Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 755/22611/14-ц

провадження № 61-11843св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Дундар І. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , та касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 вересня 2016 року у складі судді Чех Н. А. та рішення Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Оніщука М. І., Шебуєвої В. А., Українець Л. Д.,

Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

27 серпня 2014 року публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - ПАТ «Укрексімбанк»; банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Банк обґрунтовував вимоги тим, що 19 жовтня 2006 року між ним і відповідачем укладений кредитний договір № 28806С134, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 1 355 000 швейцарських франків строком до 15 жовтня 2027 року зі сплатою відсотків у розмірі: LIBOR (12m) + 6,52 % річних, але не менше 8,5 % річних.

Погашення кредиту мало відбуватися щомісячно відповідно до встановленого графіку.

19 жовтня 2010 року і 28 лютого 2011 року сторони підписали додаткові угоди до кредитного договору зі зміненими графіками погашення кредиту.

У зв`язку з неналежним виконанням боржником зобов`язань станом на 24 червня 2014 року розмір кредитної заборгованості становить 1 599 609,79 швейцарських франків та 1 318 196 грн 64 коп., із яких: 1 199 067 швейцарських франків - заборгованість за кредитом, 400 542,79 швейцарських франків - заборгованість за відсотками, 654 293 грн 36 коп. - пеня за несвоєчасність сплати відсотків, 663 903 грн 28 коп. - пеня за несвоєчасність сплати тіла кредиту, яку банк просив стягнути з відповідача.

09 лютого 2015 року представник ПАТ «Укрексімбанк» подав заяву про збільшення позовних вимог, у якій просив стягнути з боржника заборгованість за кредитним договором станом на 06 лютого 2015 року у розмірі 1 663 876,43 швейцарських франків та 8 747 445 грн 88 коп. пені, із яких: 1 199 067 швейцарських франків - заборгованість за кредитом, 464 809,43 швейцарських франків - заборгованість за відсотками, 2 754 098 грн 91 коп. - пеня за несвоєчасність сплати відсотків, 5 993 346 грн 97 коп. - пеня за несвоєчасність сплати тіла кредиту.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 30 вересня 2016 року позов ПАТ «Укрексімбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрексімбанк» заборгованість за кредитним договором від 19 жовтня 2006 року № 28806С134 у сумі 1 556 187,52 швейцарських франків (заборгованість за тілом кредиту - 1 198 887,63 швейцарських франків, заборгованість за відсотками - 357 299,89 швейцарських франків), пеню в сумі 500 000 грн.

В іншій частині позовних вимог ПАТ «Укрексімбанк» відмовлено.

Суд першої інстанції вважав вимоги обґрунтованими, проте з урахуванням заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності стягнув заборгованість за тілом кредиту і відсотками у межах строків, передбачених статтею 257 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Крім того, на підставі частини третьої статті 551 ЦК України суд зменшив розмір пені до 500 000 грн, зазначивши, що заявлений її розмір значно перевищує суму заборгованості.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2016 року рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 вересня 2016 року змінено в частині розміру заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрексімбанк».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрексімбанк» заборгованість за кредитним договором від 19 жовтня 2006 року № 28806С134 станом на 06 лютого 2015 року у розмірі 1 570 873,50 швейцарських франків та 8 747 445 грн 88 коп. пені, з яких: 1 199 067 швейцарських франків - заборгованість за кредитом, 371 806,50 швейцарських франків - заборгованість за відсотками, 2 754 098 грн 91 коп. - пеня за несвоєчасність сплати відсотків, 5 993 346 грн 97 коп. - пеня за несвоєчасність сплати тіла кредиту.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Задовольняючи вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту, апеляційний суд виходив із доведеності факту неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором. Суд вважав, що позов у цій частині поданий з дотриманням позовної давності.

Урахувавши заяву відповідача про застосування наслідків пропуску позовної давності, апеляційний суд відмовив у стягненні заборгованості за відсотками за період із лютого 2011 року до серпня 2011 року; іншу частину вимог про стягнення відсотків суд визнав обґрунтованими.

При зміні рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені апеляційний суд виходив із того, що заявлений розмір пені не перевищує суму заборгованості за кредитним договором і розрахований у межах позовної давності, а саме за період із 27 серпня 2013 року до 06 лютого 2015 року.

Короткий зміст касаційних скарг

У грудні 2016 року до суду касаційної інстанції від ОСОБА_1 надійшла касаційна скарга, у якій його представник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та передати справу на новий судовий розгляд.

У січні 2017 року від ПАТ «Укрексімбанк» надійшла касаційна скарга, у якій його представник, мотивуючи вимоги неправильним застосуванням норм матеріального права, просить змінити рішення апеляційного суду в частині стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 371 806,50 швейцарських франків, стягнувши 464 809,43 швейцарських франків.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 вересня 2016 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2016 року, витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ «Укрексімбанк» на рішення Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2016 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 квітня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Справу № 755/22611/14-ц передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Аргументи учасників справи

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 .

Представник ОСОБА_1 посилається на помилковість висновків судів про наявність підстав для часткового задоволення позову.

У порушення вимог процесуального права банк не надав належного розрахунку заборгованості.

Чинним законодавством передбачено, що для визначення суми та підстав виконання боргових зобов`язань або будь-якої їх частини достатньою підставою є книги бухгалтерського обліку та облікові, первинні документи банку, тобто виписки з плану рахунків бухгалтерського обліку банків України.

У матеріалах справи відсутні виписки по обліку заборгованості за кредитним договором від 19 жовтня 2006 року щодо сплати пені та штрафних санкцій за період із 20 жовтня 2006 року до 06 лютого 2015 року.

Доводи касаційної скарги ПАТ «Укрексімбанк»

Представник банку не погоджується з відмовою апеляційного суду у стягненні відсотків за період із лютого 2011 року до вересня 2011 року у зв`язку з пропуском позовної давності.

Суд апеляційної інстанції не врахував, що відповідно до пункту 2.5.6 додаткової угоди до кредитного договору від 28 лютого 2011 року банк переносить прострочену заборгованість за відсотками у сумі 32 853,81 швейцарських франків (станом на 28 лютого 2011 року) на рахунок обліку термінової заборгованості за відсотками. Вказана сума відсотків мала бути сплачена у період із лютого до вересня 2011 року (включно).

На виконання умов кредитного договору банк здійснив договірне списання з рахунку відповідача. Списані кошти направлені в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 , що обліковувалася згідно з положеннями угоди з лютого 2011 року, а не до 31 серпня 2010 року.

Таким чином, відповідачем здійснене погашення заборгованості, що утворювалася саме з лютого 2011 року.

Короткий зміст заперечення

Від представника ПАТ «Укрексімбанк» надійшло заперечення, у якому він просить касаційну скаргу банку задовольнити, а касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Обставини справи

Суди встановили, що 19 жовтня 2006 року відкрите акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», перейменоване на ПАТ «Укрексімбанк», і ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 28806С134, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 1 355 000 швейцарських франків строком до 15 жовтня 2027 року зі сплатою відсотків у розмірі LIBOR (12m) + 6,52 % річних, але не менше 8,5 % річних із цільовим призначенням для придбання житлового будинку на АДРЕСА_1.

Відповідно до графіку погашення кредиту (додаток № 1 до кредитного договору) позичальник повинен до 15-го числа щомісяця здійснювати платіж у сумі 5 377 швейцарських франків.

19 жовтня 2010 року сторони підписали додаткову угоду № 1 до кредитного договору, якою змінили найменування банку, виключили пункт 2.2.3, викладено пункти 2.3, 2.4.1, 2.7 в іншій редакції, доповнено договір пунктами 2.4.6, 2.5, 3.1.11.

Додаток № 1 до кредитного договору- Графік погашення викладено в новій редакції від 19 жовтня 2010 року.

Зокрема, згідно з пунктом 2.4.6 договору банк переносить з рахунку, вказаному у підпункті 2.4.4 договору, прострочену заборгованість за кредитом станом на 14 вересня 2010 року у сумі 1 199 067 швейцарських франків на рахунок з обліку основної заборгованості.

28 лютого 2011 року між банком і ОСОБА_1 підписана ще одна додаткова угода № 2 до кредитного договору, яким договір доповнено пунктом 2.5.6, відповідно до якого банк переносить прострочену заборгованість за відсотками станом на 28 лютого 2011 року у сумі 32 853,81 швейцарських франків.

Позичальник зобов`язаний сплатити банку нараховані, але несплачені відсотки, зазначені в абзаці першому цього договору, та відсотки, що нараховані та будуть нараховуватися за користування кредитом у період із лютого до вересня 2011 року (включно) таким чином, щоб загальна сума щомісячних платежів щодо сплати відсотків становила суму не менше 12 000 швейцарських франків у період із лютого до квітня 2011 року, 23 000 швейцарських франків у період із травня до вересня 2011 року.

Додаток № 1 до кредитного договору- Графік погашення викладено в новій редакції від 28 лютого 2011 року.

Станом на 06 лютого 2015 року (уточнений розрахунок) розмір заборгованості за кредитним договором становить 1 663 876,43 швейцарських франків та 8 747 445 грн 88 коп. пені, з яких: 1 199 067 швейцарських франків - заборгованість за кредитом, 464 809,43 швейцарських франків - заборгованість за відсотками, 2 754 098 грн 91 коп. - пеня за несвоєчасність сплати відсотків, 5 993 346 грн 97 коп. - пеня за несвоєчасність сплати тіла кредиту.

Відмова позичальника сплатити борг у вищевказаному розмірі стала підставою даного позову.

04 лютого 2015 року представник ОСОБА_1 подав до суду заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Суд касаційної інстанції частково приймає доводи касаційних скарг із таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення апеляційного суду відповідає не в повній мірі.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норми права

Щодо вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту

При стягненні заборгованості за тілом кредиту суд апеляційної інстанції виходив із доведеності факту неналежного виконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором і відмови добровільно погасити наявний борг.

Колегія погоджується з цим висновком апеляційного суду та відхиляє доводи касаційної скарги представника ОСОБА_1 про пропуск банком позовної давності при зверненні до суду з даними вимогами з огляду на таке.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такі самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

19 жовтня 2010 року сторони уклали додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 19 жовтня 2006 року № 28806С134, згідно з умовами якої прострочена заборгованість за кредитом станом на 14 вересня 2010 року в розмірі 1 199 067 швейцарських франків перенесена на рахунок з обліку термінової основної заборгованості.

З урахуванням зазначеного був змінений графік погашення кредиту у редакції від 19 жовтня 2010 року.

28 лютого 2011 року банк і ОСОБА_1 підписали додаткову угоду № 2 до кредитного договору від 19 жовтня 2006 року № 28806С134, відповідно до умов якої прострочена заборгованість за відсотками станом на 28 лютого 2011 року перенесена на рахунок з обліку термінової основної заборгованості.

Указані зміни відображені у новому графіку погашення кредиту у редакції від 28 лютого 2011 року.

Згідно зі зміненим графіком перший платіж мав бути внесений у період із 01 жовтня 2015 року до 25 жовтня 2015 року.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (статті 257 ЦК України).

Даний позов поданий 28 серпня 2014 року.

Останній платіж за кредитним договором здійснений у березні 2009 року.

Підписавши у лютому 2011 року додаткову угоду, боржник визнав борг, у зв`язку з чим позовна давність була перервана і перебіг строку, передбаченого статтею 257 ЦК України, розпочався заново.

Відповідно до зміненого графіку (в редакції від 28 лютого 2011 року) погашення заборгованості у розмірі 1 199 067 швейцарських франків мало розпочатися з жовтня 2011 року, у зв`язку з чим банк, заявляючи у серпні 2014 року вимоги про стягнення тіла кредиту у зазначеному розмірі, не пропустив позовну давність.

Інші доводи касаційної скарги ОСОБА_1 в частині оскарження рішень про стягнення тіла кредиту зводяться до переоцінки доказів, що в силу частини першої статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Щодо вимог про стягнення заборгованості за відсотками та пені

Суд апеляційної інстанції вважав вимоги про стягнення заборгованості за відсотками обґрунтованими, проте врахувавши заяву позичальника про застосування наслідків спливу позовної давності, відмовив у стягненні відсотків за період із лютого 2011 року до серпня 2011 року; вимоги про стягнення відсотків за період із вересня 2011 року до лютого 2015 року задовольнив.

Задовольняючи вимоги про стягнення пені, апеляційний суд зробив висновок про те, що заявлений розмір пені не перевищує суму заборгованості за кредитним договором і розрахований у межах позовної давності, а саме за період із 27 серпня 2013 року до 06 лютого 2015 року.

Колегія в повній мірі не погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) міститься висновок про те, що припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У кредитному договорі від 19 жовтня 2006 року № 28806С134 сторони установили строк кредитування - до 15 жовтня 2027 року з можливістю дострокового погашення кредиту (пункт 2.6.2 кредитного договору).

У зв`язку з наведеним рішення апеляційного суду в частині стягнення відсотків і пені підлягає скасуванню з переданням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Висновок за наслідками розгляду касаційної скарги

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню, рішення судів попередніх інстанцій в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту - залишенню без змін, а рішення апеляційного суду в частині стягнення відсотків і пені - скасуванню з переданням справи в цій частині на новий апеляційний розгляд.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , та касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України»задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 вересня 2016 року у незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2016 року в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованості за тілом кредиту залишити без змін.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2016 року в частині вимог про стягнення із ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованості за відсотками та пені скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В. І. Крат І. О. Дундар В. І. Журавель Є. В. Краснощоков М. М. Русинчук