ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2019 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючої судді Черніцької І.М.

- за участю секретаря судового засідання Бойко І.І.

- сторони в судове засідання не з`явились

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності по 1/2 частину житлового будинку за АДРЕСА_1 загальною площею 121,2 кв.м., житловою - 52,2 кв.м.

В обґрунтування вимог позивач вказує, що спірний житловий будинок належав до суспільної групи колгоспний двір, членами якого були її мати ОСОБА_4 (голова двору), батько ОСОБА_5 , брат ОСОБА_2 та вона. Відтак, кожному з них належить по ј частки спірного житлового будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 Після його смерті відкрилась спадщина за законом на належну йому ј частку житлового будинку по АДРЕСА_1 . Єдиними спадкоємцями першої черги за законом є дружина ОСОБА_4 та діти ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які спадщину прийняли у встановленому законом порядку шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, у тому числі на належну їй частку спірного житлового будинку. Єдиними спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 є її діти - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 У встановленому законом порядку вони прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

05 квітня 2013 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір про поділ спадкового майна, відповідно до умов якого їй переходить ј частка житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд за АДРЕСА_1 та земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,42 га, яка розташована на території Великоглибочецької сільської ради Тернопільського району.

Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку спірного житлового будинку, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Посилаючись на наведене, просила задовольнити позов.

В судове засідання позивач ОСОБА_3 не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена в установленому законом порядку. Попередньо подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання був повідомлений в установленому законом порядку. Попередньо подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 06 січня 1976 року, виданим Великоглибочецькою сільською радою Тернопільського району, актовий запис №1.

Відповідач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області від 19.10.2007 року.

07 травня 1998 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 та після одруження їй присвоєно прізвище « ОСОБА_1 », що стверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 від 07 травня 1998 року, виданим В. Глибочецькою сільською радою Тернопільського району, актовий запис №3.

З архівної довідки виданої архівним відділом Тернопільської районної державної адміністрації від 19 вересня 2018 року встановлено, що ОСОБА_5 з 1991 року дійсно працював у місцевому господарстві «І Травня» і при встановленому мінімумі виробив людиноднів, за що йому нараховано плату.

Згідно довідки за №1096 від 17 вересня 2018 року, виданої Великоглибочецькою сільською радою Тернопільського району вбачається, що будинковолодіння по АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_4 Станом на 01 липня 1990 року не можливо вказати як рахувався двір «колгоспний» чи «робітничий», оскільки в період з 01 січня 1985 року по 01 січня 1996 року по господарські книги в сільській раді не велися. За наявними даними в сільській раді станом на 01 червня 1984 року та станом на 01 січня 1996 року дане будинковолодіння рахувалося як двір «колгоспний».

З копії погосподарських книг Великогаївської сільської ради Тернопільського району за №4 на 1983-1985 роки та на 1996-2000 роки встановлено, що житловий будинок по АДРЕСА_1 до суспільної групи господарства - колгоспний двір, головою якого була ОСОБА_4 Крім неї членами двору були ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Таким чином, наявними у справі матеріалами підтверджено, що спірне будинковолодіння належало до суспільної групи «колгоспний двір», членами якого були ОСОБА_5 , ОСОБА_4 ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності всіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Відтак, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 належало по 1/4 частки житлового будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 06 травня 2003 року, виданим Великоглибочецькою сільською радою Тернопільського району, актовий запис №15.

Після його смерті відкрилася спадщину на належне йому майно, у тому числі на належну йому ј частку спірного житлового будинку.

Як вбачається з довідки за №1775 від 03 жовтня 2018 року, виданої Великоглибочецькою сільською радою Тернопільського району, на час смерті ОСОБА_5 у будинковолодіння по АДРЕСА_1 , разом із ним проживали та зареєстровані ОСОБА_4 (дружина), ОСОБА_2 (син), ОСОБА_3 (дочка).

Таким чином, ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті ОСОБА_5 шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, оскільки продовжували проживати у спірному житлі, доглядали за будинком, обробляли присадибну земельну ділянку.

Відтак, кожен з них, після смерті ОСОБА_5 успадкував по 1/12 частки спірного будинку (1/4/3).

10 квітня 2008 року Тернопільською районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за № 232 після смерті ОСОБА_5 за заявою ОСОБА_3 про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну частку.

З матеріалів спадкової справи встановлено, що протягом шести місяців з дня відкриття спадщини жоден із спадкоємців не подав заяви про відмову від спадщини.

Свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок не видавались.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 01 січня 2010 року, виданим Великоглибочецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, актовий запис №03.

Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, у тому числі на належну їй 1/3 частку спірного житлового будинку, з яких: ј частка спірного житлового будинку належала їй як члену колишнього колгоспного двору та 1/12 частку, яку вона успадкувала після смерті

ОСОБА_5 спадкоємцями першої черги за законом є її діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Позивач та відповідач спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняли у встановленому законом порядку шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що стверджується довідками за №408 від 13 березня 2013 року за №1174 від 03.101.2018 року, виданими Великоглибочецькою сільською радою Тернопільського району.

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №28189897 від 27 вересня 2011 року встановлено, що державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори 27 вересня 2011 року щодо майна ОСОБА_4 заведено спадкову справу за №714/2011.

Інші спадкоємці за законом чи за заповітом відсутні, що підтверджується матеріалами спадкової справи за №714/2011.

05 квітня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір про поділ спадкового майна, посвідчений державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори Чопик І.Я., зареєстрований в реєстрі за №394. Відповідно до умов якого, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 переходить по ј частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд за АДРЕСА_1 .

Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори від 12 вересня 2018 року за №2515/02-14, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірне будинковолодіння, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на належність майна спадкодавцю.

З технічного паспорта на житловий будинок за АДРЕСА_1 від 07 грудня 2010 року, виданого Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації встановлено, що загальна площа житлового будинку за АДРЕСА_1 , становить 121,2 кв.м., житлова - 52,2 кв.м.

Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року.

Відповідно до вимог п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Враховуючи те, що спадщина після смерті ОСОБА_5 відкрилась до 1 січня 2004 року та була фактично прийнята спадкоємцями, застосовуванню підлягають правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 524 ЦК України (ред. 1963 р.), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до вимог ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963р., при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

В силу вимог ст. 548 ЦК 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Положеннями ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963р. встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно з вимогами ч.1ст. 553 ЦК 1963 року спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що спірне будинковолодіння згідно погосподарських книг числиться як колгоспний двір, членами якого були: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Відтак, кожному члену ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 належало по 1/4 його частині.

Таким чином, за позивачем слід визнати право власності на ј частку спірного житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд як на частку в майні члена колишнього колгоспного двору.

Після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняли його дружина ОСОБА_4 та діти ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , шляхом фактичного вступу в управління майном, що підтверджується матеріалами справи.

Протягом шести місяців з дня відкриття спадщини кожен з них не відмовлявся від спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи за № 232, заведеною Тернопільською районною державною нотаріальної конторою.

Інші спадкоємці за законом чи за заповітом відсутні.

Таким чином, ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 успадкували після смерті ОСОБА_5 належну йому 1/4 частку спірного житлового будинку в рівних частках, кожен по 1/12 частині.

Спадщина після смерті ОСОБА_4 відкрилась після 2004 року відтак, застосуванню підлягають правила ЦК від 2004 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

В силу вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що спадкоємцями за законом першої черги спадкування після смерті ОСОБА_4 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які прийняли спадщину.

Інших спадкоємців за законом чи за заповітом, які б прийняли спадщину не має, що стверджується матеріалами справи.

Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину на спірний житловий будинок у нотаріуса позивач ОСОБА_3 не може, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

За змістом вимог ст. 12 ЗУ «Про власність» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин), основою створення власності є праця громадян та громадянин набуває право власності на майно з підстав, не заборонених законом, або отримує в результаті спадщини або здійснення інших угод.

Згідно з вимогами ст. 49 ЗУ «Про власність», володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом.

Відповідно до вимог ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування», державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що за позивачем слід визнати право власності на 1/12 частку житлового будинку, загальною пл. 121,2 кв.м., житловою пл. 52,2 кв.м. з відповідною частиною надвірних будівель і споруд по АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/6 частку даного будинковолодіння у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 та на ј частку - як на частку майна члена колишнього колгоспного двору .

Керуючись ст. ст. 3, 4, 12, 81, 259, 263, 265, 268, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 524, 529, 534, 549 ЦК 1963 року, ст. 392, 1218, 1233, 1236, 1268-1270 Цивільного кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_7 ) про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель і споруд за АДРЕСА_1 загальною площею 121,2 кв.м., житловою площею 52.2 кв.м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_7 .

Повне рішення складено 26 квітня 2019 року.

Головуюча