РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/603/16-ц

08 листопада 2019 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Олійника П. В.

з участю секретаря Рубельського О. С.

за участю представників позивача за первісним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представників відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_9 до Публічного акціонерного товариства "Креді Агріколь банк" про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання недійсним Кредитного договору №327/08-Ж від 14 лютого 2008 року та за позовом Публічного акціонерного товариства "Креді Агріколь банк" до ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за кредитним договором №27/08-ж від 14.02.2008 року

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_9 через свого уповноваженого представника адвоката Коробка Н.М. звернувся до суду з позовом до ПАТ "Креді Агріколь банк", в якому просив визнати порушеним його право споживача фінансових послуг банку та визнати недійсним кредитний договір №27/08-ж від 14.02.2008 року.

В обґрунтування позову покликається на те, що відповідач під час укладення кредитного договору порушив його право споживача фінансових послуг банку та вимоги діючого на дату укладення оспорюваного кредитного договору законодавства у сфері споживчого кредитування, а саме вимоги частини 2 та 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідачем були проігноровані вимоги закону: щодо обов`язковості розкриття йому належної, доступної та достовірної інформації в письмовій формі; про умови кредитування які він мав б розуміти при укладенні оспорюваного кредитного договору; щодо вартості усіх послуг з оформлення договору про надання кредиту та загальну вартість (ціни) кредиту, які позичальник мав би сплатити на користь банку за весь період кредитування. Позивач покликаючись на завищення банком сукупної вартості кредиту на дату укладення оспорюваного договору як у процентному значенні так і в грошовому виразі, які за його твердженням є явно завищені від узгоджених з ним у кредитному договорі, зазначає, що відповідач під час укладення оспорюваного договору, скориставшись своїм переважним становищем відносно нього, за вище вказаних обставин позбавив його в реалізації права на вільне волевиявлення, чим ввів в оману, під впливом якої позивач підписав кредитний договір.

В послідуючому позивач збільшив позовні вимоги і просив визнати недійсним договір іпотеки від 14.02.2008 року, укладений між ОСОБА_10 та ПАТ "Креді Агріколь банк", та договір про переведення зобов`язань іотекодавця за договором іпотеки від 14.02.2008 року, укладений між ОСОБА_10 та ПАТ "Креді Агріколь банк".

Відповідач ПАТ "Креді Агріколь банк" звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_9 , в якому просив стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором в сумі 480472,04 долари США та 639243,43 грн. та витрати по сплаті судового збору сумі 193946,14 грн.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ "Креді Агріколь банк" покликається на те, що ОСОБА_9 не виконує умов кредитного договору №27/08-ж від 14.02.2008 року, в результаті чого утворилася заборгованість, яку просить стягнути.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та з аналогічних підстав. Крім того, заперечив проти посилання відповідача на пропуск позивачем строків позовної давності, оскільки останній не являється фахівцем зі споживчого кредитування та не має спеціальних знань про властивості споживчого кредиту, а являється лише споживачем фінансових послуг. Відтак позивач під час підписання спірного кредитного договору не міг знати про порушення свого права як споживача та про невідповідність дій Банку і укладеного ним кредитного договору вимогам чинного законодавства України, а довідався про це лише після фактичного ознайомлення із змістом складеного висновку/розрахунку економічного дослідження. Крім того, заперечив проти зустрічного позову ПАТ "Креді Агріколь банк", оскільки, він є необгрунтований, а наведені в ньому обставини та доводи є недоведені та не підвтерджені належними, достатніми та допустимими доказами. Просить первинний позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Представники відповідача позов не визнали та пояснили, що позивачу була надана вся необхідна інформація про кредит та про сукупну вартість кредиту. В надісланих до суду письмових запереченнях проти позову відповідач, покликаючись на свободу договору та підприємницької діяльності, вказує, що ініціатором укладення кредитного договору був позивач, який не звертався до банку із заявами про надання йому додаткової інформації та/або роз`яснення певних положень оспорюваного кредитного договору. Крім того, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності, просить суд відмовити позивачу у задоволенні пред`явленого позову. Також підтримали зустрічний позов з підстав, зазначених у ньому.

Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини та дослідивши представлені по справі докази, вважає, що первинний та зустрічний позови підлягають до часткового задоволення.

Згідно з частинами 1-5 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом та несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом встановлено, що 14 лютого 2008 року, між Акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк» (правонаступником якого являється Публічне акціонерне товариство "Креді Агріколь банк") та ОСОБА_9 було укладено кредитний договір № 27/08-Ж.

Відповідно до п.1.1 кредитного договору, кредитор надає Позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит у сумі 595 000,00 доларів США. Термін користування кредитом - з 14 лютого 2008 року до 13 лютого 2028 року.

Позичальник повертає кредит згідно графіку погашення суми кредиту (додаток №1 до цього договору, який є невід`ємною частиною цього договору).

Кредит надається Позичальнику на оплату за двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 187,10 кв.м., житлова площа 53.30 кв.м., що належить ОСОБА_10 ..

Згідно умови п.1.3. кредитного договору, у якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат позичальник в день укладення цього договору укладає договір іпотеки, за яким передає в іпотеку майно.

Відповідно до умови п.1.4. кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 12,23 % річних за користування кредитом та одноразово комісійну винагороду за зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника в розмірі 0,5 % від суми кредиту.

Того ж дня між банком та ОСОБА_10 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком 3.3., зареєстрований в реєстрі за № 1040, згідно якого в забезпечення кредитного договору було передано в іпотеку двокімнатну квартиру в АДРЕСА_1 .

В подальшому, до кредитного договору були внесені зміни та доповнення відповідно до договорів про внесення змін та доповнень №1 від 22.02.2010 р., №2 від 23.02.2011 р., №3 від 28.02.2012 р„ №4 від 28.02.2013 р„ №5 від 28.02.2014 р„ № 6 від 15.04.2014 р., якими, зокрема було змінено строк погашення кредиту до 13 лютого 2035 року, погоджено нові процентні ставки за користування кредитом та графік погашення кредиту, викладено в новій редакції Умови щодо надання кредиту, обслуговування та погашення заборгованості за кредитом.

28 лютого 2012 року між банком та позичальником було укладено договір про переведення зобов`язань іпотекодавця за договором іпотеки від 14 лютого 2008 року з ОСОБА_10 на позичальника ОСОБА_9 ..

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. ст. 627, 628 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК України (статті 215, 1048 - 1052, 1054, 1055), статті 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

За змістом положень ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 14.02.2008 р.), перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, таких як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо. У договорі про надання споживчого кредиту зазначається в тому числі загальна вартість кредиту для споживача.

Тобто вимоги ст.11 закону «Про захист прав споживачів» на дату укладення оспорюваного кредитного договору не передбачали обов`язку банку надати детальне зазначення сукупної вартості кредиту в окремому документі.

Правила надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою правління НБУ від 10.05.2007 р. № 168, зобов`язують банки надавати детальну інформацію про сукупну вартість кредиту або в кредитному договорі, або додатку до нього. Тобто вона необов`язково має бути викладена як окремий документ.

Спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; ОСОБА_9 на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; договір містить повну інформацію щодо умов кредитування: періоду надання кредиту (п. 1.1), розміру процентної ставки, порядку її нарахування (п. 1.4.1, 2.4); періоду внесення платежів (п. 2.4), відповідальність за порушення умов договору (п. 5.1 -5.3).

Враховуючи зміст наведених пунктів кредитного договору, ОСОБА_9 з моменту підписання цього договору обізнаний щодо оплатності кредиту, свого обов`язку вносити плату за користування кредитом, розміру процентів, порядку їх сплати та відповідальності за прострочення погашення кредиту.

Додатком 1 до кредитного договору було визначено розмір щомісячних платежів як за тілом кредиту, так і за процентами.

Вбачається, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, зокрема ними узгоджені умови кредитування, розмір наданого кредиту, порядок та строк надання кредитних коштів, умови повернення кредиту, розмір плати за користування кредитними коштами, права та обов`язки позикодавця і позичальника, відповідальність сторін.

Відповідно до положень ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Таким чином, позивач був проінформований про всі істотні умови договору, спосіб та терміни погашення кредиту, його сукупну вартість, розмір та терміни сплати процентів та інших платежів, у зв`язку із чим не можна визнати кредитний договір недійсним у цілому.

Суд вважає, що інші доводи позивача та його представників, в тому числі і посилання на висновок судово-економічної експертизи, не дають підстав для висновку про визнання недійсним кредитного договору в цілому, договору іпотеки та договору про переведення зобов`язань іотекодавця за договором іпотеки.

Разом з тим, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в частині визнання недійсним лише окремих пунктів кредитного договору.

Зокрема, п. 1.4.2. кредитного договору передбачено, що позичальник сплачує одноразово одноразово комісійну винагороду за зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника в розмірі 0,5 % від суми кредиту.

Згідно із ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 визначено, що положення пп. 22, 23 ст.1, ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають, як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Із врахуванням вищевказаних правових норм, суд приходить до висновку, що передбачена умовами кредитного пунктом 1.4.2 сплата комісійної винагороди за за зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника є незаконною, тому в цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення.

Також пунктом 5.2 вказаного договору передбачено, що за порушення взятих на себе зобов`язань щодо сплати процентів за користування кредитом та своєчасного повернення кредиту позичальник зобов`язується сплатити на користь банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (на момент укладення кредитного договору 17 %) від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення.

За ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, а також обовязкові умови, визначені актами цивільного законодавства, які у ст.638 ЦК України зазначаються також як істотні.

Оскільки, відповідно до умов кредитного договору, що укладений між сторонами, банк надав споживчий кредит, то особливості регулювання відносин сторін визначається Законом України "Про захист прав споживачів" і при укладенні цього договору банк зобов`язаний був дотримуватись вимог цього Закону.

Згідно ч.1, ч.2 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланc договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Пункт 5 ч. 3 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачає, що несправедливими є, зокрема умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Згідно ч. 5,ч. 7 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним; положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладання договору.

З урахуванням наведеного, пункт 5.2 кредитного договору щодо встановлення сторонами договору пені в розмірі 17% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення виконання зобов`язання за кредитом, що становить 6205 % від суми несплачених процентів та неповерненого кредиту за рік, є несправедливим та суперечить принципам розумності та добросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки дана умова договору встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад 50 відсотків вартості продукції) у разі невиконання нею зобов`язань за спірним договором.

Таким чином, суд вважає, що наявні підстави для визнання недійсним п. 5.2 кредитного договору.

Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Разом з тим, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст.217 ЦК). За таких обставин суд задовольняє первинний позов частково.

Суд не погоджується з посиланням представників ПАТ "Креді Агріколь банк" на пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки, ще 15.04.2014 р. вносилися зміни і доповнення до кредитного договору і позов був поданий до суду у межах трьохрічного строку позовної давності.

Щодо зустрічного позову ПАТ "Креді Агріколь банк", то суд вважає, що він підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Як було встановлено судом між сторонами було укладено кредитний договір, який, як вбачається із досліджених судом доказів, неналежно виконується позичальником.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором, 24.03.2015 р. банком було направлено позичальнику вимогу про усунення порушення, в якій вимагав від позичальника погасити прострочені боргові зобов`язання за кредитним договором.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

У відповідності до ст.610, 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Суд вважає, що банком доведено, що ОСОБА_9 отримав кредит в сумі 595000 доларів США. Як вбачається із наданого банком розрахунку позичальник до 2014 року виконував свої зобов`язання по кредитному договору. На даний час по вині позичальника утворилася заборгованість по кредитному договору. Суд погоджується з розрахунком ПАТ "Креді Агріколь банк" про те, що станом на 11.11.2016 р. заборгованість ОСОБА_9 перед банком становить 480472 долари США 04 центів США і складається з:

- строкової заборгованості в сумі 378276,68 доларів США;

- простроченої заборгованості за кредитом в сумі 6082,26 доларів США;

- заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 6381,42 доларів США;

- заборгованості за простроченими відсотками в сумі 89731,68 доларів США.

Вказана вище заборгованість підлягає стягненню з ОСОБА_9 ..

Разом з тим у зв`язку із визнанням недійсним п. 5.2 кредитного договору № 327/08-Ж від 14 лютого 2008 року щодо надання згоди позичальником на нарахування та сплату пені, суд відмовляє в задоволенні позову ПАТ "Креді Агріколь банк" в частині стягнення з позичальника заборгованості по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в сумі 639243,43 гривень.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_9 витрати банку по сплаті судового збору пропорційно до суми задоволеного позову.

На підставі викладеного, керуючись 12, 89, 141, 259, 260 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_9 до Публічного акціонерного товариства "Креді Агріколь банк" про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання недійсним Кредитного договору № 327/08-Ж від 14 лютого 2008 року задовольнити частково.

Визнати недійсними п. 1.4.2 кредитного договору № 327/08-Ж від 14 лютого 2008 року в частині надання згоди позичальником сплачувати комісійну винагороду та п. 5.2 кредитного договору № 327/08-Ж від 14 лютого 2008 року в частині надання згоди позичальником на нарахування та сплату пені.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_9 відмовити.

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Креді Агріколь банк" до ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за кредитним договором №27/08-ж від 14.02.2008 року задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь Публічного акціонерного товариства "Креді Агріколь банк" заборгованість за кредитним договором в сумі 480472 (чотириста вісімдесят тисяч чотириста сімдесят два) долари США 04 центи (в тому числі: строкову заборгованість в сумі 378276,68 доларів США, прострочену заборгованість за кредитом в сумі 6082,26 доларів США, заборгованіть за нарахованими відсотками в сумі 6381,42 доларів США, заборгованіть за простроченими відсотками в сумі 89731,68 доларів США) та 122904 (сто двадцять дві тисячі дев`ятсот чотири) гривні 75 коп. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Креді Агріколь банк" відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_9 , АДРЕСА_2 ; ІПН: НОМЕР_1 .

Відповідач: Публічне акціонерне товариство "Креді Агріколь банк", юридична адреса: 01004, м. Київ вул. Пушкінська, 42/4; .

Повний текст рішення виготовлено 17 листопада 2019 року.

СуддяП. В. Олійник