ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/606/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 302000000 Морозов В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року м. Черкаси:

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіГончар Н.І., Новіков О.М.
секретар Попова М.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Мошнівська сільська рада Черкаського району (скаржник), ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Мошнівської сільської ради на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 04.09.2019 (ухвалене о 12 год. 51 хв. у залі судових засідань Черкаського районного суду, повний текст складено 13.09.2019, суддя в суді першої інстанції Морозов В.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій, рішень чи бездіяльності органу місцевого самоврядування та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

02.10.2018 ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Бовшика М.Ю., звернувся до суду з позовом, яким просив визнати неправомірними дії Мошнівської сільської ради при прийнятті рішення №9-8/VII від 19.05.2016 та скасувати зазначене рішення в частині п.1, відповідно до якого ОСОБА_2 надана земельна ділянка, розміром 0,15 га, розташована за адресою АДРЕСА_1 , та в частині п.3 згідно з яким у ОСОБА_1 (позивача) вилучено вищевказану земельну ділянку.

В обґрунтування вказано на те, що 03.04.2018 під час судового засідання у апеляційному суді Черкаської області у справі №22ц/792/603/18 представник ОСОБА_2 надав для ознайомлення ОСОБА_1 витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно, в якому вказано, що ОСОБА_2 зареєстрована як власник земельної ділянки розміром 0,15 га, розташованої за адресою АДРЕСА_1 . При цьому згідно з рішенням Мошнівської сільської ради №8-21 від 25.02.1992 ОСОБА_1 набув право постійного користування зазначеною земельною ділянкою під будівництво житлового будинку.

Пізніше представником позивача встановлено, що рішенням Мошнівської сільської ради №9-8/VII від 19.05.2016 ОСОБА_2 надано у користування земельну ділянку розташовану за адресою АДРЕСА_1 . На підставі постанови Черкаського районного суду від 22.04.2016 по адміністративній справі №707/238/16-а за позовом ОСОБА_2 до Мошнівської сільської ради про визнання та скасування рішення органу місцевого самоврядування, зобов`язання вчинити певні дії - у ОСОБА_1 вилучено дану земельну ділянку відповідно до п.«д» ст.141 ЗК України та згідно постанови Черкаського районного суду від 22.06.2016. Вказує, що він не був належним чином повідомлений про розгляд справи за вказаним позовом, оскільки перебував за кордоном та не отримував повістки. Вважає, що у Мошнівської сільської ради не було підстав для вилучення земельної ділянки. Мошнівська сільська рада рішенням №9-8/VII від 19.05.2016 фактично скасувала своє попереднє рішення №8-21 від 25.02.1992 в частині наділення ОСОБА_1 вказаною земельною ділянкою, що свідчить про перевищення Мошнівською сільською радою своїх повноважень, як органу місцевого самоврядування.

Зазначені обставини стали підставами для звернення з цим позовом до суду для захисту прав позивача на земельну ділянку.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 04.09.2019 позовні вимоги у справі задоволено з посиланням на те, що оспорювань у справі рішення сільська рада винесла з порушенням норм земельного законодавства та прав позивача у справі, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, сільською радою подано 10.10.2019 через відділення поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати. Скаржник зазначає, що постановою Черкаського районного суду від 22.04.2016 Мошнівську сільську раду було зобов`язано розглянути клопотання ОСОБА_2 щодо припинення права користування земельною ділянкою у ОСОБА_1 . Сільська рада зазначене клопотання задовольнила. У оспорюваному рішенні сільської ради помилково зазначено спочатку про надання земельної ділянки, а потім про її вилучення, що саме по собі не може свідчити про незаконність такого рішення. Земельну ділянку сільською радою було вилучено на підставі п. д) ст.141 ЗК України у зв`язку із систематичною несплатою земельного податку. ОСОБА_2 , яка є колишньою дружиною позивача, не сплачувала земельний податок за нього, оскільки шлюб між ними був розірваний рішенням суду від 18.10.2010. Сплата нею земельного податку була вимушеною, оскільки ОСОБА_2 вважала, що інакше в неї відберуть землю, яку вона фактично використовувала.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

При розгляді справи встановлено, що рішенням Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області №8-21 від 25.02.1992 ОСОБА_1 (позивачу) виділено земельну ділянку під будівництво індивідуальних жилих будинків громадян села, розміром 0,15 га, розташовану по АДРЕСА_1 .

Згідно довідки Мошнівської сільської ради №559/02-09 від 21.11.2017 ОСОБА_1 надана вищевказана земельна ділянка рішенням сільської ради №8-21 від 25.02.1992 для будівництва та обслуговування житлового будинку та надвірних споруд. На даний час вказана земельна ділянка надана ОСОБА_2 згідно рішення Мошнівської сільської ради №9-8/VII від 19.05.2016.

Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 22.04.2016 задоволено позов ОСОБА_2 та скасовано рішення Мошнівської сільської ради Черкаського району від 22.10.2015 №54-10/VI. Зобов`язано Мошнівську сільську раду Черкаського району розглянути на першому пленарному засіданні сільської ради, після набрання постановою суду законної сили, клопотання ОСОБА_2 щодо припинення у ОСОБА_1 права користування земельною ділянкою площею 0,15 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та про надання цієї ділянки у користування ОСОБА_2 .

Згідно витягу з рішення Мошнівської сільської ради Черкаського району №9-8/VII від 19.05.2016 (оспорюване в цій справ) про розгляд заяв громадян з питань землекористування Мошнівська сільська рада вирішила:

- п.1) відповідно до п.1 ст.122 ЗК України надати земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд: ОСОБА_2 с.Мошни Черкаського району біля отриманого будинку згідно постанови Черкаського районного суду від 22.04.2016;

- п.3) відповідно до п/п «д» ст.141 ЗК України вилучити земельні ділянки, згідно постанови Черкаського районного суду від 22.04.2016: ОСОБА_1 АДРЕСА_1 - вилучити 0,15 га за адресою АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 стверджує про те, що спірне рішення сільської ради порушує його права на земельну ділянку та прийняте з порушенням норм земельного законодавства.

Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі вищевикладених фактичних обставин, мають наступне правове рулювання.

Як вірно вказав суд першої інстанції ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Держава, відповідно до положень ст.55 Конституції України, кожному гарантувала право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно ст.144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Враховуючи викладене, особа (в даній справі позивач) вправі оскаржити до суду рішення органів місцевого самоврядування безпосередньо на підставі положень Конституції України у разі порушення такими рішеннями прав цієї особи та у зв`язку з їх невідповідністю вимогам законодавства.

Крім того, п.г) ч.3 ст.152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Далі, ч.1 ст.10 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільські, селищні, міські, районні та обласні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Статтею 25 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання, а відповідно до п.34 ч.1 ст.26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» до компетенції сільської ради відноситься вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу (п.«а»).

Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

За положеннями ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Отже за змістом вказаних положень земельного законодавства Мошнівська сільська рада мала повноваження по розпорядженню землями комунальної власності шляхом, зокрема, їх передання в користування громадянам, що мало місце згідно п.1 оспореного рішення ради №9-8/VII від 19.05.2016, яким земельну ділянку передано для обслуговування та будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_2 у АДРЕСА_1 , площею 0,15 га.

Однак зазначена земельна ділянка на момент її передачі ОСОБА_2 перебувала в користуванні позивача у справі ОСОБА_1 . Отже перш ніж її передати новому користувачу органі місцевого самоврядування мав прийняти рішення про припинення права користування цією ж земельною ділянкою у попереднього землекористувача.

У свою чергу ст.141 ЗК України регламентуються підстави припинення права користування земельною ділянкою, якими є наступні (у редакції статті, чинній на момент прийняття спірного рішення сільською радою 19.05.2016):

а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій;

г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;

ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного податку або орендної плати;

е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці;

є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Пунктом «б» вказаної статті ЗК України передбачено в якості підстави для припинення права користування земельною ділянкою її вилучення у випадках, передбачених цим Кодексом.

Апеляційний суд враховує, що спірний рішенням було саме вилучено земельну ділянку у позивача.

У свою чергу ч.ч.1, 2, 10 ст.149 ЗК України передбачено, що земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. У разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується в судовому порядку.

У даному випадку сільська рада в оспореному рішенні зазначила, пославшись на положення ст.141 ЗК України, яка регламентує підстави припинення права користування земельною ділянкою, про вилучення спірної земельної ділянки у позивача, однак всупереч вимог ст.149 ЗК України не навела існування підстав для вилучення земельної ділянки в землекористувача, що свідчить про невідповідність вказаного рішення органу місцевого самоврядування наведеним вимогам земельного законодавства та, відповідно, про правильність висновків суду першої інстанції по суті спору в цій справі.

Апеляційний суд приймає до уваги, що однією із підстав для припинення права користування земельною ділянкою є її вилучення (п.«б» ст.141 ЗК України), однак вилучення має відбуватися з обґрунтуванням його підстав, що передбачено ст.149 ЗК України, що сільською радою в даному випадку враховано не було.

Крім того, посилання сільської ради на постанову Черкаського районного суду від 22.04.2016 як на підставу для вилучення земельної ділянки за обставин, встановлених при розгляді цієї справи, є помилковим, оскільки вказаним рішенням суду сільську раду було зобов`язано розглянути на пленарному засіданні клопотання ОСОБА_2 про припинення ОСОБА_1 права користування спірною земельною ділянкою, а прийняття рішення по суті вказаного клопотання віднесено до виключної компетенції органу місцевого самоврядування (ст.ст.141, 149 ЗК України - орган місцевого самоврядування може припинити право користування земельною ділянкою шляхом її вилучення у землекористувача за наявності до цього підстав у випадках, визначених законом).

Посилання скаржника на те, що земельну ділянку сільською радою було вилучено на підставі п. д) ст.141 ЗК України у зв`язку із систематичною несплатою земельного податку, апеляційний суд відхиляє, адже про існування вказаних підстав у спірному рішенні сільської ради не йдеться. Крім того, на а.с.185-189 т.1 наявні квитанції про сплату відповідних коштів. При цьому хто саме фактично їх сплачував (чи безпосередньо землекористувач чи інша особа) правового значення не має, адже має враховуватися сам факт надходження коштів, сплачених в якості земельного податку, а не те, яким чином їх було перераховано, що спростовує відповідні апеляційні доводи скаржника в цій справі.

Інших доводів, які б свідчили про наявність підстав для припинення права користування позивача земельною ділянкою шляхом її вилучення, апеляційна скарга не містить.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 04.09.2019 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 04.09.2019 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій, рішень чи бездіяльності органу місцевого самоврядування та скасування рішення - залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 26.11.2019.

Суддя-доповідач

Судді