Справа № 463/874/18
РІШЕННЯ

Іменем України

"03" січня 2019 р. Підгаєцький районний суд

Тернопільської області

в складі :

головуючого судді Горуц Р.О.

за участю:

секретаря судового засідання Дармограй Т.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Підгайці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

В судовому засіданні ОСОБА_1 уточнені позовні вимоги підтримала повністю, обґрунтовуючи їх доводами викладеними у заяві та просить задовольнити. Крім того, пояснила, що за час їхнього шлюбу ними придбано два гаражі, а також відповідач успадкував після смерті своєї баби житловий будинок з надвірними будівлями, що в с. Рудники Підгаєцького району Тернопільської області. На території вказаного господарства вони знісши стару стодолу, за спільні кошти побудували літню кухню з гаражем. Дане нерухоме майно є самочинним, незавершеним будівництвом, при цьому уточнивши свої позовні вимоги просить визнати право власності на ? ідеальну частку у вказаному майні. Субєкт оціночної діяльності дав свій висновок про вартість майна, що в с. Рудники Підгаєцького району, згідно наданих нею замірів та з її слів.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просить їх задовольнити, вказуючи, що все спірне нерухоме майно нажите за час спільного подружнього життя сторін. Вона б сформулювала позовні вимоги трохи по іншому. Спочатку вказувала, що спірне нерухоме майно, що в с. Рудники Підгаєцького району є житловим, новозбудованим будинком, поряд з яким ще є старий житловий будинок, згодом зазначила, що з врахуванням того, що згідно технічного паспорта на це майно, у цій будівлі немає житлових кімнат, то все ж таки вона є на її думку господарською будівлею, при цьому зазначаючи, що факт наявності такого майна є і воно збудоване за спільні кошти подружжя, а тому також підлягає поділу між сторонами. В подальшому додавши, що незалежно від того, чи це житловий будинок, чи господарська будівля, таке майно є в наявності і підлягає поділу.

Відповідач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнав частково та пояснив, що він згідний щодо поділу по ? ідеальної частки двох гаражів, що знаходяться у м. Львів, однак стосовно поділу гаража та сараю про який просить позивач, він не погоджується, оскільки вказане майно разом із житловим будинком, що в с. Рудники Підгаєцького району, він успадкував після смерті своєї баби. Крім того, вказаний гараж і сарай є самочинним, незавершеним будівництвом господарським обєктом, збудований за час шлюбу із позивачем, проте за кошти його матері, яка на той час проживала в Австралії. Згідно висновку субєкта оціночної діяльності, який даний зі слів позивачки, нерухоме майно, що знаходиться в с. Рудники і яке просить поділити позивач, є незавершений будівництвом житловий одноповерховий будинок, проте це не відповідає дійсності, оскільки на території вказаного господарства є старий житловий будинок, який він успадкував за заповітом після смерті своєї баби, а цей обєкт, який просить поділити позивач, являється самочинним незавершеним будівництвом - гаражем та сараєм, що видно із технічного паспорта на житловий будинок з надвірними будівлями.

Представник відповідача в судовому засіданні додав, що самочинне незавершене будівництвом нерухоме майно, яке просить поділити позивач, є гаражем та сараєм, тобто господарською будівлею, але не старим житловим будинком, який успадкований відповідачем. Такий статус спірного нерухомого майна, що в с. Рудники Підгаєцького району, невірно було визначено оцінювачем зі слів позивачки, а тому у задоволенні позовних вимог в частині поділу вказаної господарської будівлі просить відмовити з підстав зазначених у відзиві на позов. Крім того, додав, що незавершену будівництвом господарську будівлю не можна ділити, бо немає правовстановлюючих документів на неї, при цьому зазначив, що позовна заява ОСОБА_1 не містить позовних вимог щодо поділу житлового будинку успадкованого його довірителем, що знаходиться в с. Рудники Підгаєцького району.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що він з 1994 по 2002 роки був сільським головою Литвинівської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області, на території якої, а саме в с. Рудники позивач має житловий будинок з надвірними будівлями. Сторін він знає і стосунки з ними нормальні. Йому відомо, що мати позивача проживала в Австралії, звідки приїжджала приблизно у 1997-1998 роках. Тоді позивач із своєю матірю звертались до сільської ради з приводу того, які необхідно документи для знесення старої стодоли та будівництва іншої господарської будівлі, а також де можливо брати будівельні матеріали для будівництва. Мати позивача говорила, що буде допомагати йому у такому будівництві, оскільки з її слів планувала допрацювати в Австралії до пенсії, а тоді повернутись додому на свою Батьківщину. Зі слів позивача йому відомо, що мати йому дала гроші коли приїжджала, а також, що решту необхідних коштів буде передавати із Австралії. Те, що побудоване у господарстві позивача на місці старої стодоли на його думку є незавершеною будівництвом господарською будівлею (комора та гараж між якими ще навіть немає стіни), де немає стелі, а також вказане приміщення не поштукатурене. Він запитував позивача чому той не завершує вказане будівництво, на що останній повідомив, що мати померла і немає коштів на це. Крім вказаної господарської будівлі на території господарства ОСОБА_3 є ще й житловий будинок (глиняний, який обшитий дошками).

Позивач 20 лютого 2018 року звернулась до Личаківського районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя (а.с 2-5).

Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 23 лютого 2018 року вказану цивільну справу було передано за територіальною підсудністю на розгляд Підгаєцького районного суду Тернопільської області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, дана цивільна справа була розподілена судді Горуцу Р.О.

Ухвалою судді Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 07 травня 2018 року було відкрито провадження у даній справі і справу було призначено до підготовчого судового засідання на 01 червня 2018 року.

Відповідачем ОСОБА_3 01 серпня 2018 року було подано відзив на позов, у якому він зазначив, що позовні вимоги не визнає.

Ухвалою судді Підгаєцького районного суду від 18 вересня 2018 року було продовжено строк для проведення підготовчого провадження у даній цивільній справі, на тридцять днів.

Позивачем 11 жовтня 2018 року у підготовчому судовому засіданні було подано позовну заяву (уточнену) про поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою Підгаєцького районного суду від 11 жовтня 2018 року підготовче провадження у вказаній цивільній справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті на 06 листопада 2018 року о 11 год. 00 хв.

До початку розгляду справи по суті відповідачем 23 жовтня 2018 року подано відзив на уточнену позовну заяву, у якому він зазначив, що позовні вимоги визнає частково.

Представником позивача під час розгляду справи по суті було заявлено клопотання про відкликання уточненої позовної заяви від 09 жовтня 2018 року та про розгляд справи за первинною позовною заявою за винятком позовної вимоги про стягнення різниці вартості майна (п.4 прохальної частини первинної позовної заяви).

Вказане клопотання підтримано позивачкою.

Відповідач та його представник заперечили щодо задоволення заявленого клопотання, оскільки нормами ЦПК України відкликання позовної заяви (уточненої) на цій стадії розгляду справи, не передбачено.

Судом відмовлено у задоволенні вказаного клопотання, у звязку з тим, що після відкриття провадження у справі, відкликання позовної заяви, не передбачено положеннями ЦПК України.

Представником позивача під час розгляду справи по суті було заявлено клопотання про надання часу для подання заяви про уточнення позовних вимог з огляду на позицію його довірительки заявлену в судовому засіданні.

Вказане клопотання підтримано позивачкою.

Відповідач та його представник заперечили щодо задоволення заявленого клопотання, оскільки нормами ЦПК України не передбачено право сторони у справі подавати позовну заяву про збільшення або зменшення розміру позовних вимог, після закриття підготовчого судового засідання. Вважають, що вказане клопотання спрямоване на затягування розгляду справи.

Судом відмовлено у задоволенні вказаного клопотання, виходячи із вимог ст.49 ЦПК України.

Представником позивача під час розгляду справи по суті було заявлено клопотання, яке підтримане позивачем про долучення до матеріалів справи фотографій в кількості 7 шт. на яких зображено незавершену будівництвом господарську будівлю, що в с. Рудники Підгаєцького району, оскільки про їх існування йому стало відомо лише на даний час.

Відповідач та його представник при вирішенні вказаного клопотання покладаються на думку суду.

Судом було відмовлено у задоволенні даного клопотання, керуючись вимогами ч.ч.8, 10 ст.83 ЦПК України.

Представником позивача під час розгляду справи по суті було заявлено клопотання, яке не заявлялось під час підготовчого провадження, про те, щоб суд з власної ініціативи призначив експертизу для достовірного встановлення статусу спірної будівлі, що в с. Рудники та проценту її готовності, мотивуючи тим, що позивач немає коштів на оплату вартості такої експертизи.

Судом у задоволенні вказаного клопотання, виходячи із вимог ст.ст.103-106, 197 ЦПК України, відмовлено.

Представником позивача до суду надіслано клопотання про обєднання позовів, мотивуючи тим, що у провадженні Личаківського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні, провадження у якій відкрито 04 квітня 2018 року, а у провадженні Підгаєцького районного суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, а тому з метою дотримання засад цивільного судочинства, реалізації прав сторін на повний та обєктивний розгляд вказаних справ, просить обєднати вищевказані справи в одне провадження та справу позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя передати на розгляд до Личаківського районного суду м. Львова.

В судовому засіданні позивач подане її представником клопотання підтримала та просить його задовольнити

В судовому засіданні відповідач та його представник заперечують щодо задоволення вказаного клопотання з підстав, передбачених ч.3 ст.188 ЦПК України, при цьому представник відповідача вважає таке клопотання зловживанням процесуальними правами.

Судом у задоволенні вказаного клопотання, виходячи із вимог ч.ч.3, 5 ст.188 ЦПК України, відмовлено.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідка ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи та оцінивши у їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи із наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 21 січня 1984 року, який рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 13 вересня 2016 року, що набрало законної сили розірвано.

За час перебування у шлюбі сторони придбали гаражний бокс №61, що знаходиться в м. Львів по вул. Тарасівська, 39-Б в автогаражному кооперативі Кривчицький-2, площею 17,2 кв.м. та зареєстрований на праві власності за відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про право власності на гаражний бокс №ЛГ0538 від 06 вересня 2004 року, виданим на підставі рішення Личаківської районної адміністрації від 06 вересня 2004 року №1258. Вартість вказаного обєкта нерухомого майна, згідно звіту про оцінку субєкта оціночної діяльності від 01 лютого 2018 року становить 48370 грн.

Крім того, сторонами за час перебування у шлюбі 29 червня 2006 року було набуто право власності на гараж №146, що розташований в автогаражному кооперативі Варшавський, що в м. Львів по вул. Винниця, 31, площею 16,4 кв.м., право власності на яке зареєстровано за відповідачем, що вбачається із інформації про державну реєстрацію речового права від 03 лютого 2016 року. Вартість вказаного обєкта нерухомого майна, згідно звіту про оцінку субєкта оціночної діяльності від 01 лютого 2018 року становить 49773 грн.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

В силу ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Положенням ч.ч.4, 5 ст.71 СК України визначено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюб, визнання його не дійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо поділу спільного майна подружжя, а саме: вищезазначених гаражів підлягають до задоволення, а тому, слід провести поділ майна подружжя та визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності на 1/2 ідеальну частку гаражного бокса №61, що знаходиться в м. Львів по вул. Тарасівська, 39-Б в автогаражному кооперативі Кривчицький-2, площею 17,2 кв.м. та право власності на 1/2 ідеальну частку гаража №146, що розташований в автогаражному кооперативі Варшавський, що в м. Львів по вул. Винниця, 31, площею 16,4 кв.м.

Щодо уточнених вимог позивача в частині визнання за нею права власності на ? ідеальну частку незавершеної будівництвом господарської будівлі (гараж та сарай), що в с. Рудники по вул. Підгаєцька, 13 Підгаєцького району Тернопільської області, суд вважає, що вони не підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Із свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02 серпня 1994 року видно, що відповідач після смерті ОСОБА_6 успадкував житловий будинок (глиновальний), житловою площею 36,2 кв.м., що значиться на генплані під літерою А.1, стодолу глиновальну під літерою Б.1, огорожу металічну під №1-3, що знаходиться в с. Рудники по вул. Підгаєцька, 13 Підгаєцького району Тернопільської області.

На підставі вищезазначеного свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02 серпня 1994 року, Бережанським міжрайонним бюро технічної інвентаризації на імя відповідача було видано реєстраційне посвідчення від 02 серпня 1994 року, яке записано в реєстрову книгу за №6.

Встановлено, що на місці старої стодоли, за час перебування сторін у шлюбі, було збудовано нову господарську будівлю, яка згідно технічного паспорта на житловий будинок з надвірними будівлями, виготовленого 17 жовтня 2018 року Підгаєцьким районним бюро технічної інвентаризації, являється гаражем та сараєм, відповідно під літерами В-1 та Г-1, що також підтверджено в судовому засіданні сторонами.

Відповідно до ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

За змістом ст. 181 ЦК України до нерухомих речей належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

До об'єктів нерухомого майна ЦК України віднесено житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно (ст. 331, 376 цього Кодексу).

Відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"(далі - Закон N 1952-IV) об'єктами нерухомого майна є житлові будинки; квартири; будівлі, споруди, житлові та нежитлові приміщення (ст. 5). Визначення "житловий будинок", "квартира", "садиба" містяться у главі 28 ЦК України.

Стаття 381 ЦК України дає юридичне визначення садиби як об'єкта права власності, яке є земельною ділянкою разом з розташованими на ній житловим будинком (поняття якого наведено у ст. 380 цього Кодексу), господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.

Таким чином, поняття "садиба" є дещо ширшим за своїм змістом, ніж поняття "домоволодіння", оскільки до складу садиби належать не лише житловий будинок і земельна ділянка, на якій він розташований, а й господарсько-побутові будівлі (які забезпечують власника необхідними для проживання засобами благоустрою, наприклад, сарай, гараж, санвузол та ін.) та комунікації (водопостачання, очисні споруди тощо), а також багаторічні насадження.

Статтею 186 ЦК України дано визначення головної речі і приналежності. Відповідно, річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Приналежність не має самостійного значення та за призначенням без головної речі використовуватись не може, у зв'язку з чим є залежною від головної речі і має допоміжний статус. Визначення речі приналежністю визначається її природними властивостями, а також характером відносин, що виникають з приводу господарського призначення речі.

І приналежність, і головна річ є фізично самостійними речами, але головна річ має самостійне значення, а приналежність - допоміжне і служить найбільш повному і найкращому використанню головної речі. Головна та приналежна речі утворюють одне ціле, яке передбачає їх використання за єдиним призначенням, а тому вони розглядаються як одна річ.

Державній реєстрації підлягає право власності на головну річ, а витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно має містити інформацію про приналежну річ у розділі "опис нерухомого майна".

Так, основним призначенням будинку є забезпечення власника і членів його сім'ї житлом. Відповідно до Будівельних норм і правил, жиле приміщення (квартира) повинно складатися з жилої кімнати та інших допоміжних приміщень, а в умовах індивідуального жилого будинку - також інших господарських будівель (до яких, зокрема, відноситься сарай), розташованих на одній земельній ділянці з жилим будинком.

Таким чином, садибу можна визначити як певний цілісний майновий комплекс, покликаний забезпечувати житлові інтереси громадян та ведення ними побутово-господарської діяльності. Правове значення визнання садиби самостійним об'єктом права власності полягає, зокрема, в тому, що в разі відчуження житлового будинку вважатиметься, що відчужується вся садиба, якщо інше прямо не передбачено договором або законом (про що зазначено в ч. 2 ст. 381 ЦК України). Це означає, що в садибі головною річчю є житловий будинок, а інші складові елементи (зокрема господарські будівлі та споруди) є його приналежністю.

Враховуючи норми ст. ст. 186, 380, 381 ЦК України, господарсько-побутові будівлі (сарай, гараж, санвузол і под.), що розташовані з житловим будинком на одній земельній ділянці і призначені для забезпечення власника необхідними засобами благоустрою, вважаються приналежністю головної речі і не є самостійними нерухомими речами, у зв'язку з чим право власності на такі будівлі як на окремі об'єкти визнаватися не може. Дане твердження міститься у листі Верховного Суду України від 01 липня 2013 року "Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ".

Отже, господарська будівля (сарай, гараж і т.і.), що розташована в межах садиби та призначена безпосередньо для забезпечення власника необхідними засобами благоустрою (обслуговування житлового будинку), є приналежністю головної речі - житлового будинку, а тому не являється самостійною нерухомою річчю (об'єктом) для надання послуг технічної інвентаризації та державної реєстрації права власності.

Із положень ОСОБА_7 про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127 (далі - ОСОБА_7), що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за №582/5773, яка визначає порядок та методику проведення технічної інвентаризації збудованих (реконструйованих) будинків, допоміжних будівель та споруд з метою: визначення їх фактичної площі та об'єму (щодо проектних); обстеження та оцінки технічного стану наявних об'єктів; установлення вартості об'єктів та яка була опублікована в бюлетені Офіційний вісник України №28 від 27 липня 2001 року та у відповідності до ст. 3 Указу Президента України "Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади" від 03 жовтня 1992 року №493/92 набрала чинності через 10 днів після її реєстрації в Міністерстві юстиції України, вбачається що технічний паспорт - один з головних документів на квартиру, будинок, споруду, що являється інформаційно-довідковим документом, який містить інформацію про фактичний стан об'єкта нерухомого майна (зокрема, його технічні показники).

ОСОБА_7 була розроблена з метою нормативно-методичного забезпечення діяльності суб'єктів господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об'єктів нерухомого майна та діє на всій території України для здійснення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна всіх форм власності.

Отже, при визначенні статусу спірного нерухомого майна, що в с. Рудники Підгаєцького району Тернопільської області, суд враховуючи вищенаведене, пояснення сторін, беручи до уваги дані, що містяться у технічному паспорті на житловий будинок з надвірними будівлями, виготовленому 17 жовтня 2018 року Підгаєцьким районним бюро технічної інвентаризації, дійшов висновку, що таке спірне нерухоме майно є саме: гаражем та сараєм, тобто самочинною, незавершеною будівництвом господарською будівлею, а не, як зазначила позивач у поданій позовній заяві, посилаючись на звіт про оцінку субєкта оціночної діяльності від 02 лютого 2018 року, який зроблено лише на підставі наданої нею інформації, дистанційно, - незавершений будівництвом житловий одноповерховий будинок.

Виходячи із системного аналізу вищезазначених правових норм та враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що в задоволенні уточнених позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання за нею права власності на ? ідеальну частку незавершеної будівництвом господарської будівлі (гараж та сарай), що в с. Рудники по вул. Підгаєцька, 13 Підгаєцького району Тернопільської області, слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 490,72 грн. (в частині позовних вимог щодо поділу автогаражів), стягнути із відповідача на користь позивача.

Крім того, згідно ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги ОСОБА_1 в частині поділу автогаражів, що в м. Львів, суд вважає за необхідне повернути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительці м. Львів вул. Вагилевича, 7/6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, тобто в сумі 490,71 грн.

Судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 2875,33 грн. сплачений позивачем при поданні позову до суду, покласти на позивача.

Так як позивачем не надано суду доказів понесення (здійснення) нею витрат, повязаних з правничою допомогою адвоката в сумі 11981,60 грн., зазначених у позовній заяві, а також судових витрат повязаних із залученням спеціаліста (субєкта оціночної діяльності) в сумі 6000 грн., то відповідно до ст.ст.137, 139, 141 ЦПК України, у стягненні таких витрат із відповідача на її користь, слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 142, 263, 265 ЦПК України, ст.ст.181, 186, 190, 331, 365, 376, 380, 381 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюб, визнання його не дійсним та поділ спільного майна подружжя», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на ? ідеальну частку гаражного бокса №61, що знаходиться в м. Львів по вул. Тарасівська, 39-Б в автогаражному кооперативі Кривчицький-2, площею 17,2 кв.м.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на ? ідеальну частку гаражного бокса №61, що знаходиться в м. Львів по вул. Тарасівська, 39-Б в автогаражному кооперативі Кривчицький-2, площею 17,2 кв.м.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на ? ідеальну частку гаража №146, що розташований в автогаражному кооперативі Варшавський, що в м. Львів по вул. Винниця, 31, площею 16,4 кв.м.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на ? ідеальну частку гаража №146, що розташований в автогаражному кооперативі Варшавський, що в м. Львів по вул. Винниця, 31, площею 16,4 кв.м.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, в частині визнання права власності на ? ідеальну частку незавершеної будівництвом господарської будівлі (гараж та сарай), що в с. Рудники по вул. Підгаєцька, 13 Підгаєцького району Тернопільської області відмовити.

Судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 490,72 грн. сплачений позивачем при поданні позову до суду (в частині позовних вимог щодо поділу автогаражів). відповідно до квитанції №53 від 21 лютого 2018 року, стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительки м. Львів вул. Вагилевича, 7/6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Повернути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительці м. Львів вул. Вагилевича, 7/6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову відповідно до квитанції №53 від 21 лютого 2018 року, тобто в сумі 490,71 грн.(в частині позовних вимог щодо поділу автогаражів).

Судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 2875,33 грн. сплачений ОСОБА_1 при поданні позову до суду, покласти на позивача.

У стягненні із відповідача на користь позивача витрат, повязаних з правничою допомогою адвоката в сумі 11981,60 грн. та судових витрат повязаних із залученням спеціаліста (субєкта оціночної діяльності) в сумі 6000 грн. - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Підгаєцький районний суд Тернопільської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителька м. Львів вул. Вагилевича, 7/6, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Представник позивача: ОСОБА_2, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, житель ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Представник відповідача: ОСОБА_4, місце знаходження: м. Львів вул. Медової Печери,5/79, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3.

Головуючий: ОСОБА_8