Постанова

Іменем України

07 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 370/430/14-ц

провадження № 61-29003св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Макарівське лісове господарство»,

відповідачі - Київська обласна державна адміністрація, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Макарівське лісове господарство» до Київської обласної державної адміністрації, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання незаконними, скасування розпоряджень, визнання недійсними державних актів на право власності на землю, повернення землі,

за касаційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 грудня 2016 року у складі судді Косенко А. В. та ухвалу апеляційного суду Київської області від 05 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Суханової Є. М., Данілова О. М., Мережко М. В.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2014 року заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, ДП «Макарівське лісове господарство» звернулося до суду з даним позовом.

Позовна заява мотивована тим, що розпорядженням від 09 квітня 2008 року №565-570, 482 з постійного користування ДП «Макарівське лісове господарство» вилучено земельні ділянки лісогосподарського призначення, які складають єдиний масив загальною площею 6,9993 га, змінено їх цільове призначення та передано у власність 7 громадянам для ведення особистого селянського господарства. На підставі зазначених розпоряджень голови Київської обласної державної адміністрації, 17 квітня 2008 року та 06 червня 2008 року отримали державні акти на право власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Колонщицької сільської ради Макарівського району наступні громадяни:

- ОСОБА_1 , серія НОМЕР_1 площею 0,9999 га кадастровий номер НОМЕР_2 ;

- ОСОБА_2 , серія НОМЕР_3 площею 0,9999 га кадастровий номер НОМЕР_4 ;

- ОСОБА_4 , серія НОМЕР_5 площею 0,9999 га кадастровий номер НОМЕР_6 ;

- ОСОБА_7 , серія НОМЕР_7 площею 0,9999 га кадастровий номер НОМЕР_8 ;

- ОСОБА_5 , серія НОМЕР_9 площею 0,9999 га кадастровий номер НОМЕР_10 ;

- ОСОБА_8 , серія НОМЕР_11 площею 0,9999 га кадастровий номер НОМЕР_12 ;

- ОСОБА_6 , серія НОМЕР_13 площею 0,9999 га кадастровий номер НОМЕР_14 .

Прийняття розпорядження щодо вилучення, зміни цільового призначення та передача у власність проведені з порушенням статей 19, 57, 84 ЗК України та статті 5, 27 ЛК України

Крім того, було допущено порушення вимог законодавства при зміні цільового призначення спірних земельних ділянок.

Просив визнати незаконним і скасувати розпорядження, визнати недійсними державні акти на право власності на землю та повернути земельні ділянки.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 05 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено за спливом строку позовної давності.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позов є обґрунтованим, оскільки при виділенні земельної ділянки порушено норми ЗК України та ЛК України, проте прокурор звернувся з позовом до суду з пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачами, оскільки прокурор міг звернутися до суду з зазначеним позовом протягом трьох років, тобто в період з 09 квітня 2008 року до 09 квітня 2011 року, але звернувся 19 лютого 2014 року.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 05 квітня 2017 року апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Державного підприємства «Макарівське лісове господарство» відхилено. Рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 грудня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, при цьому зазначив, що заступник прокурора Київської області був обізнаний що вищевказані землі належать на праві власності відповідачам, проте все ж таки не доклав зусиль для дотримання процесуальних строків звернення до суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2017 року перший заступник прокурора Київської області подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 05 квітня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, не встановлено з якого моменту у прокурора виникло право на звернення до суду в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, враховуючи, що це право пов`язане з моментом, коли саме повноваженому органу, право якого порушене, стало відомо про таке порушення.

Крім того, суди не врахували, що прокурор звернувся з позовом до суду з підстав перевищення органом місцевого самоврядування наданих статтями 122, 149 ЗК України повноважень щодо розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення, повноваження власника та розпорядника спірної земельної ділянки якого належить виключно Кабінету Міністрів України, оскільки вона розташована на території земель лісогосподарського призначення.

Аргументи інших учасників справи

В листопаді 2017 року ОСОБА_4 , в інтересах якої діє ОСОБА_9 надала суду заперечення, в який просила відмовити в задоволенні касаційної скарги в повному обсязі, оскільки суди при передачі земельної ділянки не було допущено порушень статті 31 ЛК України, відшкодування втрат лісогосподарського виробництва було сплачено, строк позовної давності пропущено.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано цивільну справу № 310/430/14-ц.

Підпунктом 4 пунктом 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У статті 388 ЦПК України зазначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року матеріали цивільної справи № 310/430/14-ц надійшли до Верховного Суду.

04 червня 2019 року матеріали цивільної справи передані доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 13 червня 2019 року справу призначено до розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судами встановлено, що відповідно до розпоряджень голови Київської обласної державної адміністрації від 09 квітня 2008 року №№ 565-570, 482 «Про вилучення, зміну цільового призначення та передачу земельної ділянки у власність» з постійного користування державного підприємства «Макарівське лісове господарство» (квартал 85, виділи 15, 16) вилучено земельні ділянки лісогосподарського призначення, які складають єдиний масив, загальною площею 6,9993 га, розташовані в межах Колонщицької сільської ради Макарівського району Київської області.

Цими ж розпорядженнями змінено цільове призначення даних земельних ділянок із земель лісогосподарського призначення на землі сільськогосподарського призначення та передано у власність 7 громадянам для ведення особистого селянського господарства.

На підставі зазначених розпоряджень голови Київської обласної державної адміністрації, 17 квітня 2008 року та 06 червня 2008 року отримали державні акти на право власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Колонщицької сільської ради Макарівського району наступні громадяни: ОСОБА_1 , серія НОМЕР_1 площею 0,9999 га кадастровий номер НОМЕР_2 ; ОСОБА_2 , серія НОМЕР_3 площею 0,9999 га кадастровий номер НОМЕР_4 ; ОСОБА_4 , серія НОМЕР_5 площею 0,9999 га кадастровий номер НОМЕР_6 ; ОСОБА_7 , .серія НОМЕР_7 площею 0,9999 га кадастровий номер НОМЕР_8 ; ОСОБА_5 , серія НОМЕР_9 площею 0,9999 га кадастровий номер НОМЕР_10 ; ОСОБА_8 , серія НОМЕР_11 площею 0,9999 га кадастровий номер НОМЕР_12 ; ОСОБА_6 , серія НОМЕР_13 площею 0,9999 га кадастровий номер НОМЕР_14 .

Розпорядженням Макарівської РДА змінено функціональне використання земельних ділянок 6-ти громадянам з ведення особистого селянського господарства в землі для ведення індивідуального садівництва в межах Колонщинської сільської ради від 15 січня 2009 року № 84.

Визнаючи позов обґрунтованим, оскільки земельна ділянка відведена відповідачам з порушенням вимог ЗК України та ЛК України та відмовляючи у його задоволенні у зв`язку з пропуcком строку позовної давності, апеляційний суд не звернув уваги на наступні обставини.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною другою статті 2 ЦК України передбачено, що одним з учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

За частиною другою статті 3 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим, згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

У жовтні 2016 року під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачами заявлялося клопотання про застосування строку позовної давності.

Виходячи зі змісту статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17 (провадження № 14-183цс18) зроблено висновок, «що якщо у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У постанові від 20 червня 2018 року у справі № 697/2751/14-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що для вирішення питання про дотримання строку звернення до суду за захистом прав, суду слід встановити, коли прокурор дізнався чи міг дізнатися про порушення інтересів держави. Вказаний висновок Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне конкретизувати: позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів».

Отже, суди повинні були з`ясувати, з якого моменту у прокурора виникло право на звернення до суду в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України з вищезазначеним позовом. Це право пов`язане з моментом, коли саме повноважному органу, а саме Кабінету Міністрів України, право якого порушене, стало відомо чи могло стати відомо про таке порушення.

Ураховуючи те, що прокурор пред`явив позов в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, апеляційний суд не перевірив, коли саме зазначений орган довідався або міг довідатися про порушення його права. Оскільки держава зобов`язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинно ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Апеляційний суд на зазначені положення закону уваги не звернув, а вирішуючи спір, послався на те, що прокуратура була обізнана про те , що вищевказані землі належать на праві власності відповідачам, проте пропустила позовну давність. Тому суд, не встановивши коли про порушення свого права дізнався Кабінет Міністрів України, в інтересах якого прокурор звернувся з позовом до суду, ухвалив рішення з порушенням наведених вище норм права.

Отже, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про сплив позовної давності без визначення конкретної дати початку її перебігу.

Крім того, у разі, якщо позивач заявив декілька позовних вимог, то питання застосування позовної давності, початку її перебігу та спливу має вирішуватися щодо кожної позовної вимоги окремо.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Судуу постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 372/1988/15-ц (провадження № 14-172цс18).

Отже, апеляційний суд у порушення вимог статей 212 - 214, 303, 315 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судами вищевказаних положень закону та обставин справи не врахував, доводів прокурора не перевірив.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пунктів 1 та 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Отже, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 05 квітня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат
Судді: І. О. Дундар
В. І. Журавель Є. В. Краснощоков
М. М. Русинчук