Судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
06 листопада 2019 року
провадження № 61-2871св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Червинської М. Є., суддів: Антоненко Н. О., Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Крата В. І., касаційні скарги ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 23 січня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
При цьому колегія суддів, зробила висновок, що: «матеріали справи не містять докази про те, що ОСОБА_1 була повідомлена про дату та час проведення відбору зразків крові. А апеляційним судом не з`ясовано причини не з`явлення ОСОБА_1 на проведення відбору зразків крові. […] Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. Враховуючи обставини справи, чутливість правовідносин, в яких виник спір, колегія суддів вважає, що встановлення факту кровного споріднення між батьком і дитиною не може вважатися об`єктивним за відсутності висновку судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Апеляційний суд, вирішуючи даний спір, залишив поза увагою те, що між сторонами існує спір щодо оспорювання батьківства, а тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини. Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження, або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ. Таким чином, апеляційний суд у порушення вимог статей 263-265, 382 ЦПК України не забезпечив повний та всебічний розгляд справи, зазначених обставин та вимог закону не врахував, не встановив усіх необхідних обставин, необхідних для правильного вирішення справи».
Не можу погодитися із цим висновком колегії суддів з таких мотивів.
1. Суди встановили, що при зверненні із позовом ОСОБА_4 (позивач) посилався на те, що він є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
1.2. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року у справі призначалась судово-медична експертиза методом ДНК, на вирішення якої поставлено питання стосовно визначення біологічного батьківства позивача ОСОБА_4 відносно дитини ОСОБА_5 , матір`ю якого є відповідач ОСОБА_1 , проведення експертизи було доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи.
1.3. Цією ухвалою суду було зобов`язано ОСОБА_4 та ОСОБА_1 разом з дитиною ОСОБА_5 з`явитись до експертної установи у визначений час для збору необхідного матеріалу.
1.4. ОСОБА_1 в призначений час відбору зразків крові не з`явилась та не надала суду жодних пояснень щодо поважності причин неявки до відділення судово-медичної генетичної ідентифікації для відбору зразків крові.
1.5. Після повернення матеріалів справи із експертної установи та відновлення провадження, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року було повторно призначено судово-біологічну експертизу методом ДНК, на вирішення якої поставлено питання стосовно визначення біологічного батьківства позивача ОСОБА_4 відносно дитини ОСОБА_5 , матір`ю якого є відповідач ОСОБА_1 , проведення експертизи було доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи.
1.6. Зазначеною ухвалою було зобов`язано ОСОБА_4 та ОСОБА_1 разом з дитиною ОСОБА_5 з`явитись до експертної установи у визначений час для збору необхідного матеріалу, а також зазначено, що відповідно до частини другої статті 146 ЦПК України у разі ухилення ОСОБА_1 від проведення судово-біологічної експертизи застосувати примусовий привід на проведення експертизи. Ця ухвала неодноразово за клопотанням відповідача направлялась на виконання.
1.7. ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про день, час і місце проведення відбору зразків крові, у черговий раз не з`явилася у приміщення відділення судово-медичної генетичної ідентифікації та не надала суду жодних пояснень щодо поважності причин неявки для відбору зразків крові
1.8. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21 вересня 2017 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про призначення судово-генетичної експертизи та призначена судово-генетична експертиза методом ДНК, проведення якої було доручено Київському міському клінічному бюро судово-медичної експертизи й зобов`язано ОСОБА_6 та ОСОБА_1 разом із дитиною - ОСОБА_5 з`явитись до експертної установи. Також цією ухвалою було зобов`язано ОСОБА_7 та ОСОБА_1 з`явитися разом з ОСОБА_5 до експертної установи.
1.9. Разом з тим, для відбору зразків, у призначені експертною установою дні, а саме - 27 жовтня 2017 року та 24 листопада 2017 року ОСОБА_7 з`явився для відбору зразків крові, а ОСОБА_1 з дитиною на відбір зразків крові не з`явилася.
1.10. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22 березня 2018 року у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_8 про заміну експертної установи відмовлено. У справі призначено судово-генетичну експертизу методом ДНК, проведення якої доручено Київському міському клінічному бюро судово-медичної експертизи й зобов`язано ОСОБА_6 та ОСОБА_1 разом із дитиною - ОСОБА_5 з`явитись до експертної установи.
1.11. На виконання вимог зазначеної ухвали, 18 травня 2018 року експертиза не була проведена у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 на відбір зразків крові не з`являлась.
2. Згідно частини четвертої, пунктів 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
3. У частині першій статті 44 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
4. Відповідно до частини першої статті 146 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції) у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
5. Згідно частини першої статті 109 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
7. Суди встановили, що ОСОБА_1 жодного разу у судове засідання на виклики суду не з`явилася, особисто не надала пояснення щодо суті справи, жодних належних доказів, які б спростовували вимоги позовної заяви ОСОБА_4 надано не було. Встановивши факти ухилення ОСОБА_1 від участі у проведенні судово-біологічної експертизі у справі шляхом неодноразової неявки до відділення судово-медичної генетичної ідентифікації для відбору зразків крові, що унеможливило проведення вказаної експертизи, а також те, що сторонам було роз`яснено про наслідки ухилення від участі в експертизі суди зробили обґрунтований висновок про задоволення позовних вимог визнання батьківства позивача
ОСОБА_9 . За таких обставин, колегії суддів касаційну скаргу потрібно було залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.
Суддя В. І. Крат