ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8656/19 Справа № 211/335/19 Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Кошара О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 липня 2019 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2019 року до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 липня 2019 року в задоволенні заяви представника відповідача відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу винесену Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 липня 2019 року скасувати, а позовну заяву подану від імені ОСОБА_2 поданого на відшкодування шкоди завданої автотранспорту який йому не належить і яким він в силу відсутності страхового полісу не мав права управляти залишити без розгляду.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 липня 2019 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість додаткової ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

17 квітня 2019 року до суду першої інстанції від представника відповідача ОСОБА_3 . надійшло клопотання про залишення позову без розгляду.

В обґрунтування заявленого клопотання представник відповідача ОСОБА_3 зазначає, що власником автомобіля є не позивач - ОСОБА_2 , а інша особа, тобто автомобіль не належить позивачеві на праві власності, при цьому позивач не мав полісу страхування, а тому не мав права керувати автомобілем. Позивач не володілець джерела підвищеної небезпеки, а тому є неповноважною особою, та не може звертатися з даним позовом у відповідності до вимог п.2 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо: 1) позов подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності; 2)позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи; 3)належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи; 4)у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; 5)позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду; 6)між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана; 7)дієздатна особа, в інтересах якої у встановлених законом випадках відкрито провадження у справі за заявою іншої особи, не підтримує заявлених вимог і від неї надійшла відповідна заява; 8)провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк; 9)позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору; 10)позивач у визначений судом строк не вніс кошти для забезпечення судових витрат відповідача і відповідач подав заяву про залишення позову без розгляду; 11)після відкриття провадження судом встановлено, що позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду; 12)між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення суду іншої держави, якщо право укласти таку угоду передбачене законом або міжнародним договором України, за винятком випадків, якщо суд визнає, що така угода суперечить закону або міжнародному договору України, є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Відмовляючи в задоволенні заяви представнику відповідача про залишення позову без розгляду, суд першої інстанції дійшов до правильного та обгрунтованого висновку,що оскільки перелік підстав для залишення позову без розгляду є вичепрним у відповідності до ч.1 ст.257 ЦПК України, а тому не вбачається підстав для залишення його без розгляду.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта, що про те, що власником автомобіля є не позивач - ОСОБА_2 , а інша особа, позивач не мав полісу страхування, а тому не мав права керувати автомобілем і позивач не володілець джерела підвищеної небезпеки, а тому є неповноважною особою, та не може звертатися з даним позовом у відповідності,колегія суддів ставиться критично, оскільки жодний із наведених доводів не вбачає підстав для залишення позову без розгляду відповідно до вимог ч.1 ст.257 ЦПК України.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення в оскарженій частині не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича