Справа № 950/2529/19
Номер провадження 2/950/774/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2019 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого - судді Чхайло О. В.,

за участю секретаря судового засідання - Сивоконь А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лебедині цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 17.07.2018 року між ним та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого він придбав нежитлову будівлю шлакоблочну загальною площею 238,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлову будівлю цегляну загальною площею 114,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 . Вартість майна склала 49000 грн. Посвідчити договір купівлі-продажу нерухомого майна нотаріально сторонам не видалося за можливе у зв`язку з тим, що право власності відповідача на це майно визначене рішенням загальних зборів співвласників майнових паїв та сертифікатами про право власності на майно, які не визначені як правовстановлюючі документи. Отримати свідоцтво про право власності на зазначене майно також не виявилося за можливе у зв`язку з тим, що спілка співвласників майнових паїв села Рябушки Лебединського району Сумської області припинила свою роботу та ліквідована. Тому позивач просив визнати за ним право власності на вищевказане нерухоме майно.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися. В наданих заявах просили справу розглянути без їх участі. При цьому позивач вказав, що свої вимоги підтримує в повному обсязі, відповідач проти задоволення позову не заперечує.

Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 17.07.2018 року ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2 за 49000 грн. нежитлову будівлю шлакоблочну загальною площею 238,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлову будівлю цегляну загальною площею 114,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , на підтвердження чого сторони уклали письмовий договір (а.с. 8).

Таким чином, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично відбувся договір купівлі-продажу нерухомого майна.

Однак, посвідчити даний договір нотаріально сторонам не видалося за можливе у зв`язку з тим, що право власності відповідача на це майно визначене рішенням загальних зборів співвласників майнових паїв та сертифікатами про право власності на майно, які не визнаються як правовстановлюючі документи.

Тому право власності ОСОБА_1 на придбані будівлі до цього часу належним чином не оформлене, що змусило його звернутися до суду за захистом своїх прав.

У відповідності зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

У відповідності зі ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 р. N952-IV встановлено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом.

Частною 1. ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі і право власності на нерухоме майно.

Згідно з ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

У відповідності зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки сторони договору купівлі-продажу домовилися щодо його усіх істотних умов, позивач зі свого боку виконав взяті на себе зобов`язання, сплативши вартість придбаного майна та прийняв його у своє володіння і обидві сторони вчинили взаємні дії для настання юридично значимих наслідків, що підтверджується зібраними доказами, суд приходить до висновку, що наявні всі підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на спірне майно.

Керуючись ст. ст. 2-5, 76-80, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 182, 220, 317, 328, 334, 392 ЦК України;

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на нежитлову будівлю шлакоблочну під літ «А» загальною площею 238,7 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , а також право власності на нежитлову будівлю цегляну під літ «А» загальною площею 114,7 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Чхайло О. В.