Постанова

Іменем України

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 755/12635/16-ц

провадження № 61-23693 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач),

суддів: Жданової В. С., Карпенко С. О., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

заявники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

заінтересована особа - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2016 року у складі судді Астахової О. О. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 січня 2017 року у складі колегії суддів: Желепи О. В., Рубан С. М., Іванченка М. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заяви

У серпні 2016 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернулися до суду із заявою про скасування рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 11 травня 2016 року у справі № 1041/15 за позовом Публічного акціонерного банку «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги обгрунтовували тим, що рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 11 травня 2016 року позов банку задоволено; стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 1 892 272,68 грн; стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» третейський збір у сумі 19 322,72 грн.

Зазначали, що вказане рішення третейського суду є незаконним, оскільки спір виник із правовідносин щодо захисту прав споживачів, а тому третейському суду не підвідомчий.

З урахуванням викладеного ОСОБА_1, ОСОБА_2 просили суд рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 11 травня 2016 року скасувати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2016 року заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про скасування рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 11 травня 2016 року задоволено; рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 11 травня 2016 року у справі № 1041/15 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - скасовано повністю.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що рішення постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 11 травня 2016 року підлягає скасуванню, оскільки справа № 1041/15 не підвідомча третейському суду у силу положень пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», так як стосується захисту прав споживача послуг банку, крім того, такий спір не підвідомчий третейським судам, оскільки кредит було видано в іноземній валюті.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 17 січня 2017 рокуапеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» відхилено, ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ухвала районного суду відповідає вимогам закону, судом першої інстанції встановлено обставини справи та правильно застосовано правові норми.

Аргументи учасників справи

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ), ПАТ «Укрсоцбанк» просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанції й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про скасування рішення третейського суду відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди помилково вважали, що вказаний спір не підвідомчий третейським судам, оскільки вони не можуть розглядати спори про захист прав споживачів, а не будь-які спори за участю споживача. У зазначеному випадку спір виник про захист прав банку; судами не враховано, що позов пред`явлений не тільки до позичальника, а й до поручителя, який не є споживачем послуг банку.

Заперечення (відзив) на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходили

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою ВССУ від 20 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 755/12635/16-ц з Дніпровського районного суду м. Києва.

Ухвалою ВССУ від 20 липня 2017 року зазначену справу призначено до розгляду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

15 травня 2018 року справа № 755/12635/16-ц передана до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

28 квітня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ СР «Укрсоцбанк»), назву якого змінено на ПАТ «Укрсоцбанк» (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір № 895/06-034-272 про надання невідновлювальної кредитної лінії (далі - кредитний договір), відповідно до якого позичальнику надано кредит на споживчі цілі окремими частинами - «траншами» зі сплатою 11 % річних в межах максимального ліміту заборгованості до 76 000,00 доларів США.

Пунктом 6.2 кредитного договору передбачено, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись статтею 5 Закону України «Про третейські суди», домовились про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків Ярошовцем В. М . У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею, спір розглядається третейським суддею Мороз О. А. або Білоконем Ю. М. у порядку черговості вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається головою постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного регламенту постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 28 квітня 2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», назву якого змінено на ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (поручитель) укладено договір поруки № 1-895/06-034-272, відповідно до якого поручитель зобов`язався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та у випадках передбачених кредитним договором.

У пункті 5.4 договору поруки міститься третейське застереження, щодо вирішення спору у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків.

Оскільки позичальник належним чином не виконував умови кредитного договору, то ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором станом на 27 січня 2015 року в сумі 1 960 422,28 грн та третейський збір у сумі 20 004,22 грн.

Рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 11 травня 2016 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково; стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 1 892 272,68 грн та третейський збір у сумі 19 322,72 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 4 Закону України «Про третейські суди» третейський суд утворюється та діє на принципах: законності; незалежності третейських суддів та підкорення їх тільки законові; рівності всіх учасників третейського розгляду перед законом і третейським судом; змагальності сторін, свободи в наданні ними третейському суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; обов`язковості для сторін рішень третейського суду; добровільності утворення третейського суду; добровільної згоди третейських суддів на їхнє призначення чи обрання у конкретній справі; арбітрування; самоврядування третейських суддів; всебічності, повноти та об`єктивності вирішення спорів; сприяння сторонам у досягненні ними мирової угоди на будь-якій стадії третейського розгляду.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.

Пунктом 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» встановлено, що третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Зміни до цієї статті внесені 12 березня 2011 року.

Договір, у тому числі кредитний, укладений на задоволення особистих потреб фізичної особи і не пов`язаний з підприємницькою діяльністю такої фізичної особи чи виконанням нею обов`язків як найманим працівником, то такий договір є споживчим і наявність судового спору щодо цього договору не впливає на його характер як споживчого, відтак і сам спір у будь-якому випадку стосується прав сторони договору, як споживача, а вирішення такого спору, незалежно від його ініціатора, має ґрунтуватися та враховувати і вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».

Ураховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність правових підстав для скасування рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 11 травня 2016 року у частині стягнення із позичальника - ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновками судів у частині вирішення питання про скасування рішення третейського суду про стягнення кредитних коштів із поручителя - ОСОБА_2 з таких підстав.

Споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є лише громадянин (фізична особа), котрий придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Цей Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

У частинах першій, другій статті 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до частин першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Договір поруки є додатковим, акцесорним зобов`язанням, який забезпечує належне виконання основного зобов`язання та виникає і існує лише за умови існування основного забезпеченого договору. Тому сторона такого договору не є споживачем, оскільки вказаний договір не направлений на задоволення потреб поручителя.

Зазначений правовий висновок висловлений у постановах: Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 755/30974/14-ц; Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 755/11648/15-ц (провадження № 14-336 цс 18); Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/11937/16-ц.

Таким чином, оскільки поручитель ОСОБА_2 є стороною акцесорного зобов`язання, він не є споживачем, і Законом України «Про захист прав споживачів» не передбачено поширення на сторони акцесорних договорів його положень.

Отже висновки судів попередніх інстанцій про неможливість розгляду третейським судом позову до поручителя не ґрунтуються на вимогах закону, а тому оскаржувані судові рішення у цій частині на підставі статті 412 ЦПК України підлягають скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні заяви про скасування рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 11 травня 2016 року про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк».

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд скасовуючи рішення третейського суду, виходили також з того, що рішенням третейського суду вирішено питанння про стягнення заборгованості за кредитним договором, предметом якого була іноземна валюта.

Відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом України в постанові від 21 жовтня 2015 року по справі № 6-831цс15 наявність у правовідношенні щодо проведення розрахунку за договором кредиту, наданого в іноземній валюті, не дозволяє віднести такі спори до спорів суто приватного характеру між приватними особами, які можуть розглядатися в приватному порядку - третейськими судами.

Однак, у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 755/11648/15-ц (провадження № 14-336цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від вказаного правового висновку, оскільки на етапі узгодження предмета і умов кредитного договору позичальник і кредитор як рівноправні сторони у правовідносинах та суб`єкти приватного права, діючи вільно, на власний розсуд визначили його істотну умову (ціну договору) у виді грошової одиниці певної держави (іноземна валюта), що згідно зі статтями 192, 533 ЦК України може використовуватися як засіб розрахунку в Україні, тобто є об`єктом цивільних прав.

Тому проведення грошових розрахунків за кредитним договором чи їх нездійснення згідно з умовами такого договору, незалежно від валюти кредитування, свідчить, що такі правовідносини мають суто цивільно-правовий, приватний характер та не можуть бути віднесені до таких, які мають публічно-правове значення за наявності лише єдиної ознаки - визначення засобу платежу в іноземній валюті.

Суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про скасування рішення третейського суду, в тому числі і з підстав непідвідомчості спору про стягнення боргу за кредитом, наданим в іноземній валюті третейському суду, оскільки спори щодо виконання таких кредитних договорів повинні розглядатися у приватному порядку - третейськими судами, за відсутності інших, передбачених Законом України «Про третейські суди», заборон.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги та скасування рішень судів попередніх інстанцій у частині скасування рішення третейського суду про стягнення заборгованості з поручителя, оскільки судові рішення в цій частині не відповідають вимогам закону. В іншій частині оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; а також вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача (пункт 2 частини другої статті 141 ЦПК України).

Оскільки суд касаційної інстанції частково задовольнив касаційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк», скасував рішення судів попередніх інстанцій та відмовив у задоволенні заяви про скасування рішення третейського суду в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , то, відповідно, до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України понесені ПАТ «Укрсоцбанк»судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної та касаційної інстанцій покладаються на ОСОБА_2 : за перегляд справи в апеляційному порядку у розмірі 689,00 грн (пропорційно задоволеним вимогам) та за перегляд справи в касаційному поряду у розмірі 800,00 грн (пропорційно задоволеним вимогам) у загальному розмірі 1 489,00 грн.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 січня 2017 року у частині скасування рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 11 травня 2016 року про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про скасування рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 11 травня 2016 року, в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 відмовити.

В іншій частині ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 січня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 689,00 грн та касаційної скарги у розмірі 800,00 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Ігнатенко

Судді: В. С. Жданова

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук

М. Ю. Тітов