ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року м. Чернівці

Справа №713/875/19

Чернівецький апеляційний суд у складі суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.

секретар Тодоряк Г.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 19 серпня 2019 року, (головуючий у 1-й інстанції Пилип`юк І.В.),

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона була власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 .

21 листопада 2014 року, не повністю розуміючи значення своїх дій, подарувала доньці ОСОБА_2 62/100 ідеальної частки вказаного житлового будинку з відповідною часткою належних до нього надвірних будівель та господарських споруд, до складу яких входить: 1/2 веранди 1-1 пл.8,20 м.кв., кімната 1-2 пл. 10,70 м.кв., кімната 1-3 пл. 14,80 м.кв., 1/2 коридору 1-4 пл. 10,30 м.кв., 1/5 кімнати 1-7 пл. 15,40 м.кв., 1/5 кухні 1-8 пл. 10,40 м.кв., кухня 1-12 пл. 18,90 м.кв., санвузол 1-13 пл. 11,50 м.кв., кімната 1-14 пл. 11,80 м.кв., гараж літ. З, сарай літ. Ж, 1/2 сарая літ. Е, 1/2 убиральні літ. Д.

В її власності залишилося 38/100 ідеальної частки житлового будинку і господарських будівель і споруд, до складу яких входить: 1/2 веранди 1-1 пл. 8,20 м.кв., 1/2 коридору 1-4 пл. 10,30 м.кв., кімната 1-5 пл. 15 м.кв., кімната 1-6 пл. 15 м.кв., 4/5 кімнати 1-7 пл. 15,40 м.кв., 4/5 кухні 1-8 пл. 10,40 м.кв., веранда 1-9 пл. 6,10 м.кв., кладова 1-10 пл. 5,40 м.кв., коридор 1-11 пл. 1,40

____________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/992/19 Категорія 44

м.кв., сарай літ Є, 1/2 сараю літ. Е, 1/2 убиральні літ. Д.

Вказувала, що вона із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є інвалідом II групи (психічне захворювання) і за яким здійснює догляд, фактично проживає у кімнаті 1-7 пл. 15,40 м.кв., користується кухнею 1-8 пл. 10,40 м.кв., тобто приміщеннями, 1/5 частка в яких через її необізнаність та не усвідомлення наслідків належить відповідачу.

Відповідач, користуючись своїми правами на частку у зазначених приміщеннях, створює для неї нестерпні умови проживання в її частці будинку. Всупереч положенням ст. 358 ЦК України, нехтуючи правом на приватне життя, постійно заходить до них у приміщення та вчиняє над нею та над її сином домашнє насильство (економічне, фізичне, психічне, тощо).

Зазначала, що частка відповідача у кімнаті 1-7 та кухні 1-8 є незначною, а саме становить по 1/5 у кожному з вказаних приміщень, що є значно менше її частки у вказаних приміщеннях, яка становить по 4/5 у кожному з них, виділ у натурі частки відповідача в розмірі 1/5 технічно неможливо, що є очевидним, спільне володіння й користувач кімнатою 1-7 та кухнею 1-8 є неможливим, оскільки весь побут, все її старече життя і життя її сина-інваліда проходить саме у цих приміщеннях, присутність у яких відповідача викликає з її боку акти домашнього насильства, припинення права відповідача на частку у розмірі 1/5 не заподіє істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї, адже відповідач фактично не користується зазначеною часткою для свого проживання, перебування,має достатньо житлової й нежитлової площі для облаштування комфортного проживання та ведення домашнього господарства

Вартість 1/5 частки кімнати 1-7 пл. 15,40 м.кв. та 1/5 частки кухні 1-8 пл. 10,40 м.кв. становить 18287 грн 87 коп.

Просила припинити право власності ОСОБА_2 на частку у спільному майні, а саме на 1/5 частки кімнати 1-7 та 1/5 частки кухні 1-8, які розташовані в житловому будинку по АДРЕСА_1 ;

визнати за нею право власності на 1/5 частки зазначених приміщень. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Заочним рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 19 серпня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, порушенням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що виділ частки майна відповідача є неможливим, остання порушує її право на недоторканість житла, непорушність приватного життя, вчиняє домашнє насильство, що свідчить про неможливість спільного володіння й користування майном.

Вважає, що на підставі статті 365 ЦК України можливим є припинення права власника як на частку в майні, так і на частку у частці.

Просить скасувати заочне рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 19 серпня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким її позов задовольнити.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно із частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності того, що відповідачем порушується право користування належними позивачу на праві спільної часткової власності 4/5 частками приміщень кімнати та кухні, чиняться будь-які перешкоди у користуванні належними їй на праві спільної часткової власності частками, а також, що припинення права власності відповідача на частку у належній їй на праві спільної часткової власності частці нерухомого майна не завдасть істотної шкоди її інтересам. Припинення права власності відповідача на частку у частці нерухомого майна не відповідає способам захисту цивільних прав, передбачених ст. 16 ЦК України.

Колегія суддів вважає правильними зазначені висновки суду.

Судом першої інстанції встановлено, що житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 21 листопада 2014 року, серія НАЕ 954651, належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдаровувана).

Частка ОСОБА_1 становить 38/100 ідеальної частки нерухомого майна вартістю 165085 грн, до неї входять: Ѕ веранди 1-1 пл. 8.20 м.кв., Ѕ коридору 1-4 пл. 10,30 м.кв., кімната 1-5 пл. 15 м.кв., кімната 1-6 пл. 15 м.кв., 4/5 кімнати 1-7 пл. 15,40 м.кв., 4/5 кухні 1-8 пл. 10,40 м.кв., веранда 1-9 пл. 6,10 м.кв ., кладова 1-10 пл. 5,40 м.кв., коридор 1-11 пл. 1,40 м.кв., сарай літ Є, Ѕ сараю літ. Е, Ѕ убиральні літ. Д.

Частка ОСОБА_2 становить 62/100 ідеальної частки спірного нерухомого майна вартістю 267455 грн, до неї входять: Ѕ веранди 1-1 пл. 8,20 м.кв., кімната 1-2 пл. 10,70 м.кв., кімната 1-3 пл. 14,80 м.кв., Ѕ коридору 1-4 пл. 10,30 м.кв., 1/5 кімнати 1-7 пл. 15,40 м.кв., 1/5 кухні 1-8 пл. 10,40 м.кв., кухня 1-12 пл. 18,90 м.кв., санвузол 1-13 пл. 11,50 м.кв., кімната 1-14 пл. 11,80 м.кв., гараж літ. З, сарай літ. Ж, Ѕ сарая літ. Е, Ѕ убиральні літ. Д.

Частка позивача у кімнаті 1-7 пл. 15,40 м.кв. та у кухні 1-8 пл. 10,40 м.кв. становить по 4/5, як частка відповідача у даних приміщеннях становить по 1/5.

Між сторонами по справі часто виникають конфлікти, які полягають в тому, що донька ОСОБА_2 перешкоджає своїм братам та сестрі відвідувати хвору матір та брата - інваліда 2 групи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання, закриває вхідні ворота. Діти ОСОБА_1 змушені долати огорожу, щоб потрапити до помешкання матері та надати їй необхідну допомогу й догляд після хвороби. ОСОБА_2 перекриває газ, забороняє користуватися водою. ОСОБА_1 вимушена у свої 86 років брати воду із сусідньої криниці. ОСОБА_2 неодноразово попереджалася працівниками виконкому, працівниками правоохоронних органів, що вона не має ні морального, ні людського права перешкоджати провідувати своїм рідним хвору маму у власному будинку, але правильних висновків вона для себе не робить і надалі свариться з мамою, ображає її та погрожує, що віддасть на лікування в психіатричний заклад, що підтверджується копією довідки виконавчого комітету Берегометської селищної ради №312 від 14.05.2018 року.

Згідно відповіді начальника Вижницького відділення поліції №454/123/48/01-2019 від 25.01.2019 року ОСОБА_1 неодноразово зверталася до поліції з заявами про те, що її донька ОСОБА_2 вчиняє з нею сперечки, виганяє її з будинку, ображає нецензурною лайкою, закриває ворота.

Згідно довідки про склад сім`ї №1821, виданої 23.04.2019 року Берегометською селищною радою, до складу сім`ї ОСОБА_1 , яка є учасником ВВВ, входить її син ОСОБА_3 , який є інвалідом ІІ групи.

ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, має статус ветерана війни - учасника війни, їй присвоєно почесне звання «Мати-героїня», що підтверджується копіями посвідчень.

Постановою Вижницького районного суду від 14 червня 2018 року в справі №713/1059/18 ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.173-2 ч.1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 255 грн в дохід держави.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97 та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із статтею 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Правовою підставою для припинення права на частку у спільному майні є стаття 365 ЦК України.

Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

У пункті 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року в справі № 908/1754/17 зроблено висновок, що стаття 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, у пунктах 1-3).

Аналіз зазначеного дає підстави для висновку, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини 1 статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Предмет спору - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Предметом позову ОСОБА_1 , тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої остання просила ухвалити судове рішення, є припинення права на частку у частці у спільному майні.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

У рішенні Конституційного суду України №18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 16 ЦК України, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Колегія суддів відхиляє апеляційні доводи про належність способу захисту порушеного права позивача шляхом припинення права власності на частку у належній відповідачу на праві спільної часткової власності частці нерухомого майна, оскільки порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту у спосіб, передбачений законом, зокрема статтею 365 ЦК України, яка не передбачає такого способу захисту порушеного права. Зазначений позивачем спосіб захисту не відповідає способам захисту цивільних прав, передбачених статтею 16 ЦК України, а також не передбачений іншими актами спеціального законодавства.

Не можна погодитися з доводи апеляційної скарги про те, що оскільки законом передбачено припинення права власника на всю частку у спільній сумісній власності, то й припинення права на частку у частці не суперечить закону, оскільки вони гуртуються на власному тлумаченні норм законодавства.

З урахуванням того, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушеного права, посилання на те, що частка відповідача у майні є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне користування частиною майна є неможливим не підлягає правовій оцінці.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 19 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 листопада 2019 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: Н.К. Височанська

І.М. Литвинюк