Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"16" серпня 2019 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Іванченко А. М., за участю секретаря судового засідання Солонської Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , який також діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником 7/20 частини будинку АДРЕСА_1 , який належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.12.2016 року, та 3/10 частини будинку АДРЕСА_1 , який належить їй на підставі договору дарування від 13.10.1989 року. У вказаному будинку зареєстровані її син ОСОБА_2 з онукою ОСОБА_3 - відповідачі у справі, які не проживають у будинку син з липня 2016 року, а онука - з лютого 2018 року. Їх особистих речей у будинку не залишилось, вони не сплачують комунальних послуг та не приймають участі в ремонті домоволодіння та його утриманні. Реєстрація відповідачів у будинку перешкоджає їй розпоряджатись та користуватись ним на власний розсуд, тягне за собою збільшення оплати за комунальні послуги, позбавляє її можливості оформити субсидію. В добровільному порядку відповідачі відмовляються знятись з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

На підставі викладеного, просила визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

Позивачка у судове засідання не з`явилася, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують їх відзив, відповідачі не надали.

У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У зв`язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду представника позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення.

Представник третьої особи - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради, яка діє на підставі довіреності, у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог про визнання малолітньої дитини ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , про що надала до суду відповідний висновок № 13-31-69 від 21.06.2019 року, в якому Орган опіки вважає неможливим визнання малолітньої дитини ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.12.2016 року, позивачці на праві власності належить 7/20 частини будинку АДРЕСА_1 .

Згідно договору дарування від 13.10.1989 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №9043, зареєстрованого 16.01.1990 року Жданівським міським БТІ за № 27417, позивачці на праві особистої власності належить 3/10 частини будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки про надання інформації № 062-29.02-00786, виданої 16.04.2019 року відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, з 30.06.1999 року і по теперішній час у будинку АДРЕСА_1 зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , з 06.01.2015 року і по теперішній час - малолітня дитина ОСОБА_3 .

Згідно акту №325, складеного 14.03.2019 року головою КСН «Курчатова», відповідач ОСОБА_2 не проживає у будинку АДРЕСА_1 з липня 2016 року, а малолітня дитина ОСОБА_3 - з лютого 2018 року, що підтверджують свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_6 в письмових поясненнях, наданих до суду, вказала, що є сусідкою позивачки. Відповідач ОСОБА_2 не проживає у будинку АДРЕСА_1 з липня 2016 року, а малолітня ОСОБА_3 - з лютого 2018 року.

Свідок ¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬¬ ОСОБА_7 надала до суду аналогічні пояснення.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою (будинком) на власний розсуд і має право за ст.391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, відповідач ОСОБА_2 є членом родини позивачки, який з 2016 року у будинку не проживає, його особисті речі в ньому відсутні, у зв`язку із чим суд вважає, що ОСОБА_2 слід визнати таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .

Що стосується малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Так, виконавчим комітетом Маріупольської міської ради 14.06.2019 року було затверджено висновок про відсутність доцільності визнання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з цим, з цього висновку вбачається, що спеціалістами служби у справах дітей по Кальміуському району управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради було з`ясовано, що мати малолітньої дитини ОСОБА_3 - ОСОБА_8 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , дві старші доньки зареєстровані разом з нею, а молодша донька ОСОБА_9 зареєстрована разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 . Батько дитини ОСОБА_2 - відповідач у справі мешкає та працює у Польщі. Він заперечує проти зняття з реєстрації доньки ОСОБА_10 . Самостійно вона також не може зняти доньку з реєстрації без згоди батька. Вона з дітьми переїжджає жити до Польщі.

Беручи до уваги той факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не досягла десяти років, за місцем реєстрації не проживає більше року, а також і той факт, що позивачем не створюються перешкоди у користуванні спірним житлом, а мати дитини має місце реєстрації за іншою адресою, суд приходить до переконання про законність вимог позивача та достатність підстав для визнання малолітньої дитини такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Частиною 2 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Згідно ч. 1 ст. 163 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними.

Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Залишаючи за малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , визнаючи її батька таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням, суд припустить порушення принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, яким передбачено, що малолітня дитина не може бути розлучена з матір`ю, батьком крім випадкових обставин.

Окрім того, обмеження дієздатності особи у віці до чотирнадцяти років в інших правовідносинах, в тому числі і у праві самостійно та вільно обирати місце свого проживання, кореспондується і з правилами частини 4 статті 29 ЦК.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.

Права малолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання малолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від її волі, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для малолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків.

Малолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками.

З огляду на це, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що також підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 263-265, 280-283 ЦПК України, ст. 29 ЦК України, ст. 163 СК України, ст. 15, 18, 71, 72 ЖК України, Законами України «Про місцеве самоврядування», «;Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», «;Про охорону дитинства», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , який також діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,- задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Іншими особами, які беруть участь у справі, на рішення може бути подана апеляція безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: А. М. Іванченко