Справа № 148/1621/17
Провадження № 22-ц/801/138/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2019 рокуСправа № 148/1621/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Медвецького С.К. (суддя-доповідач),

суддів: Оніщука В.В., Копаничук С.Г.,

з участю секретаря судового засідання Богацької О.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_3,

відповідач ОСОБА_4,

особи, які не брали участі у справі ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі засідань № 2 Вінницького апеляційного суду справу № 148/1621/17 за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі - ОСОБА_5 та заявою ОСОБА_6 про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_5 на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 25 вересня 2018 року, ухвалене у складі судді Саламахи О.А.,

в с т а н о в и в :

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Позовна заява мотивована тим, що з народження і до цього часу він проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1 (Чапаєва) в с. Михайлівка Тульчинського району Вінницької області, що належав до майна колишнього колгоспного двору.

У зазначеному будинку він проводив ремонт, добудовував житлові та нежитлові приміщення, оскільки вважав себе його співвласником.

Нещодавно йому стало відомо, що його батьки: ОСОБА_7 та ОСОБА_4 отримали свідоцтво про право власності на вказаний будинок, відповідно до якого кожному з них належить по ? його частки.

Посилаючись на те, що він був членом колгоспного двору та вважаючи себе співвласником спірного нерухомого майна, позивач просив визнати недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок, розташований за адресою: вул. Чапаєва, 30 в с. Михайлівка Тульчинського району Вінницької області.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 25 вересня 2018 року позов задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно за № 18 від 15 квітня 2011 року, видане Михайлівською сільською радою Тульчинського району Вінницької області, на імя ОСОБА_4 і ОСОБА_7 на будинок, за адресою: вул. Відродження (Чапаєва), 30-а, с. Михайлівка, Тульчинський район, Вінницька область.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору у сумі 640 грн та 5 000 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу.

Рішення суду мотивоване тим, що рішення Михайлівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області за № 19 від 15 квітня 2011 року, на підставі якого ОСОБА_6 видано свідоцтво про право власності, в судовому порядку визнано недійсним; станом на 15 квітня 1991 року позивач входив до складу членів колгоспного двору, майно якого збереглося після припинення його існування, а відповідач визнала позов, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, яка не брала участі у справі, посилаючись на неповне з?ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції, яким вирішено питання про її права, скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити та скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 23 лютого 2018 року.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що судом першої інстанції залишено поза увагою те, що співвласник будинку ОСОБА_7 помер 26 серпня 2017 року, після його смерті відкрилася спадщина на ? частину спірного житлового будинку, яку вона прийняла, подавши про це до нотаріуса у визначений законом строк відповідну заяву.

Крім неї, спадкоємцями першої черги на спадкове майно після смерті ОСОБА_7 є ОСОБА_6, а також сторони у справі.

Указане рішення порушує її права, оскільки визнання недійсним свідоцтва про право власності на майно, що входить до складу спадщини, унеможливлює оформлення її спадкових прав.

Ухвалою суду від 23 лютого 2018 року застосовано заходи забезпечення позову та заборонено вчиняти будь-які дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину.

Заявник зазначила, що суд усупереч вимогам ст. ст. 12, 51, 197 ЦПК при розгляді справи не вирішив питання про склад осіб, які повинні бути залучені до участі у справі, не встановив коло спадкоємців померлого співвласника будинку, унаслідок чого дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3, вважаючи рішення суду законним і обґрунтованим, указував на необхідність закриття апеляційного провадження у справі, оскільки зазначеним рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов?язки ОСОБА_5 не вирішувалося.

Також зазначає, що заявником без поважних причин пропущено строк на апеляційне оскарження рішення суду.

До початку розгляду справи ОСОБА_6, який не брав участі у справі, подав заяву про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_5, мотивуючи її тим, що оскаржуваним рішенням порушено його спадкові права після смерті його батька ОСОБА_7

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги й заяви про приєднання до неї, вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга та заява про приєднання до апеляційної скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 25 вересня 2018 року не відповідає.

Частина 3 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Судом встановлено, що рішенням Михайлівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області за № 19 від 15 квітня 2011 року вирішено оформити право спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: вул. Відродження (Чапаєва), 30-а, с. Михайлівка, Тульчинський район, Вінницька область, який до 15 квітня 1991 року належав до складу колгоспного двору в рівних частках на ОСОБА_7 й ОСОБА_4 та видати свідоцтво про право власності (а.с. 9).

Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 05 травня 2011 року, власниками будинку, що знаходиться за адресою: вул. Відродження (Чапаєва), 30-а, с. Михайлівка, Тульчинський район Вінницька область, в рівних частках по ? є ОСОБА_4 та ОСОБА_7 (а.с. 10).

Відповідно до інформації за № 231 від 24 липня 2017 року, наданої Михайлівською сільською радою Тульчинського району Вінницької області, ОСОБА_3 з 10 листопада 1972 року до 10 червня 1991 року був зареєстрований та проживав за адресою: вул. Відродження (Чапаєва), 30, в с. Михайлівка Тульчинського району Вінницької області, з 10 червня 1991 року по 1993 рік перебував на строковій військовій службі, після якої продовжив постійно проживати за вказаною адресою та по даний час фактичне місце проживання не змінював (а.с. 5).

26 серпня 2017 року помер ОСОБА_7, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-АМ № 391580 від 05 вересня 2017 року, виданого Михайлівською сільською радою Тульчинського району Вінницької області (а.с. 84).

Після його смерті відкрилася спадщина на ? частку житлового будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: вул. Відродження (Чапаєва), 30, в с. Михайлівка Тульчинського району Вінницької області.

Спадщину після смерті ОСОБА_7 шляхом подання відповідної заяви прийняла ОСОБА_5 Ця обставина позивачем не заперечується та визнається.

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 23 лютого 2018 року задоволено заяву ОСОБА_3 про застосування заходів забезпечення позову та заборонено вчиняти будь-які дії щодо видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_7, який помер 26 серпня 2017 року.

У подальшому, заочним рішенням Тульчинського районного суду від 06 червня 2018 року, яке набрало законної сили 09 липня 2018 року, рішення Михайлівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області за № 19 від 15 квітня 2011 року визнано недійсним.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами п. 3 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об?єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; розяснює у випадку необхідності учасниками судового процесу їхні процесуальні права та обов?язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

З матеріалів справи слідує, що звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3, з посиланням на ст. 120,123 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, просив визнати недійсним свідоцтво про право власності, видане на ім?я ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на житловий будинок, який належить до майна колишнього колгоспного двору і збереглося після припинення його існування.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Суд першої інстанції в порушення вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України, вирішуючи питання про склад учасників справи, не роз?яснив позивачу його право на звернення до суду з клопотанням про залучення до участі у справі спадкоємців померлого ОСОБА_7 як співвідповідачів, а відтак помилково вирішив питання про права та обов?язки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, не залучивши їх до участі у справі.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов?язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходить при вирішенні спору.

Виконання указаних процесуальних дій можливе лише у разі залучення до участі у справі усіх належних її учасників.

Оскільки, розглядаючи справу, суд першої інстанції не визначився з суб?єктним складом осіб у справі, не залучив до участі у справі спадкоємців померлого ОСОБА_7, зокрема, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а суд апеляційної інстанції на стадії перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку позбавлений такої процесуальної можливості, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне зясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 цієї статті порушення норм процесуального права є обов?язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема, суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов?язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Оскільки при вирішенні справи суд допустився порушень матеріального та процесуального права, то рішення суду підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Оскільки у задоволенні позову слід відмовити, то скасуванню підлягають й заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 23 лютого 2018 року.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 10 грудня 2018 року відстрочено ОСОБА_5 сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 25 вересня 2018 року до закінчення апеляційного провадження у справі.

Окрім цього, ухвалою Вінницького апеляційного суду від 02 січня 2019 року відстрочено ОСОБА_6 сплату судового збору за подання заяви про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_5 до закінчення апеляційного провадження у справі.

Отже, стягненню з ОСОБА_3 в дохід держави підлягає сума судового збору в розмірі 1 920 грн за подання ОСОБА_5 апеляційної скарги та за подання ОСОБА_6 заяви про приєднання до неї.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 та заяву ОСОБА_6 про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 25 вересня 2018 року скасувати й ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 23 лютого 2018 року, якою заборонено вчиняти будь-які дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_7, померлого 26 серпня 2017 року.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 1 920 грн судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду.

Головуючий Підпис С.К.Медвецький

Судді: Підпис В.В. Оніщук

ОСОБА_8 Копаничук

Згідно з оригіналом

Головуючий С.К.Медвецький