Справа № 939/2241/19
РІШЕННЯ

Іменем України

20 листопада 2019 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої - судді Міланіч А.М.

при секретарі - Хоменко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Бородянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , а власником іншої Ѕ частини цієї квартири є її /позивачки/ син - ОСОБА_3 . У вказаній квартирі зареєстрована, але з початку 2014 року не проживає, онука позивачки - відповідачка ОСОБА_2 .

Оскільки відповідачка у вказаній квартирі більше року не проживає, у добровільному порядку з реєстрації не знімається, що порушує її /позивачки/ права на користування та розпорядження своїм майном, ускладнює реалізацію її прав, то просила визнати відповідачку такою, що втратила право користування зазначеною квартирою.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала та викладене підтвердила.

Відповідачка в судовому засіданні позов визнала у повному обсязі.

Третя особа - ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Вислухавши пояснення позивачки, відповідачки, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 09 листопада 1994 року належить на праві спільної сумісної приватної власності квартира АДРЕСА_1 /а.с.7/.

Як зазначила позивачка в судовому засіданні та що підтверджується матеріалами справи /а.с. 8,14-15/, у вказаній квартирі зареєстрована, але з початку 2014 року не проживає, онука останньої - відповідачка ОСОБА_2 .

Згідно положень ст. 317, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України власник майна має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до ст. 9, 156 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Верховний Суд України в Постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709 цс 16 зазначив, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи викладене, оскільки, як встановлено зібраними по справі доказами, відповідачка ОСОБА_2 , яка є онукою позивачки та відповідно членом її сім`ї, з початку 2014 року, тобто більше року, не проживає у належній позивачці та ОСОБА_3 квартирі, у добровільному порядку з реєстрації не знімається, крім того повністю визнала позов, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позов, визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Керуючись 9,150,156 ЖК України, ст. 317,383,391,405 ЦК України, ст. 10-13,141,259,263-265,268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду через Бородянський районний суд Київської області.

Повне рішення суду складено 25 листопада 2019 року.

Головуючий-суддяА.Міланіч