Дата документу 07.05.2019 Справа № 317/2593/17
ЗапорізькИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 317/2593/17Головуючий у 1-й інстанції Громова І.Б.
Пр. № 22-ц/807/1833/19Суддя-доповідач Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.

суддів: Крилової О.В.

Кухаря С.В.

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Запорізького районного суду Запорізької області від 15 березня 2019 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄССА» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплати розрахункових та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «ДІЄССА» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплати розрахункових та моральної шкоди.

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви зазначала, що у єдиному державному реєстрі юридичних осіб міститься інформація, що відносно ТОВ «ДІЄССА» відкрито шість виконавчих проваджень. ТОВ «ДІЄСА» внесено до єдиного реєстру боржників. Зазначала, що з огляду на це існують обґрунтовані сумніви вважати, що в майбутньому буде неможливо виконати рішення суду по даній справі, та накласти арешт на кошти ТОВ «ДІЄСА» на наведені у заяві рахунки у розмірі 185065,59 грн.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 15 березня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Зазначала, що судом першої інстанції при винесенні ухвали не взято до уваги всіх обставин справи та доказів, які надавалися в обґрунтування заяви про забезпечення позову. Вважає, що ухвала про відмову в забезпеченні позову не відповідає вимогам обґрунтованості, закріпленим у ЦПК України. Просила скасувати ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 15 березня 2019 року та прийняти нову, якою задовольнити її заяву, та накласти арешт на кошти на наведених у заяві рахунках у розмірі 185065,59 грн. та оформити винесену за наслідком розгляду поданої заяви про забезпечення позову ухвалу суду як виконавчий документ.

02 травня 2019 року на адресу апеляційного суду від ТОВ «ДІЄСА» надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 Зазначали, що ухвала Запорізького районного суду Запорізької області прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права, просили оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення .

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача,пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Так, відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції зазначив, що матеріали заяви не містять доказів про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 2 статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Правова природа арешту майна, вчиненого у зв`язку із провадженням по цивільній справі, полягає в обмеженні права розпорядження ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, укладення інших правочинів).

Враховуючи роз`яснення Верховного Суд України, що містяться в Постанові Пленуму від 22.12.2006 № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Таким чином, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Разом з тим, дослідивши доводи заяви та апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доведення неможливості реального та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача.

Заява ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в сумі 185065,59 грн., що є на рахунках відповідача, мотивована тим, що ТОВ «ДІЄСА» внесений до Єдиного реєстру боржників, що до нього відкрито шість виконавчих проваджень, і це свідчить про значні ризики невиконання рішення у цій справі у випадку задоволення позову ОСОБА_1 Скаржник також зазначає, що наявність навіть одного виконавчого провадження щодо відповідача безумовно свідчить про його недобросовісність та систематичне невиконання ним своїх зобов`язань. Окрім цього, необхідність застосування судом заходів до забезпечення позову обґрунтовується тим, що відповідач може витрати свої розрахункові кошти, за рахунок яких у наступному можливо буде виконати судове рішення.

Так, вірно зазначено судом першої інстанції, що до заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 додано витяг з Єдиного реєстру боржників від 07.03.2019 року, в якому містяться відомості лише щодо одного виконавчого провадження, яке перебуває на виконанні Печерського районного ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві (а.с. 48).

Разом з тим, наявність статусу боржника не свідчить про ухилення або недобросовісність ТОВ «ДІЄСА» від виконання своїх зобов`язань, оскільки з вказаного витягу не вбачається з якого саме часу боржник має невиконанні зобов`язання.

Також, не підтвердженні доказами припущення ОСОБА_1 щодо витрат відповідачем своїх розрахункових коштів.

Відповідно до встановленого нормами процесуального права принципу змагальності сторін у цивільному судочинстві кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а за принципом диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін.

Ненадання зазначених відомостей позбавило суд можливості пересвідчитися як у існуванні реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, так і врахувати, що вжиті заходи не будуть перешкоджати господарській діяльності відповідача чи порушувати права його кредиторів у виконавчому провадженні, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність передбачених законом підстав для забезпечення позову у обраний позивачем спосіб.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і висновки суду не спростовують.

Зокрема, посилання скаржника на копії статей із різних веб-джерел, на які вона посилається у підтвердження своїх доводів, не є належним доказом у розумінні ст.76 ЦПК України.

За положенням ч. 3 ст. 12 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За вимогами частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Окрім цього, слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Не спростовують висновків суду щодо забезпечення позову і доводи апеляційної скарги про невідповідність мотивувальної частини ухвали суду вимогам процесуального законодавства стосовно невідображення в ухвалі позиції суду щодо конкретних доказів, оскільки вони не доводять обґрунтованість заявленої позивачем вимоги та не спростовують висновки суду про відсутність передбачених законом підстав для задоволення заяви про забезпечення позову. Окрім цього, відповідно до вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таким чином, з урахуванням наведеного колегія приходить до висновку про те, що доводи наведені в апеляційній скарзі суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, а оскаржувана ухвала відповідає нормам права, тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу судді Запорізького районного суду Запорізької області від 15 березня 2019 року про відмову у забезпеченні позову у цій справі - залишити без змін.

Постанова є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.

Повна постанова складена 13 травня 2019 року.

Головуючий:

Судді: