Справа № 344/3693/17
Провадження № 22-ц/4808/1413/19
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Василишин
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Горейко М.Д., Матківського Р.Й.

секретаря Петріва Д.Б.

за участю представника третьої особи адвоката Павликівської Г.М., третьої особи ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 23 вересня 2019 року у складі судді Пастернак І.О., ухвалене в м.Івано-Франківськ, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_10, треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про встановлення нікчемності договору купівлі-продажу та застосування наслідків нікчемності,

в с т а н о в и в:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду вищевказаним позовом.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 12.11.2004 року він купив будинок в АДРЕСА_1 .

Згідно оскаржуваного договору купівлі-продажу від 17.05.2007 року №1152 ОСОБА_2 нібито продав вказаний будинок ОСОБА_3 .

В договорі купівлі-продажу, який посвідчила нотаріус ОСОБА_10 зазначено, що ОСОБА_2 зареєстрований в м.Івано-Фраківську. Однак позивач вказав, що не надавав нотаріусу свого паспорта і при укладенні договору присутнім не був, а в паспорті вказане місце його реєстрації - АДРЕСА_2 .

18.05.2007 року ОСОБА_3 зареєструвала право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Позивач зазначив, що листом 08.07.2015 року Міністерство юстиції України повідомило його про те, що 17.05.2007 року за реєстровим номером 1164 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_10 було посвідчено договір купівлі-продажу домоволодіння і земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 .

07.09.2009 року ОСОБА_3 продала вказане домоволодіння ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 17.05.2007 року №1152, хоча такий договір не існує.

Посилаючись на вищевказані обставини, ОСОБА_2 просив:

- встановити нікчемність договору купівлі-продажу від 17.05.2007 року домоволодіння та земельної ділянки, що розташовані по АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_10 за реєстровим номером 1164 із використанням спеціального бланка нотаріального документа серії ВЕО номер 522516 ;

- застосувати наслідки нікчемності вищевказаного договору.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 23 вересня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_10, треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про встановлення нікчемності договору купівлі-продажу та застосування наслідків нікчемності - відмовлено.

ОСОБА_2 на рішення суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції вимог матеріального і процесуального права.

Апелянт зазначив, що суд при ухваленні рішення не взяв до уваги листа ОСОБА_5 у м.Маріуполі Головного управління ДМС України в Донецькій області щодо непридатності паспорта ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 від 08.04.2000 року у зв`язку з відсутністю відбитка гербової печатки органу оформлення на другій сторінці паспорту. Наведена обставина, на думку апелянта, спростовує посилання суду на те, що при посвідченні договору купівлі-продажу нотаріусом було витребувано всі необхідні документи.

Також суд не дослідив, що у наданих нотаріусом документах є копія паспорта ОСОБА_2 , де не вклеєна фотографія 45-річного ОСОБА_2 (якому 12.05.2007 року виповнилося 45 років), а паспорт без вклеєної фотографії вважається недійсним.

Апелянт наголошує на тому, що у судових засіданнях Івано-Франківських судів слухались спави про визнання недійсним договору №б/н від 17.05.2007 року. Даний договір викладений на спеціальному бланку нотаріальних документів серії ВЕО № 562517 і на якому нотаріус ОСОБА_10 зробила посвідчувальний напис про його реєстрацію в реєстрі за №1152. Цей договір є нікчемним, оскільки фактично такий договір за реєстровим номером 1152 не посвідчувався. Даний факт визнала нотаріус ОСОБА_10 у своєму листі від 20.01.2016 року №2/01-16, а також про це йдеться у листах Міністерства юстиції України від 20.08.2015 року та від 29.12.2017 року.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції встановлено, що 17.05.2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки та зареєстровано за №1164. Позивач просить визнати нікчемним даний договір, оскільки приватний нотаріус протиправно провела нотаріальні дії, а саме: посвідчення договору купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки по АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 17.05.2007 року, зареєстрованого за №№1152,1164. Однак, суд не дослідив фактів, про які йдеться у листі Міністерства юстиції України.

На примірнику договору купівлі-продажу, який зберігається в справах приватного нотаріуса, зазначено серію та номер спеціального бланка - ВЕО №562516 . Проте згідно запису в реєстрі нотаріальних дій, відносно нотаріальної дії за реєстровим номером 1152 (договір дарування квартири), в графі 5 даний спеціальний бланк зазначений як зіпсований. Крім того, відповідно до інформації з особистої книги обліку зіпсованих та анульованих бланків нотаріальних документів (1-22) спеціальний бланк серії ВЕО № 562516 також зазначено як зіпсований.

Згідно запису в реєстрі нотаріальних дій, відносно нотаріальної дії з реєстровим номером 1164, укладений договір від 17.05.2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у графі 5 записаний саме бланк серії ВЕО №562516.

Апелянт посилається на те, що посвідчення приватним нотаріусом ОСОБА_10 договору купівлі-продажу від 17.05.2007 року за реєстровим №1164 відбулось без використання спецільного нотаріального документа (бланка), оскільки спеціальний бланк нотаріального документа ВЕО 562617 був використаний для посвідчення договору купівлі-продажу за реєстровим номером 1152.

На думку апелянта, порушення форми нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 17.05.2007 року за реєстровим №1152, який викладений на спеціальному бланку нотаріальних документів серії ВЕО № 562517 , свідчить про його нікчемність, а тому згідно ч.1 ст.216 ЦК України цей договір не створює юридичних наслідків для його сторін, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Посилаючись на вищевказані обставини, положення ст.ст.203,209,210,215-216,220,657 ЦК України, апелянт просив скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким його позов задоволити.

Вислухавши доповідача, пояснення представника третьої особи ОСОБА_7 та третьої особи ОСОБА_1 , перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що предмет спору (договор купівлі-продажу від 17.05.2007 року) не містить будь-яких ознак нікчемного правочину, тому вимоги позивача є безпідставними.

Такий висновок суду відповідає фактичним обставинам та матеріалам справави.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України).

Законодавством встановлено вимоги щодо форми деяких правочинів.

Згідно ст.209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч.1 ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

За приписами ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Матеріалами справи встановлено, що 17.05.2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , номер реєстрації договору 1164.

Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу ОСОБА_10, а текст договору викладено на спеціальному бланку для нотаріальних дій серія ВЕО №562516 (том-1 а.с.6).

Позивач просив суд встановити нікчемність даного договору, оскільки при його нотаріальному оформленні нотаріусом допущено порушення, а саме у примірнику договору, що залишився у справах нотаріуса, реєстраційний номер вказано як «1164», текст договору викладено на бланку «ВЕО 562516». Однак у реєстрі у графі «Зміст нотаріальної дії» зазначено серію та номер бланку « ВЕО 562517 ».

Крім того, у примірнику договору, який отримала покупець ОСОБА_3 , вказано, що договір зареєстровано за номером «1152», а текст договору викладено на бланку «ВЕО 562517».

Із матеріалів справи вбачається, що на підставі наказу Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області «Про проведення позапланової перевірки приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_10» №310/5 від 26.09.2016 року проведено позапланову перевірку у приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_10, дотримання нею порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил ведення нотаріального діловодства при посвідченні 17.05.2007 року договорів за реєстраційними номерами 1152, 1164.

В ході перевірки встановлено, що при посвідченні договору купівлі-продажу від 17.05.2007 №1164 відповідно до вимог Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ від 03.03.2004 року №20/5, що діяла на момент вчинення нотаріальної дії, перед вчиненням нотаріальної дії нотаріусом було встановлено за паспортами осіб учасників правочину. На вимогу п.28 Інструкції до договору нотаріусом долучено копії паспортів з відміткою «з оригіналом згідно», проставленням дати підпису та печатки нотаріуса.

При посвідченні договору купівлі-продажу відповідно до п.45 Інструкції ОСОБА_2 подано власноручно підписану заяву, у якій зазначено, що майно, яке є предметом договору є особистою приватною власністю та не є спільною сумісною власністю подружжя.

Особу ОСОБА_2 встановлено по паспорту серія НОМЕР_2 , виданого 08.04.2000 року Іллічівським РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області.

Запис про вчинену нотаріальну дію відповідно до вимог п.25 Інструкції внесено нотаріусом до Реєстру для реєстрації нотаріальних дій за реєстровим номером 1164 від 17.05.2007 року із проставленням учасниками правочину підписів.

Нотаріусом на примірнику договору за №1164, що залишився у справах приватного нотаріуса зазначено серію і номер бланку ВЕО №562516 , однак у реєстрі у графі «Зміст нотаріальної дії» зазначено серію і номер бланку ВЕО 562517 . Як пояснила під час перевірки міністерства юстиції нотаріус ОСОБА_10, на примірнику договору купівлі-продажу, який є архівним документом приватного нотаріуса та на якому проставлено реєстровий номер 1164, помилково видруковано серію та номер бланка ВЕО 562516 , який був зіпсований 17.05.2007 року.

На виконання вимог п.4.2 Положення про порядок постачання, зберігання, обліку та звітності витрачання спеціальних бланків нотаріальних документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29.06.1999 №36/5 (далі - Положення), зіпсований бланк серії ВЕО №565216, був надісланий разом з актом прийому-передачі зіпсованих бланків до Інформаційно-видавничого центру українського нотаріату (ІВЦУН). Наряд, в якому зберігався акт, був переданий на знищення документів, що підтверджуються актом про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду на підставі Номенклатур справ за 2006-2009 року №2 від 16.02.2010 року, погодженого Протоколом засідання ЕК Головного управління юстиції від 23.09.2013 року №14.

За поясненням нотаріуса, вищезазначений договір купівлі-продажу, який викладений на спеціальному бланку нотаріальних документів серії ВЕО №562517, наданий покупцю ОСОБА_3 . При поставленні реєстрового номера на примірнику вказаного договору нотаріусом було допущено технічну помилку, а саме: на примірнику, що зберігається у справах нотаріуса, а також у Реєстрі навпроти якого стоїть підпис ОСОБА_2 , проставлений номер 1164, а на примірнику договору, що викладений на бланку ВЕО №562517 і наданий покупцю , помилково зазначений номер 1152.

Номер за Реєстром, що проставляється на нотаріальному документі повинен відповідати номеру, під яким нотаріальна дія записана у графі 1 Реєстру. В даному випадку це реєстровий номер 1164.

В ході перевірки також встановлено, що 17.05.2007 року за №1152 нотаріусом посвідчено договір дарування квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Сторонами договору є ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Договір викладений на спеціальному бланку серії ВЕО 562515. У Реєстрі у графі «Зміст нотаріальної дії» зазначено використаний бланк серії ВЕО 562515. Також зазначено, що бланк ВЕО 562516 - зіпсований, бланк - ВЕО 562517 - закреслений.

Проте, виходячи зі змісту даного договору, він ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не стосується.

Разом з тим, відповідно до п.25 Інструкції, дописки та виправлення, зроблені в Реєстрі для Реєстрації нотаріальних дій, повинні бути застережені нотаріусом і скріплені його підписом. Даної норми нотаріусом не дотримано.

За результатами проведеної перевірки відповідно до наказу Головного териріального управління юстиції від 26.09.2016 року №310/5 «Про проведення позапланової перевірки приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_10» рекомендовано приватному нотаріусові ОСОБА_10 у відповідності до вимог Закону України «Про нотаріат» пройти курси підвищення кваліфікації (том-1, а.с.152-154).

Тобто проведеною перевіркою управління юстиції встановлено і перевірено обставини оформлення оскаржуваного договору. Виявлено ряд порушень та вказано на них нотаріусу. Однак, даючи оцінку таким обставинам з точки зору чинності правочину, суд враховує наступне.

Відповідно до ст.12, ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76).

Статтями 77,78,79,80 ЦПК України встановлено вимоги щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивач ОСОБА_2 не надав суду належних і достатніх доказів, які б свідчили про порушенням вимог ст.203 ЦК України при укладенні оскаржуваного договору купівлі-продажу від 17.05.2007 року.

Обставини щодо допущення нотаріусом описки та помилок при зазначенні номерів правочину у Реєстрі та бланках встановлені в ході перевірки Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області.

Однак такі технічні порушення, допущені нотаріусом при посвідченні правочину, не дають підстав вважати, що сторонами в цілому не дотримано нотаріальної форми при укладенні договору купівлі-продажу від 17.05.2007 року та не можуть впливати на чинність договору.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 20 липня 2017 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 вересня 2017 року (http://reyestr.court.gov.ua/Review/69013177), відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Івано- Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_10 та ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , про встановлення нікчемності договору із застосуванням наслідків нікчемності договору (т.1 а.с. 64-67).

При цьому судом встановлено, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 30.05.2017р., залишеного без змін ухвалою апеляційного суду від 11.07.2017р., в позові ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_10 про визнання порушеного особистого немайнового права щодо збирання та зберігання інформацію про його особу, визнання дій протиправними щодо використання даних позивача інформації при посвідченні договору за №1152, 1164 від 17.05.2007р., зобовязання вчинити дії (стягнення 1 000 000грн.)- було відмовлено.

Судами також встановлено, що нотаріусом було посвідчено договір за №1164 від 17.05.2007р. з занесенням відповідних записів даних в Реєстр. Також, що за вимогами.23 Інструкції 2004р., нотаріус вказує її ім`я, місце проживання особи, ідентифікаційний номер, такі дії нотаріуса не суперечать вимогам законодавства. Щодо наявності у продавця паспорта на час укладення договору на 5-тий день досягнення віку 45р. без фотокартки 45-річного віку, то за п.18 полдоження «Про паспорт громадянина України» з моменту виповнення відповідного вікув т.ч. 45 років, паспорт є дійсним протягом 1 місяця, і нотаріус може приймати такий паспорт (ст.43 ЗУ «Про нотаріат» коментар). Аналогічно надана судом оцінка і щодо зазначення нотаріусом місця фактичного проживання, а не реєстрації особи, то дії в цій частині визнані правомірними, оскільки з врахуванням ст.29 ЦК України нотаріус може записати місце проживання особи з її слів чи місце реєстрації особи за даними паспорта. Судом встановлено і факт підписання сторонами договору такого договору від 17.05.2007р., з врахуванням результатів експертизи.

В силу ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, оцінка ряду наведених обставин справи, які пов`язані з укладенням спірного договору та його посвідченням, надана судами різних інстанцій і не потребує доказуванню.

За таких обставин, в сукупності встановлених обставин суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормою матеріального права, що їх регулює та прийняв обґрунтоване рішення. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 23 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач: Василишин Л.В.

Судді: Горейко М.Д.

Матківський Р.Й.