Справа № 592/9644/19
Провадження № 2-з/592/42/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року м.Суми

Суддя Ковпаківського райсуду м. Суми Князєв В.Б., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Ковпаківського райсуду м. Суми знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову шляхом обмеження виїзду за кордон ОСОБА_2 , мотивуючи свою заяву тим, що на дату звернення до суду з позовною заявою, ОСОБА_2 , працював токарем - верстатником у ПАТ «СМНВО». Станом на 12.08.2019 р. ОСОБА_2 вже не працює, його було звільнено з ПАТ «СМНВО» 07.08.2019 р. за власним бажанням. Беручи до уваги ті обставини, що відповідач за час проживання з нею однією сім`єю періодично виїжджав за кордон на роботу працювати, а метою його звільнення з ПАТ «СМНВО» є саме виїзд за кордон, отже, він може ухилитися від виконання обов`язку щодо утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у разі задоволення позовних вимог.

Суд, перевіривши заяву про забезпечення позову, її обґрунтування, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується дана заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, з урахуванням відсутності підстав ризиків невжиття заходів забезпечення позову та їх доказів, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, вважає за необхідне відмовити у задоволенні даної заяви з огляду на наступне.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 150 ЦПК України,- позов забезпечується іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України,- заява про забезпечення позову повинна містити захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 441 ЦПК України,- тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Відповідно до ч. 3 ст.441 ЦПК України,- суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Відповідно до ст.33 Конституції України,- кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»,- суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, згідно з роз`ясненнями, викладеними у вказаній постанові, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Тимчасова обмеженість у праві виїзду за кордон не передбачена в ст. 150 ЦПК України в якості одного з видів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і виїзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду.

Тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як пов`язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

Законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише у разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Однак питання щодо заборони відповідачу виїзд за межі України - по суті не є способом забезпечення позову.

Відповідно до Протоколу № 4 до Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод людини,- здійснення права на вільне пересування, свободу місця проживання у межах території будь-якої держави і право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно з законом і є необхідними у демократичному суспільстві, а саме в інтересах національної або громадської безпеки; з метою підтримання громадянського порядку або запобігання злочинів; для захисту здоров`я чи моралі; з метою захисту прав і свобод інших людей.

Перевіривши заяву про забезпечення позову та дослідивши доводи, якими вона мотивується, суд відмовляє у її задоволенні, з тих підстав, що наведені позивачем доводи не свідчать про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 151,153, 441 ЦПК України, ст.33 Конституції України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом обмеження права виїзду за кордон ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення 13.08.2019 р.

Суддя В.Б. Князєв