його подальшого продовження (п.п.6,7 ст.255 ЦПК України); недоцільність його продовження (п.п.3,4 ст.255 ЦПК України).

Пунктом 33 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2 передбачено, що суд закриває провадження у справі з підстав, передбачених ст.205 ЦПК України, перелік якої є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

У разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу (ч. 1 ст.55 ЦПК України).

Отже, процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку із вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Статтями 1218, 1219 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1)особисті немайнові права; 2)право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3)право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4)право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5)права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені ст.608 цього Кодексу.

Колегією суддів встановлено, що спірні правовідносини допускають правонаступництво, однак суд першої інстанції, відкривши провадження по справі 08 червня 2018 року, не взяв до уваги той факт, що відповідач ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ~ ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Тобто провадження було відкрито по справі за позовом до померлої особи.

Згідно ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Під час вирішення питання щодо належних процесуальних дій суду у разі встановлення факту смерті відповідача, що настала до моменту подання позову, слід виходити з визначення цивільної процесуальної правоздатності як передумови виникнення процесуальних відносин між сторонами.

Так, відповідно до ст. 46 ЦПК України здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.

Згідно зі ст. 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягай повноліття, а також юридичні особи. При цьому цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у день її смерті (ч.4 ст.25 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що чинним законодавством України не передбачено можливості пред`явлення позову до особи, яка на час звернення до суду померла та правоздатність якої відповідно до вимог ч.4 ст.25 ЦК України припинилася. При цьому вирішення питання щодо належних процесуальних дій суду у наведеному випадку залежить від стадії судового провадження, на якій судом було встановлено факт пред`явлення позову до померлої особи.

Зокрема, якщо на стадії відкриття провадження у справі в результаті виконання вимог ч.3 ст.122 ЦПК України (у редакції від 18 березня 2004 року з відповідними змінами та доповненнями на час відкриття провадження по даній справі) суд встановить, що фізична особа - відповідач знятий з обліку у відповідному органі реєстрації місця перебування та місця проживання особи у зв`язку із смертю, у відкритті провадження має бути відмовлено на підставі п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України у зв`язку з тим, що відповідна заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

У тому випадку, якщо факт смерті відповідача, що настала до подання позову, буде встановлено на стадії судового розгляду, суду слід керуватись положеннями п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України та закривати провадження у справі у зв`язку з тим, що вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво, позивачу має бути роз`яснене право звернутися з відповідним позовом до спадкоємців померлого боржника в порядку, передбаченому ст.1281 ЦК України.

Колегія суддів наголошує на тому, що станом на день подачі позовної заяви і на день постановлення ухвали про відкриття провадження особа, зазначена у якості відповідача, не могла мати цивільну правоздатність у зв`язку зі смертю.

Цивільний процесуальний кодекс України не містить норм, які б передбачали здійснення провадження у справах щодо осіб, які померли до відкриття провадження у справі.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, в зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про відкриття провадження по справі стосовно померлої особи та розгляду справи по суті.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення в оскаржуваній частині як таке, що суперечить нормам процесуального права підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Законність рішення в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_4 колегією суддів не перевіряється, оскільки не є предметом апеляційного оскарження та в апеляційному порядку не перевіряється.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2018 року - скасувати в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_5 .

Провадження по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення боргу - закрити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко