Справа № 128/1644/19
Провадження № 22-ц/801/2142/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондаренко О. І.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2019 рокуСправа № 128/1644/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Сала Т. Б., Шемети Т. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області у складі судді Бондаренко О. І. від 08 серпня 2019 року (дата складення повного тексту рішення відповідає даті його ухвалення),

встановив:

21 червня 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», банк) звернулось з цим позовом, за яким просило стягнути на його користь 11655 грн 00 к. заборгованості за кредитним договором без номера від 13 серпня 2013 року, яка складається з:

- 4419 грн 19 к. строкова заборгованість за тілом кредиту;

- 2063 грн 09 к. заборгованість за прострочення тіла кредиту;

- 3291 грн 53 к. пеня за прострочення виконання зобов`язання;

- 850 грн 00 к. пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн 00 к.;

- 500 грн 00 к. штраф (фіксована частина);

- 531 грн 19 к. штраф (процентна складова).

На обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що 13 серпня 2013 року ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 4900 грн 00 к. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. В подальшому кредитний ліміт змінювався відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг. ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором виконувала неналежним чином, в зв`язку з чим станом на 21 травня 2019 року утворилась заборгованість у зазначеному розмірі.

Заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 08 серпня 2019 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за тілом кредиту в сумі 4419 грн 19 к. та 1921 грн 00 к. судового збіру.

Рішення мотивовано тим, що банк не надав доказів того, які саме умови кредитування мали на увазі сторони пари укладенні договору, а також яка відповідальність встановлена за їх невиконання.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просило скасувати це рішення в частині, якою відмовлено у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту і неустойкою, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги розрахунок заборгованості за кредитним договором, не вжив заходів щодо витребування у позивача додаткових доказів, зокрема довідки про зміну умов кредитування та виписки з особового карткового рахунку ОСОБА_1 . Крім того, суд, пославшись на висновок Верховного суду № 14-131цс19 від 03 липня 2019 року, не врахував того, що відповідачка не оспорювала дійсність договору кредиту і не заперечувала своєї обізнаності та згоди з умовами кредитування.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Частинами першою третьою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права (стаття 376 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на таке.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 13 серпня 2013 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір шляхом приєднання (частина перша статті 634 ЦК України) (анкета-заява на а. с. 10), за яким вона отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 4900 грн 00 к. на картковий рахунок. З наданого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» розрахунку борг ОСОБА_1 станом на 21 травня 2019 року становив 11655 грн 00 к., з яких: строкова заборгованість за тілом кредиту 4419 грн 19 к., заборгованість за прострочення тіла кредиту 2063 грн 09 к., пеня за прострочення виконання зобов`язання 3291 грн 53 к., пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму 100 грн 00 к. 850 грн 00 к., штраф (фіксована частина) 500 грн 00 к. та штраф (процентна складова) 531 грн 19 к. (а. с. 3 зворот).

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Отже, підписавши анкету-заяву ОСОБА_1 погодилась на отримання кредиту відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг.

Згідно з статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Частиною першою статті 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

За загальними принципами цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування.

Таким чином, з урахуванням наявних у справі письмових доказів та пояснень позивача, викладених у позовній заяві, у суду першої інстанції не було підстав для висновку про недоведеність фактів як укладення кредитного договору так і згоди відповідачки з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами з обслуговування кредитних карт «Універсальна», які визначають його умови.

Натомість, якщо відповідачка заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на неї покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами.

Проте, ОСОБА_1 відзиву на позовну заяву, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження (пункт 1 частини першої статті 274 ЦПК України), не подала, як і жодних доказів на спростування того, що при підписанні анкети-заяви вона погоджувалась на інші, ніж викладені в доданих позивачем Умовах і Правилах надання банківських послуг, умови, на які саме умови кредитного договору ОСОБА_1 погоджувалась при отриманні кредиту не вказувала.

Разом з тим, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника заснованих на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя цієї статті).

За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору, а саме пунктом 2.1.1.12.6.1 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по договору на суму від 100 грн, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення, яка нараховується разом з нарахування процентів.

У той самий час згідно з пунктом 2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів по будь-якому зобов`язанню за договором більше ніж на 30 днів.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, однак ця постанова не містить висновку про те, який же вид неустойки (штраф чи пеня) підлягає стягненню та який критерій має бути застосовано до його вибору. Тлумачення статей 3 та 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того, який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, необхідно враховувати вимоги справедливості і розумності (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тому необхідно визначити стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є розумним і справедливим, з урахуванням їх розміру.

Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Умова договору про сплату пені у разі виникнення прострочених зобов`язань за борговими зобов`язаннями на суму від 100 грн (пункт 2.1.1.12.2.1 Договору), що за розрахунком банку становить 850 грн 00 к. 13,11 % основного зобов`язання (4419 грн 19 к. строкова заборгованість за тілом кредиту + 2063 грн 09 к. заборгованість за прострочення тіла кредиту), відповідає приписам пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», і є справедливою.

Разом з тим, позовна заява не містить посилання на умови договору кредиту, на підставі яких здійснено нарахування пені на суму 3291 грн 53 к., а тому з урахуванням неприпустимості застосування подвійної відповідальності за одне й те ж саме правопорушення позовні вимоги про стягнення такої пені, а також штрафів задоволенню не підлягають.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню 7332 грн 28 к. заборгованості, з яких 4419 грн 19 к. строкова заборгованість за тілом кредиту, 2063 грн 09 к. заборгованість за прострочення тіла кредиту та 850 грн 00 к. пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн 00 к.

Вирішуючи питання про судові витрати у справі відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України апеляційний суд виходить із такого розрахунку: (1921 грн 00 к. сума судового збору, сплаченого за подання позовної заяви + 2881 грн 50 к. сума судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги) / 11655 грн 00 к. ціна позову Х 7332 грн 28 к. розмір позовних вимог, який підлягає до задоволення), що становить 3025 грн 08 к. і підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь банку.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 08 серпня 2019 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», 01001, м. Київ вул. Грушевського, 1Д, , заборгованість за договором кредиту від 13 серпня 2013 року в розмірі 7332 грн (сім тисяч триста тридцять дві) грн 28 к., з яких 4419 (чотири тисячі чотириста дев`ятнадцять) грн 19 к. строкова заборгованість за тілом кредиту, 2063 (дві тисячі шістдесят три) грн 09 к. заборгованість за прострочення тіла кредиту та 850 (вісімсот п`ятдесят) грн 00 к. пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн 00 к.

У решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», 01001, м. Київ вул. Грушевського, 1Д, , судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 3025 (три тисячі двадцять п`ять) грн 08 к.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий підпис О. С. Панасюк

Судді підпис Т. Б. Сало

підпис Т. М. Шемета

Згідно з оригіналом О. С. Панасюк