КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження 22-ц/824/8746/2019
Справа № 361/8850/15-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 серпня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської областів складі судді Сердинського В.С., ухвалене в м. Бровари30 січня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В грудні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовано тим, що 23 січня 2012 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було підписано заяву про відкриття поточного рахунку, згідно якої останній приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua та разом із заявою складають договір банківського обслуговування б/н від 23 січня 2012 року, та взяв на себе зобов`язання виконувати умови договору.

Відповідно до договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок НОМЕР_1 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку банку і клієнта, що визначено і врегульовано Умовами та правилами надання банківських послуг. Свої зобов`язання за договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитний ліміт в розмірі 200000 грн.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за договором обслуговування кредитних лімітів на поточному рахунку відповідач станом на 15 грудня 2015 року має заборгованість 404434,65 грн., яка складається із 173412,17 грн. - заборгованість за кредитом, 84527,13 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 111920,44 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 34574,91 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом.

19 жовтня 2015 року фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 було виключено з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності, однак його зобов`язання за укладеними договорами не припинились, а залишились за ним як за фізичною особою.

На підставі вищевикладеного просив стягнути із відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 404434,65 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2019 року позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 404434,65 грн.

Відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2019 року ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не звертався з будь-якими кредиторськими вимогами до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , які виникли з кредитного договору від 23 січня 2012 року в межах справи про банкрутство № 911/1425/14, що розглядалась господарським судом Київської області, про що свідчить ухвала господарського суду Київської області від 21 вересня 2015 року та не спростовується позивачем. За таких обставин кредиторські вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 вважаються погашеними відповідно до ст. 1, ч. 5 ст. 45 Закону про банкрутство. Вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» є погашеними, як і вимоги інших конкурсних кредиторів, які вчасно заявили свої вимоги в межах справи про банкрутство, однак коштів для задоволення їх вимог не вистачило.

Зазначав, що суд по тексту рішення зауважив, що особливості банкрутства суб`єкта підприємницької діяльності-громадянина передбачено ст. ст. 47 - 49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Вищезазначене не відповідає дійсності, оскільки ст. 47 даного Закону регулює звільнення працівників боржника та надання їм пільг, ст. 48 регулює зберігання документів, а ст. 49 - продаж майна на аукціоні. Особливості банкрутства суб`єкта підприємницької діяльності-громадянина передбачені ст. ст. 90 - 92 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Даними статтями визначено, що після завершення розрахунків з кредиторами фізична особа, визнана банкрутом, звільняється від подальшого виконання грошових вимог кредиторів, що були заявлені після визнання фізичної особи банкрутом, за винятком вимог, передбаченим абзацом 3 ч. 3 цієї статті. А саме, вимоги кредиторів особистого характеру можуть бути заявлені після закінчення провадження у справі про банкрутство фізичної особи відповідно в повному обсязі або в незадоволеній їх частині в порядку, встановленому цивільним законодавством. Однак, вимоги позивача не є вимогами особистого характеру, а є вимогами, які виникли до відповідача як до суб`єкта підприємницької діяльності, а відтак вважаються погашеними відповідно до ст. 1, ч. 5 ст. 45 Закону про банкрутство.

Не погоджувався із посиланням суду на постанову Верховного Суду України від 09 серпня 2017 року № 3-788гс17, у якій розглядались вимоги до фізичної особи-підприємця, який припинив підприємницьку діяльність не в результаті банкрутства, а за особистим рішенням підприємця. Відтак наслідки припинення такої підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем відрізняються порівняно із припиненням підприємницької діяльності в результаті банкрутства.

Відзивів на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надійшло.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Задовольняючи позов ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що 23 січня 2012 року відповідач ОСОБА_1 як фізична особа-підприємець приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування б/н від 23 січня 2012 року, на підставі якого відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок. Станом на 15 грудня 2015 року відповідач має заборгованість за кредитним договором в розмірі 404434,65 грн., яка підлягає стягненню із нього на користь позивача, оскільки у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності його зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи, 23 січня 2012 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було підписано заяву про відкриття поточного рахунку (а. с. 9 т. 1).

Згідно заяви відповідач приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг», Тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування №б/н від 23 січня 2012 року.

Відповідно до договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок № НОМЕР_1 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, Інтернет клієнт-банк, sms-повідомлення), що визначено і врегульовано «Умовами та правилами надання банківських послуг».

Відповідно до п. 3.2.1.1.16. «Умов та правил надання банківських послуг», при укладанні договорів і угод, чи вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання клієнта до «Умов та правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки», або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі), банк і клієнт допускають використання підписів клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі клієнта з правом «першого» підпису. Підписання договорів і угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

Згідно п. 3.2.1.1.1. «Умов та правил надання банківських послуг», кредитний ліміт на поточний рахунок надається на повернення оборотних коштів та здійснення поточних платежів клієнта, в межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту банк повідомляє клієнта на свій вибір або в письмовій формі або через встановлені засоби електронного зв`язку банка та клієнта.

Відповідно до п. 3.2.1.1.3. «Умов та правил надання банківських послуг», кредит надається в обмін на зобов`язання клієнта щодо його повернення, сплаті процентів, винагороди (а. с. 10 - 24 т. 1).

Пунктом 3.2.1.1.6 «Умов та правил надання банківських послуг» визначено, що ліміт може бути змінений банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативами банку. Підписавши Угоду, клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна ліміту проводиться банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших).

Згідно довідки про розмір встановлених кредитних лімітів, 23 січня 2012 року ОСОБА_1 встановлено кредитний ліміт в розмірі 1000 грн., 17 вересня 2012 року - 50000 грн., 04 лютого 2013 року - 62500 грн., 04 березня 2013 року - 200000 грн. (а. с. 25 т. 1).

Позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором, згідно якого станом на 15 грудня 2015 року відповідач ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором в розмірі 404434,65 грн., яка складається із наступного: 173412,17 грн. - заборгованість за кредитом, 84527,13 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 111920,44 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 34574,91 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом (а. с. 26 -29 т. 1).

Постановою Господарського суду Київської області від 07 липня 2014 року по справі №911/1425/14 фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) визнано банкрутом за заявою ТОВ «Таращамолоко» (ідентифікаційний код - 25301978), відкрито ліквідаційну процедуру (а. с.144 - 149 т. 1).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21 вересня 2015 року по справі 911/1425/14 було припинено підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 і провадження у справі. Встановлено, що майно, яким ОСОБА_1 може відповідати за своїми зобов`язаннями та може задовольнити вимоги кредиторів, відсутнє (а. с. 64 - 71 т. 1).

19 жовтня 2015 року зареєстровано припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а. с.140 - 143 т. 1).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У статті 52 ЦК України передбачено, що фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Відповідно до ст. 53 ЦК України фізична особа, яка неспроможна задовольнити вимоги кредиторів, пов`язані із здійсненням нею підприємницької діяльності, може бути визнана банкрутом у порядку, встановленому законом.

Частиною 3 ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» в редакції станом на 19 жовтня 2015 року передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Відповідно до ч. 3 ст. 92 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», яка визначає особливості задоволення вимог кредиторів фізичної особи, визнаної банкрутом, вимоги кредиторів щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю громадян, вимоги щодо стягнення аліментів, а також інші вимоги особистого характеру, які не були задоволені в порядку виконання постанови господарського суду про визнання фізичної особи банкрутом або які погашені частково чи не заявлені після визнання фізичної особи банкрутом, можуть бути заявлені після закінчення провадження у справі про банкрутство фізичної особи відповідно в повному обсязі або в незадоволеній їх частині в порядку, встановленому цивільним законодавством.

У пункті 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 зроблено висновок, що у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою як її права, так і обов`язки за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

Апеляційний суд приймає до уваги, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Аналогічну позицію Верховний Суд висловив також у постанові від 16 серпня 2018 року у справі № 320/9471/15-ц.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що однією із особливостей припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що суд, посилаючись на ст. ст. 47 - 49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не перевірив, що станом на момент визнання його банкрутом дані статті регулювали інші правовідносини, а саме звільнення працівників боржника та надання їм пільг, зберігання документів та продаж майна на аукціоні, а особливості банкрутства суб`єкта підприємницької діяльності передбачені ст. ст. 90 - 92 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», апеляційний суд враховує, що станом на момент ухвалення Верховним Судом України постанови від 04 грудня 2013 року № 6-125цс13, зміст якої і було наведено судом першої інстанції у своєму рішенні, особливості задоволення вимог кредиторів громадянина-підприємця, визнаного банкрутом, регулювалися саме ст. 49 зазначеного Закону, а правове регулювання у ст. 92 нової редакції цього ж Закону в частині непогашених вимог до фізичної особи залишилось тим же самим.

Отже, в даній частині доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції по суті не спростовують та відхиляються апеляційним судом.

Також не ґрунтуються на вимогах закону доводи ОСОБА_1 про те, що відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» вимоги, не задоволені за недостатністю майна, вважаються погашеними, оскільки особливості задоволення вимог кредиторів фізичної особи, визнаної банкрутом, регулюються ст. 92 цього ж Закону, і оскільки у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою як її права, так і обов`язки за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

Встановивши, що зобов`язання для ОСОБА_1 за договором банківського обслуговування від 23 січня 2012 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 як з фізичною особою-підприємцем, не припинилося, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про задоволення позову.

Апеляційний суд приймає до уваги, що відповідачем не заперечувалися обставини укладення договору, наявності заборгованості та її розміру, альтернативних розрахунків надано не було, а заперечення щодо позову під час розгляду справи в суді першої інстанції та апеляційного перегляду полягали лише у самій можливості стягнення з нього заборгованості після припинення підприємницької діяльності його як фізичної особи-підприємця.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 08 серпня 2019 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.