Справа № 161/7562/18 Головуючий у 1 інстанції: Крупінська С. С.
Провадження № 22-ц/802/782/19 Категорія: 29 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Шевчук Л.Я.,

суддів - Данилюк В.А., Киці С.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 червня 2018 року,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області (далі - Управління) про відшкодування шкоди, який обгрунтував тим, що постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 травня 2015 року у справі № 161/2604/15-а визнано дії Управління щодо невиплати ОСОБА_1 наукової пенсії відповідно до статті 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» за період з 24 грудня 2001 року по 28 серпня 2002 року протиправними. Зобов`язано УПФУ в м. Луцьку Волинської області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії згідно статті 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» за період з 24 грудня 2001 року по 28 серпня 2002 року з урахуванням виплачених сум.

Позивач ввжає, що посадова особа Управління неправильно здійснила перерахунок пенсії та не нарахувала компенсацію втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати, в зв`язку з чим, на думку позивача, йому була заподіяна шкода у розмірі 28 479,81 грн, яку останній просив стягнути з відповідача в його користь.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 травня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків - десять днів з дня отримання позивачем копії даної ухвали.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 червня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись із постановленою ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу на дане судове рішення, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до вимог частини 13 статті 7, частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційний суд справу розглянув справу у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Апеляційну скаргу позивача слід задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції - скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції з наступних підстав.

Залишаючи позовну заяву позивача без руху, а пізніше - повертаючи позовну заяву особі, яка її подала, суд першої інстанції виходив із того, що позивач у встановлений строк не усунув недоліки позовної заяви.

Проте, такі висновки зроблені з порушенням норм процесуального права.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху суд зазначив, що позовна заява подана без додержання вимог, передбачених статтями 175, 177 ЦПК України.

Зокрема, на думку суду першої інстанції, при зверненні до суду позивачем не дотримано вимог щодо оформлення позовної заяви, а саме: не зазначено ціни позову та не обґрунтовано розрахунку сум, що стягуються чи оспорюються; незрозуміло викладено зміст позовних вимог; не зазначено доказів, що підтверджують вказані обставини справи, зокрема, щодо завдання йому шкоди посадовою особою Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Волинській області в розмірі 28 478, 31 грн; не сплачено судовий збір за подання позовної заяви.

Відповідно до частини 1 статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно із частиною 3 зазначеної статті позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Частина 4 статті 175 ЦПК України передбачає, що якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

Відповідно до статті 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. До позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Як убачається із матеріалів справи, 05 червня 2018 року на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху позивачем подано заяву про усунення недоліків позовної заяви, у якій він навів розрахунок, згідно якого, на його думку, мало бути здійснено перерахунок пенсії, а також конкретизував вимоги, викладені у позовній заяві. Позивачем також долучено постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 травня 2015 року, яку він вважає доказом протиправності дій відповідача (а.с.14-16).

За змістом статей 13 та 175 ЦПК України позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини.

Також статтею 197 ЦПК України передбачено проведення підготовчого засідання для з`ясування усіх необхідних обставин у справі.

На думку апеляційного суду подана ОСОБА_1 позовна заява за своїм змістом відповідає вимогам ст.175 ЦПК України, у ній позивач на власний розсуд виклав доводи на підтвердження своїх вимог.

Також позовну заяву ОСОБА_1 залишено судом без руху з підстав несплати позивачем судового збору за подання позову до суду.

У своїй позовній заяві позивач зазначав, що він звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір» (чинної на час розгляду справи), який передбачає, що судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, діями чи бездіяльності чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду.

Із урахуванням системного аналізу цієї норми закону, позивачі звільняються від сплати судового збору незалежно від доведеності вини органу державної влади (службової особи) у заподіянні шкоди. Обставини наявності такої вини є предметом доказування у кожній справі і не можуть бути критерієм для вирішення питання про сплату судового збору за подання позовної заяви щодо даної категорії спору.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що звертаючись до суду з указаним позовом, позивач посилався на те, що неправомірна поведінка посадової особи Луцького об`єднаного управління ПФУ Волинської області призвела до невиплати йому пенсії у належному розмірі та заподіяння позивачу шкоди.

Згідно з пунктом 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 384/2011, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через міністра соціальної політики України.

Таким чином, за положеннями зазначених вимог закону позивач, який звернувся в суд з позовом органу державної влади про відшкодування шкоди, звільнений від оплати судового збору на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір».

Суд першої інстанції, порушивши норми процесуального права, позбавив позивача права на судовий захист, як складової частини права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що із-за порушення судом норм процесуального права ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 369, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 червня 2018 року в даній справі скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді