Провадження №2/760/5557/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2019 року м. Київ

Суддя Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Департаменту міграційної служби України про визнання документів, що посвідчують особу, недійсними,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 07.05.2019 р. звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовною заявою до Головного управління Департаменту міграційної служби України, в якій просить: визнати недійсними документи, що посвідчують особу ОСОБА_1 - паспорт громадянина України, серія НОМЕР_1 , що був виданий Залізничним РУ ГУ МВС України у м. Києві 13 червня 1996 р.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13.05.2019 р., позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Департаменту міграційної служби України про визнання документів, що посвідчують особу, недійсними - залишити без руху.

Надано позивачу строк для усунення недоліків на протязі десяти днів з дня отримання ним копії ухвали, шляхом подання нової позовної заяви з урахуванням вимог, викладених в ухвалі.

Роз`яснено, що в разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде вважатися неподаною і повернута позивачу.

Так, відповідно до ухвали суду від 13.05.2019 р., вивченням матеріалів позовної заяви, встановлено, що даний позов не відповідає вимогам ст.ст. 175-177 ЦПК України, оскільки позивач не зазначив обставини, тобто ті юридично значимі факти, на основі яких він звертається до суду та обґрунтовує заявлені вимоги, відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, із посиланням на докази в підтвердження обґрунтування заявлених вимог.

Так, матеріально-правова вимога позивача до відповідача повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під цивільну юрисдикцію.

У разі порушення цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного засобу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності чи відсутності між сторонами зобовязальних правовідносин. Тобто, потерпіла особа обирає саме той засіб захисту, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу та грунтується на законі.

Так, звертаючись до суду з позовом в порядку цивільного судочинства, позивач ОСОБА_1 просить визнати недійсними документи, що посвідчують особу ОСОБА_1 - паспорт громадянина України, серія НОМЕР_1 , що був виданий Залізничним РУ ГУ МВС України у м. Києві 13 червня 1996 р.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, 08.06.2008 р. у позивача було викрадено документи, що посвідчують особу, а саме паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Залізничним РУ ГУ МВС України у м. Києві 13 червня 1996 р., та довідку податкової інспекції про присвоєння ідентифікаційного коду. По факту викрадення документів він звернувся із заявою до Солом`янського РУ ГУ МВС України в м. Києві, яка була зареєстрована в ЖРЗПЗ за № 10451 від 08.06.2008 р., і на підставі якої було розпочато досудове розслідування.

Позивач посилається на те, що у липні 2008 р. (03.07.2008 р.) ним було отримано новий паспорт громадянина України в Солом`янському РУ ГУ МВС України у м. Києві та дублікат довідки про присвоєння ідентифікаційного коду.

Згідно довідки, що була надана Голосіївським ГУНП у м. Києві, досудове розслідування №1-2011-051-003355 за ст. 358 ч. 3 КК України, було зупинено 27.07.2011 р. у відповідності до п. 3 ст. 206 КПК України (редакція 1960 р.), у зв`язку із не встановленням особи, що вчинила злочин.

Оформлення, видача, обмін, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України регулюється Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення Державі, визнання, недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 25.03.2015 року № 302.

Так, відповідно до п. 104 Порядку, про втрату або викрадення паспорта на території України особа/її законний представник зобов`язані негайно повідомити найближчому територіальному органу/територіальному підрозділу ДМС, а в разі викрадення - також органу Національної поліції. Про втрату або викрадення за кордоном паспорта особа/її законний представник зобов`язані повідомити компетентним органам іноземної держави та найближчій закордонній дипломатичній установі.

Пунктом 108 Порядку визначено, що паспорт визнається недійсним, вилучається, анулюється та знищується в разі: коли він підлягає обміну у зв`язку із зміною інформації, внесеної до паспорта (крім додаткової змінної інформації); виявлення помилки в інформації, внесеній до паспорта; непридатності паспорта для подальшого використання; припинення громадянства України або скасування рішення про громадянство України; коли він заявлений як втрачений або викрадений та прийнято рішення про оформлення нового паспорта; смерті особи, якій було видано такий паспорт; закінчення строку його дії або прийняття рішення про обмін такого паспорта до закінчення строку його дії; оформлення паспорта/паспорта зразка 1994 року з порушенням вимог законодавства; неотримання його заявником протягом року.

Відповідно до п. 113 Порядку, територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, структурний підрозділ ДМС, закордонна дипломатична установа із застосуванням засобів Реєстру вносить до бази даних Реєстру інформацію про факт подання особою заяви про втрату/викрадення паспорта, визнання недійсним, вилучення (у тому числі тимчасово), анулювання та знищення паспорта.

Інформація про серії та/або номери недійсних паспортів надається з відомчої інформаційної системи ДМС із застосуванням засобів Реєстру МЗС, МВС, Національній поліції, Адміністрації Держприкордонслужби, СБУ, Генеральній прокуратурі України та розміщується на офіційному веб-сайті ДМС.

Разом з тим, відповідно до положень ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно положень п. 1 ч. 19 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Суд звертає увагу на те, що при розмежуванні юрисдикційних форм захисту порушеного права основним критерієм є характер (юридичний зміст) спірних відносин.

Згідно Положення «Про Державну міграційну службу України», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України, вбачається, що Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. ДМС є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертається до суду із вказаним позовом до Головного управління Департаменту міграційної служби України про визнання документів, що посвідчують особу, недійсними, оскільки вважає, що його права в результаті викрадення документів (паспорту громадянина України) були порушені.

Згідно ч. 1 ст. 20 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: 1) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності; 2) адміністративні справи, пов`язані з виборчим процесом чи процесом референдуму, щодо: оскарження рішень, дій чи бездіяльності дільничних виборчих комісій, дільничних комісій з референдуму, членів цих комісій; уточнення списку виборців; оскарження дій чи бездіяльності засобів масової інформації, інформаційних агентств, підприємств, установ, організацій, їх посадових та службових осіб, творчих працівників засобів масової інформації та інформаційних агентств, що порушують законодавство про вибори та референдум; оскарження дій чи бездіяльності кандидата у депутати сільської, селищної ради, кандидатів на посаду сільського, селищного голови, їх довірених осіб; 3) адміністративні справи, пов`язані з перебуванням іноземців та осіб без громадянства на території України, щодо: примусового повернення в країну походження або третю країну іноземців та осіб без громадянства; примусового видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; продовження строку затримання іноземців або осіб без громадянства з метою їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання іноземців або осіб без громадянства до вирішення питання про визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні; затримання іноземців або осіб без громадянства з метою забезпечення їх передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 4) адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання ними рішень судів у справах, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті.

Відповідно ч. 2 ст. 20 КАС України, окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.

Статтею 15 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно положень статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову, а за вказаних обставин для судового розгляду позивачем не визначені ні суть позовних вимог, ні їх правові підстави, що позбавляє можливості з`ясувати предмет спору та межі доказування.

Оскільки суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають саме з правових відносин: цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових, а не з будь-яких суспільних зв`язків, то лише за умови зазначення вказаних вище обставин за нормами ст. 175 ЦПК України є підстави для відкриття провадження у справі.

Також згідно з чинним законодавством зазначення доказів, на підтвердження кожної обставини позову щодо порушення прав позивача є обов`язковими для особи, яка пред`являє позов, оскільки без зазначення доказів, що підтверджують вимоги, суд не може здійснити підготовку справи до розгляду та належним чином провести судове засідання.

Таким чином, з метою правильного та належного обґрунтовання позову, з посиланням на нормативно-правові акти та відповідні закони України, позивачу необхідно було обґрунтувати підстави звернення до суду з позовом до Головного управління Департаменту міграційної служби України про визнання документів, що посвідчують особу, недійсними, саме в порядку цивільного судочинства, так як виходячи з предмету спору та суб`єктивного складу сторін вбачається, що заявлені вимоги, підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства в порядку, визначеному КАС України.

Ухвала суду про залишення заяви без руху від 13.05.2019 р. була отримана позивачем 25.09.2019 р., що підтверджується розпискою про отримання копії ухвали, яка міститься в матеріалах справи.

03.10.2019 р. через канцелярію суду позивачем ОСОБА_1 подано заяву, зареєстровану за Вхід. № 83209 від 03.10.2019 р., у якій позивач вказує на усунення недоліків позовної заяви, що стало підставою для залишення позовної заяви без руху.

Разом з тим, вивченням поданої заяви про усунення недоліків, встановлено, що позивачем ОСОБА_1 вимоги суду відповідно до ухвали суду від 13.05.2019 р. не виконані, оскільки останнім не обґрунтувано підстави звернення до суду з позовом до Головного управління Департаменту міграційної служби України про визнання документів, що посвідчують особу, недійсними, саме в порядку цивільного судочинства, так як виходячи з предмету спору та суб`єктивного складу сторін вбачається, що заявлені вимоги, підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства в порядку, визначеному КАС України.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями ст.ст. 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що позивач в зазначений строк не виконав вимог, визначених статтями 175-177 ЦПК України, позовну заяву слід вважати неподаною та повернути позивачу.

Керуючись статтями 175-177, 185, 260 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Департаменту міграційної служби України про визнання документів, що посвідчують особу, недійсними - визнати неподаною та повернути позивачу.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя С.І. Кушнір