Провадження № 2/344/3665/19
У Х В А Л А

29 липня 2019 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Бородовський С.О., розглянувши заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину,-

встановив:

в заяві вказано, що на користь відповідача видано свідоцтво при прийняття спадщини, яке оспорює позивач з тієї підстави, що відповідач є одноосібним власником; позивач просила суд не застосовувати зустрічне забезпечення з тієї підстави, що право користування відповідача не буде порушено накладенням арешту на будинок.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову (ст. 151 ЦПК України).

Отже обов?язком позивача є доведення правових підстав його заяви про забезпечення позову. При цьому пояснення позивача щодо користування відповідачем спірним майном не є підставою відповідного клопотання, оскільки позивач просила суд арештувати майно, а не обмежити право користування ним.

Позивач не надала суду пропозиції щодо зустрічного забезпечення. Навпаки, просила суд не застосовувати таке забезпечення.

Крім цього предметом даного спору саме позивачем визначено її права щодо нерухомого майна, а не право користування відповідачем відповідним майном.

В заяві про забезпечення позову описано обставини спору щодо правильності оформлення спадкових прав, а не спір щодо усього титулу на об?єкт цивільних прав.

В заяві позивача про забезпечення позову не вказано на дійсні наміри і безпосередні дії відповідача унеможливити виконання судового рішення чи перешкодити розгляду справи.

Однак реалізація відповідачкою будь-яких її прав щодо будь-яких її речей, права і обов?язки щодо яких не входять до предмету даного спору, не належить до компетенції даного суду, оскільки відповідно до принципу диспозитивності, що розміщений в ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Разом з цим сторони спору та їх представники повинні враховувати, що в п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією із основних засадам цивільного судочинства передбачено неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Заява не мотивована в частині реальнаості загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Тобто саме позивач позбавив суд можливості оцінити усі обставини, що підлягають врахуванню під час забезпечення позову.

В ст. 150 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів сторін.

Таких порушень в заяві не зазначено.

В ч. 3 ст. 150 ЦПК України вказано, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Зазначеної співмірності позивачем не доведено, зустрічного забезпечення позивачем не надано.

Відповідно до зазначеного, суд, -

постановив:

в заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Ухвалу може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя С.О. Бородовський