печерський районний суд міста києва
Справа № 757/4950/13-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2019 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Вовк С. В.,

при секретарі судових засідань - Брачуні О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві у залі судових засідань цивільну справу за поданням державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління у м. Києві Боголей Ірини Юріївни про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 у межах виконавчого провадження № 45280793 з примусового виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 серпня 2014 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу,

ВСТАНОВИВ:

31 липня 2019 року державний виконавець Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного управління юстиції у м. Києві Боголей І. Ю. звернулась до суду з поданням, в якому просила постановити ухвалу про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , обґрунтовуючи тим, що на виконанні у Відділі ДВС знаходиться виконавче провадження № 45280793 з примусового виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 серпня 2014 року за вказаним позовом, проте боржник рішення суду не виконує, жодного повідомлення про офіційне працевлаштування або часткового виконання за весь період не надходило, однак боржник постійно перетинає державний кордон України.

Згідно з частиною другою статті 439 ЦПК України, суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Державний виконавець у судове засідання не з`явилася, про місце, день і час проведення судового засідання повідомлялася належним чином, заяви з процесуальних питань до суду не надходили.

Як вбачається з матеріалів подання, на виконанні у Печерському районному відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного управління юстиції у місті Києві перебуває виконавче провадження № 45280793 з примусового виконання виконавчого листа № 757/4950/13-ц, виданого 29 жовтня 2014 року Печерським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 720 754, 01 грн. Проте, вказане рішення суду не виконане.

Судом встановлено, що державним виконавцем було вжито низку дій, спрямованих на примусове виконання виконавчого листа суду, як-то: накладення арешту на майно боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження, вчинені запити до державних установ з метою виявлення майна, зареєстрованого на праві власності за боржником ОСОБА_1 та його доходів.

Відповідно до відомостей листа від 24 листопада 2016 року № 14945 (И-2016) наданих БТІ, боржнику ОСОБА_1 належить лише 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 , співвласником квартири є ОСОБА_3 . Окрім того, заступником начальника БТІ зазначено, що з 01 січня 2013 року Бюро позбавлено доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відтак і надані відомості можуть бути неактуальними.

Суд відмічає, що державний виконавець, звернувшись до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника у липні 2019 року, посилається на відомості отримані ще у листопаді 2016 року, тому суд ставиться критично до таких доводів і вважає їх рівноцінними припущенням.

З копій матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 29 листопада 2018 року за вих. 27125/12 направлено вимогу боржнику про надання доступу до приміщення - квартири АДРЕСА_1 - для опису 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 . Проте державному виконавцю за вказаною адресою доступу до квартири не було надано, про що складено акт від 14 грудня 2018 року.

Повторно 05 липня 2019 року за вих. 27125/12 направлено боржнику вимогу про надання доступу до приміщення для опису 1/2 частки вказаної квартири, яка також 09 липня 2019 року не була виконана боржником і державним виконавцем відповідний складено акт.

Положеннями ст. 30 Конституції України передбачено, що не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

В Україні як правовій державі визнається і діє принцип верховенства права (стаття 1 частина перша статті 8 Конституції України), який передбачає панування права в суспільстві і вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом, завданням якого є, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України.

Відповідно до статті 439 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», на яку в поданні посилається державний виконавець, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 6 частини третьої вказаної статті виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Відповідно до пункту 13 частини шостої тієї ж статті виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Виходячи з системного тлумачення вказаних норм законодавства щодо виконавчого провадження, суд звертає увагу на те, що право державного виконавця на звернення до суду з поданням про примусове проникнення у тому разі, якщо необхідно проникнути до житла чи іншого володіння, яке безпосередньо належить фізичній особі-боржнику, для вчинення відповідних виконавчих дій, а також до володіння іншої особи, в тому числі й юридичної, в якому знаходиться майно фізичної особи-боржника.

Так з копій матеріалів виконавчого провадження, наданих державним виконавцем в обґрунтування подання, вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить не лише боржнику ОСОБА_1 , при цьому, його частка у вказаній квартирі, відповідно до даних наданих БТІ, не виділена у натурі.

Згідно із ст. 371 Цивільного кодексу України, виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу.

Згідно з вимогами статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно. У разі відсутності технічної документації на майно, у зв`язку з чим його неможливо підготувати до реалізації, виготовлення такої документації здійснюється за зверненням виконавця в установленому законодавством порядку за рахунок додаткового авансування стягувача. У разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів із дня одержання відповідного повідомлення виконавця не авансує витрати, пов`язані з підготовкою технічної документації на майно, виконавчий документ повертається стягувачу, за умови що відсутнє інше майно у боржника, на яке можливо звернути стягнення.

Суд дійшов висновку, що державним виконавцем не надано належних доказів, які підтверджували б обставини, викладені у поданні, відсутні відомості про те, що боржником отримано повідомлення про дату проведення виконавчих дій у квартирі, та його обов`язок допустити державного виконавця для проведення виконавчих дій. Акти приватного виконавця за 14 грудня 2018 року та 09 липня 2019 при виході державного виконавця до квартири АДРЕСА_1 , складені з порушеннями ст. 22 ЗУ «Про виконавче провадження» без участі понятих, залучення яких у даному конкретному виправку є обов`язковим, а тому є неприйнятними доказами.

За даними, наданими БТІ, на які посилається державний виконавець, право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у рівних долях на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22 червня 2000 року, в той же час обґрунтованих підстав для проникнення до вказаної квартири, яка належить не лише боржнику, державний виконавець не надав. З огляду на надані відділом ДВС докази підстави для задоволення подання про примусове проникнення до житла фізичної особи, яка не є боржником у виконавчому провадженні, відсутні.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до вимог ст.ст. 3, 8, 9, 21, 30, 129, 129-1 Конституції України, ст.ст. 1-23, 439 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління у м. Києві Боголей Ірини Юріївни про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 у межах виконавчого провадження № 45280793 з примусового виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 серпня 2014 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С. В. Вовк