Постанова

Іменем України

09 січня 2019 року

м. Київ

справа № 607/2442/16-ц

провадження № 61-33167св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

представники позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідач 1 - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна»,

відповідач 2 - ОСОБА_4,

представник відповідача 2 - ОСОБА_5,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_5, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у складі судді Грицака Р. М. від 20 березня 2017 року та рішення апеляційного суду Тернопільської області у складі колегії суддів: Фащевської Н. Є., Ткач О. І., Щавурської Н. Б. від 12 червня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» (далі - ПрАТ «СК «Україна»), ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Позовна заява мотивована тим, що 12 вересня 2012 року близько 22 год. 15 хв. ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Форд Фокус», реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись по бульвару Кольцова зі сторони вул. Л. Курбаса в напрямку вул. Зодчих в м. Києві, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_1 У результаті ДТП позивачу заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння. 09 січня 2013 року йому встановлено першу «Б» групу інвалідності до 01 лютого 2016 року, а з 28 січня 2016 року встановлено другу групу інвалідності.

Посилаючись на вказані обставини та з урахуванням уточнення позовних вимог, позивач просив стягнути з ПрАТ «СК «Україна» на свою користь 51 000 грн майнової шкоди, а з ОСОБА_4 - 131 807,59 грн майнової шкоди та 1 000 000 грн моральної шкоди.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 березня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «СК «Україна» на користь ОСОБА_1 51 000 майнової шкоди, а з ОСОБА_4 - 40 237,29 грн майнової шкоди та 30 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 квітня 2017 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що ДТП, яке відбулося 12 вересня 2012 року є страховим випадком і оскільки потерпілий ОСОБА_1 поніс витрати на лікування та реабілітацію на суму 91 237,29 коп., які документально підтвердив, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ПрАТ «СК «Україна» на користь позивача майнової шкоди в межах ліміту відповідальності страховика в сумі 51 000 грн, а з ОСОБА_4 як власника транспортного засобу, за участю якого сталася ДТП, - 40 237,29 грн майнової шкоди та 30 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 12 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 березня 2017 року в частині відмови у стягненні коштів на проведення реабілітації, санаторно-курортного лікування у м. Миргороді, вартості планових обстежень крові, вартості квитків скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на проведення санаторно-курортного лікування у м. Миргороді у 2015-2016 роках в сумі 24 585,64 грн, витрати на проведеня планового обстеження крові в сумі 8 810,25 грн, витрати на проведення реабілітації у клініці «Колумна Медіка» в м. Ласк Польша на суму 51 112,05 грн, вартість авіаквитків на суму 4 450,50 грн, а всього - 88 958,45 грн майнової шкоди.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 березня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 30 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди змінено, збільшено розмір відшкодування до 200 000 грн.

У решті рішення суду залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивачем документально підтверджені витрати на проведення санаторно-курортного лікування у м. Миргороді у 2015-2016 роках, витрати на проведення планового обстеження крові, витрати на проведеня реабілітації у клініці «Колумна Медіка» в м. Ласк Польша, вартість авіаквитків, які були понесені позивачем внаслідок отриманих тяжких тілесних ушкоджень під час ДТП, тому вказані витрати підлягають стягненню із ОСОБА_4

Урахувавши наслідки отриманих травм, глибину фізичних та душевних страждань позивача, їх тривалість, порушення нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, позбавлення його можливості реалізації здібностей і відновлення стану, який він мав до ДТП, апеляційний суд збільшив розмір відшкодування моральної шкоди до 200 000 грн.

У липні 2017 року ОСОБА_4 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову до нього.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не було повідомлено відповідача про час і місце проведення судового засідання у суді апеляційної інстанції, що позбавило його права на належний судовий захист та надання додаткових пояснень щодо фактичних обставин справи. Крім того, суди попередніх інстанцій не врахували, що надані позивачем документи на підтвердження понесених витрат на лікуванні та реабілітацію не є належними та допустимими доказами; не враховано матеріальне становище ОСОБА_4 та наявність умислу потерпілого позивача, який в силу вимог частини п'ятої статті 1187 ЦК України звільняє відповідача від обов'язку по відшкодуванню шкоди.

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, у яких, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги та законність і обґрунтованість ухвалених у справі судових рішень, просив касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Вказана справа передана до Верховного Суду.

У червні 2018 року до Верховного Суду надійшли додаткові пояснення ОСОБА_1

Судові рішення судів попередніх інстанцій не оскаржуються в частині вирішення позову ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Україна» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, тому в цій частині не є предметом касаційного перегляду (стаття 400 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд установив, що 12 вересня 2012 року близько 22 год. 15 хв. ОСОБА_4, керуючи автомобілем «Форд Фокус», реєстраційний номер НОМЕР_1, рухаючись по бульвару Кольцова зі сторони вул. Л. Курбаса в напрямку вул. Зодчих в м. Києві, допустив наїзд на ОСОБА_1, який перетинав проїжджу частину на роликах.

Внаслідок отриманих у результаті ДТП травм, з 09 січня 2013 року ОСОБА_1 встановлено першу «Б» групу інвалідності за загальним захворюванням до 01 лютого 2014 року, термін якої було продовжено до 01 лютого 2016 року, а з 28 січня 2016 року встановлено другу групу інвалідності.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Форд Фокус», реєстраційний номер НОМЕР_1, яким є ОСОБА_4,застрахована у ПрАТ «СК «Україна».

Положеннями статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно з частиною першою статті 76, частиною першою статті 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Аналогічні норми були закріпленні у статтях 57, 58 ЦПК України 2004 року.

Суд установив, що у зв'язку з отриманням тілесних ушкоджень у результаті ДТП ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні у Київській міській клінічній лікарні № 17 у період з 12 вересня до 04 грудня 2012 року; в Тернопільській обласній комунальній клінічній психоневрологічній лікарні у період з 06 до 28 грудня 2012 року. Надалі продовжив лікуватись амбулаторно. З 11 лютого до 07 березня 2013 року позивач знаходився на стаціонарному лікуванні у Тернопільській обласній комунальній клінічній психоневрологічній лікарні, після чого лікувався амбулаторно за місцем проживання у період з 12 вересня до 04 грудня 2012 року, з 17 до 25 лютого 2014 року продовжив лікуватись стаціонарно у Київській міській клінічній лікарні № 17.

Згідно наданих позивачем платіжних документів за час лікування ОСОБА_1 було витрачено 91 237,29 грн на медикаменти, медичні засоби/вироби та обстеження під час його стаціонарного та амбулаторного лікування, а також на перебування позивача та особи, яка надавала йому сторонню допомогу під час реабілітації в санаторії «Полтава-Крим» в 2013 році.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, з висновками якого в цій частині погодився й суд апеляційної інстанції, належним чином оцінивши подані сторонами докази та визнаючи розмір відшкодування майнової шкоди з ОСОБА_4 як власника транспортного засобу, за участю якого сталася ДТП, у сумі 40 237,29 грн, з врахуванням сплаченого страхового відшкодування в межах ліміту страхування, обґрунтовано виходив із того, що позивачем надано належні докази на підтвердження понесених витрат у такому розмірі та вони підлягають стягнення з володільця джерела підвищеної небезпеки, у розмірі, який не був покритий страховою виплатою.

Наявність обставин, передбачених частиною п'ятою статті 1187 ЦК України, які б виключали відповідальність ОСОБА_4 з відшкодування шкоди судом не встановлені та матеріалами справи не підтверджуються.

Разом із тим, колегія суддів не погоджується з висновками апеляційного суду щодо наявності підстав для відшкодування позивачу понесених витрат на проведення санаторно-курортного лікування у м. Миргороді у 2015-2016 роках, витрат на проведення 15 вересня 2016 року планового обстеження крові, витрат на проведення реабілітації у клініці «Колумна Медіка» (Польша), вартість авіаквитків на загальну суму 88 958,45 грн з таких підстав.

Вважаючи доведеним понесені позивачем витрати на проведення санаторно-курортного лікування у м. Миргороді у 2015-2016 роках, на проведення 15 вересня 2016 року планового обстеження крові, на проведення реабілітації у клініці «Колумна Медіка» (Польша), на придбання авіаквитків, апеляційний суд не врахував, що відсутні підстави вважати, що такі витрати знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку між спричиненням позивачу тілесних ушкоджень 12 вересня 2012 року під час ДТП та понесених ним зазначених витрат на лікування та реабілітацію у 2015-2016 роках. Наявність рекомендацій щодо повторного лікування у санаторії м. Миргороді у 2015-2016 роках та проходження реабілітації у клініці «Колумна Медіка» (Польша), не може визнаватися належним доказом, оскільки вони мають характер припущень та не виключають виникнення інших обставин, які сприяли виникненню у позивача хворобливого стану, у тому числі захворювання на гепатит С, яке не пов'язане із заподіянням шкоди під час ДТП.

Крім того, колегія суддів не погоджується із визначеним апеляційним судом розміром моральної шкоди у сумі 200 000 грн, яка підлягає відшкодуванню на користь позивача.

Відповідно до частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України).

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Так, згідно постанови старшого слідчого ОВС відділу розслідування ДТП СУ ГУМВС України в м. Києві від 18 грудня 2012 року про закриття кримінального провадження за фактом ДТП за ознаками кримінального провадження, передбаченого частиною другою статті 286 КК України встановлено, що ДТП, яка мала місце 12 вересня 2012 року, виникла внаслідок порушення ОСОБА_1 пунктів 4.7, 4.14 Правил дорожнього руху України, а в діях водія ОСОБА_4 відсутні порушення вимог Правил дорожнього руху України, які б знаходилися в причинному зв'язку з виникненням ДТП та її наслідками.

У пункті 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Визначаючи розмір відшкодування на користь позивача моральної шкоди у розмірі 30 000 грн, суд першої інстанції навів належні мотиви прийняття такого рішення, врахував обставини, за яких сталася ДТП, та наявність винних дій самого потерпілого ОСОБА_1, які спричинили тяжкі для нього наслідки.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 200 000 грн, апеляційний суд зазначеного не врахував та не навів будь-яких мотивів не відповідності визначеного судом першої інстанції розміру відшкодування моральної шкоди на користь позивача.

Установивши, що внаслідок ДТП, яка сталася за участю належного відповідачу автомобіля, позивачу заподіяно тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили моральні та фізичні страждання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди у сумі 30 000 грн. Визначений судом розмір компенсації моральної шкоди відповідає засадам розумності та справедливості.

Доводи касаційної скарги про не повідомлення ОСОБА_4 про час і місце проведення судового засідання у суді апеляційної інстанції не узгоджуються з матеріалами справи, оскільки згідно розписки представник відповідача ОСОБА_5 був повідомлений про час і місце розгляду справи на 12 червня 2017 року на 14 год. 00 хв. З урахуванням наведеного, позивач не був позбавлений права на належний судовий захист та надання додаткових пояснень щодо фактичних обставин справи через свого представника.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі, судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення витрат на проведення санаторно-курортного лікування у м. Миргороді у 2015-2016 роках, витрат на проведеня планового обстеження крові, витрат на проведення реабілітації у клініці «Колумна Медіка» в м. Ласк Польша, вартості авіаквитків та визначеного розміру моральної шкодиє законним і обґрунтованим.

Установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції відповідно до статті 413 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 12 червня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрат на проведення санаторно-курортного лікування у м. Миргороді у 2015-2016 роках в сумі 24 585,64 грн, витрат на проведеня планового обстеження крові в сумі 8 810,25 грн, витрат на проведення реабілітації у клініці «Колумна Медіка» в м. Ласк Польша на суму 51 112,05 грн, вартість авіаквитків на суму 4 450,50 грн та у рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000 грн скасувати, залишити в цій частині в силі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 березня 2017 року.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 березня 2017 року та рішення апеляційного суду Тернопільської області від 12 червня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 40 237,29 грн майнової шкоди залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішення апеляційного суду в частині скасування втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Н. О. Антоненко В. І. Журавель В. М. Коротун В. П. Курило