Справа № 1316/1062/12 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/811/2135/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: преставника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі, -

ВСТАНОВИВ:

в березні 2012 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, складеним 05 липня 2005 року №1625 серії НОМЕР_1 , виданого Пустомитівською державною нотаріальною конторою ОСОБА_1 ; визнання частково недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯД №449035, виданого 16 червня 2007 року ОСОБА_1 ; визнання за ОСОБА_3 права власності на частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, він та відповідач є дітьми ОСОБА_5 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка 14.04.2011 року склала заповіт, згідно якого спадкоємцями її майна є її діти, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , про який позивачу не було відомо. На момент смерті матері позивач проживав разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 , що свідчить про прийняття ним спадщини. Йому стало відомо про те, що 16.06.2007 року відповідач оформив право власності на всю земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 . Позивач вважає, що відповідач неправомірно оформив право власності на майно згідно заповіту матері ОСОБА_5 . Після смерті матері відповідач повідомив позивача про необхідність оформлення документів про прийняття спадщини, не повідомивши його про наявність заповіту, а користуючись проблемами зі здоров`ям позивача та ввівши його в оману, оформив на своє ім`я свідоцтво про право на спадщину після смерті матері. Стверджує, що за життя матері часто зловживав алкоголем, внаслідок чого мав психічні розлади та епілептичні напади, що приводило до численних травм голови та втрати пам`яті. Будучи введеним в оману, через незадовільний стан здоров`я, не усвідомлюючи значення своїх дій, підписав заяву про відмову від 1/2 частки майна, яке належало йому згідно заповіту, складеного їх матір`ю. Наміру відмовлятись від спадщини позивач не мав, оскільки на земельній ділянці розташований будинок, в якому він проживає. Просив позов задовольнити.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 жовтня 2012 року позов ОСОБА_3 задоволено повністю.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 05 липня 2005 року №1625 серії НОМЕР_1 , видане Пустомитівською державною нотаріальною конторою ОСОБА_1 .

Визнано частково недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯД №449035, виданий 16 червня 2007 року ОСОБА_1 .

Визнано за ОСОБА_3 , право власності на частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 214,60 (двісті чотирнадцять) грн.

Додатковим рішенням Пустомитівського районного суду від 20 квітня 2918 року, заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 1316/1062/2012 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про (предмет спору): визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, державного акту про право власності на земельну ділянку та визнання та визнання та визнання права власності в порядку спадкування на 1 / 2 частину земельної ділянки- задоволено.

У цивільній справі № 1316/1062/2012 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про (предмет спору): визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, державного акту про право власності на земельну ділянку та визнання та визнання та визнання права власності в порядку спадкування на 1/2 частину земельної ділянки ухвалити додаткове рішення.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 05.07.2005 р. №1625 серії ВСС №629396, видане Пустомитівської державною нотаріальною конторою ОСОБА_1 в частині 1 / 2 ідеальної частини спадкового майна.

Визнано частково недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯД №449635, виданий 16.06. 2007 р. ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1908 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в частині Ѕ ідеальної частин земельної ділянки.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ ідеальну частину земельної ділянки площею 0,1908 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом.

Додаткове рішення суду від 20 квітня 2018 року оскаржив ОСОБА_1 , вважає оскаржуване додаткове рішення таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Зокрема зазначає, що додатковим рішенням суд вирішив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 05.07.2005р. №1625 серії ВСС №629396, видане Пустомитівською державною нотаріальною конторою відповідачу в частині Ѕ спадкового майна. Однак, суд не врахував, що зазначене свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане на земельну ділянку площею 0,5085га, яка передана для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території АДРЕСА_1 . На підставі зазначеного свідоцтва відповідач отримав Державний акт про право власності серія ЯД №449035 на земельну ділянку площею 0,1908 га для обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд та право на земельну ділянку площею 0,3177 га на земельну ділянку для особистого селянського господарства. За змістом позовної заяви позов заявлено з приводу земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,1908 га за адресою АДРЕСА_1 , що є частиною ділянки площею 0,5085га. Вказане підтверджується і прохальною частиною заяви позивача про ухвалення додаткового рішення, оскільки в ній позивач просив постановити додаткове рішення про часткове скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом в частині визнання за останнім права на спадщину на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,1908га. Тобто, предметом спору не була земельна ділянка для особистого селянського господарства, яка є частиною земельної ділянки площею 0,5085га і на яку відповідач отримав свідоцтво про право на спадщину. Таким чином, суд першої інстанції в додатковому рішенні вирішив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину не в частині Ѕ ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,1908 га, а в цілому на Ѕ спадкового майна, на яке видано свідоцтво про право на спадщину. Відтак зазначає, що додатковим рішенням, всупереч ст. 270 ЦПК України, суд першої інстанції змінив суть основного рішення та вийшов за межі позовних вимог. Враховуючи наведене просив скасувати додаткове рішення суду першої інстанції.

09 вересня 2019 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 звернулися до суду із заявою про визнання мирової угоди і закриття провадження у справі.

За умовами мирової угоди, сторони у справі №1316/1062/12, що розглядається Львівським апеляційним судом, ОСОБА_3 (надалі позивач), з одного боку, та ОСОБА_1 (надалі відповідач), з другого боку, надалі разом іменовані як сторони, дійшовши до взаємної згоди уклали цю мирову угоду на наступних умовах:

1.Сторони вважають за можливе закриття провадження в даній справі у зв`язку з укладенням мирової угоди.

2.Сторони домовилися, що для цілей даної мирової угоди сторони використовують схему розподілу земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд кадастровий номер 462368400:01:0025:0077 складену СПД ОСОБА_6 2019р. (надалі схема розподілу земельної ділянки).

3.Сторони домовились провести поділ майна, що успадковується по смерті ОСОБА_5 відповідно до якого:

3.1Визнати за ОСОБА_3 право власності на 379/1908 частин земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1908 га кадастровий номер 462368400:01:0025:0077, що становить 0,0379 га та яка позначена на схемі розподілу земельної ділянки.

3.2Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1529/1908 частин земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1908 га кадастровий номер 462368400:01:0025:0077, що становить 0,01529 га та яка позначена на схемі розподілу земельної ділянки.

3.3Інше майно, яке успадковується по смерті ОСОБА_5 та не зазначене в цій мировій угоді виділяється у власність ОСОБА_1 .

4.Сторони взаємно зобов`язуються сприяти одна одній в оформленні іншою стороною землевпорядної документації та правовстановлюючих документів на земельні ділянки з врахуванням положень цієї мирової угоди.

5.Сторони свідчать, що укладають цю мирову угоду, діючи вільно, свідомо і добровільно, розумно та на власний розсуд, без будь-якого примусу, як фізичного так і психічного, бажаючи настання реальних правових наслідків.

6.Сторони взаємно зобов`язуються вживати всіх, передбачених законодавством заходів щодо подальшого належного виконання цієї мирової угоди.

7.Сторони заявляють, що ні у процесі укладення цієї мирової угоди, ні в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права будь-яких третіх осіб.

8.Дана мирова угода вступає в дію після підписання її сторонами, визнання її судом, закриття провадження у справі та вступу в законну силу рішення суду про визнання мирової угоди.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 , представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на підтримання заяви про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі, дослідивши зміст мирової угоди та матеріали справи, колегія суддів вважає, що у визнання мирової угоди та закриття провадження у справі слід відмовити з огляду на таке.

Статтею 207 ЦПК України встановлено, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі. Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є не виконуваними; або одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Відповідно до п. 5 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом.

Стаття 373 ЦПК України передбачає, що в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Зі змісту позовної заяви, з її прохальної частини, вбачається, що ОСОБА_3 звернувся з позовними вимогами до ОСОБА_1 та просив визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 05 липня 2005 року №1625 серії НОМЕР_1 , видане Пустомитівською державною нотаріальною конторою ОСОБА_1 ; визнати частково недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯД №449035, виданий 16 червня 2007 року ОСОБА_1 ; визнати за ОСОБА_3 право власності на частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом.

Позовні вимоги позивачем не уточноювалися.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 жовтня 2012 року позов ОСОБА_3 задоволено повністю.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 05 липня 2005 року №1625 серії НОМЕР_1 , видане Пустомитівською державною нотаріальною конторою ОСОБА_1 .

Визнано частково недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯД №449035, виданий 16 червня 2007 року ОСОБА_1 .

Визнано за ОСОБА_3 , право власності на частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 09.10.2012 року ні позивачем, ні відповідачем не оскаржувалося, а відтак таке набрало законної сили.

26 червня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Пустомитівського районного суду Львівської області із заявою про ухвалення додаткового рішення у даній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, державного акту на право власності на земельну ділянку та визнання права власності в порядку спадкування, зазначивши, що слід визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 05 липня 2005 року №1625 серії НОМЕР_1 , видане Пустомитівською державною нотаріальною конторою ОСОБА_1 в частині визнання за останнім права на спадщину на земельну ділянку, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд площею 0.1908, що розташована в АДРЕСА_1 та визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №449635, виданий 16.06.2007 року ОСОБА_1 .

Заяву про ухвалення додаткового рішення у справі ОСОБА_3 мотивував тим, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 09.10.2012 року визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 05 липня 2005 року №1625 серії НОМЕР_1 , видане Пустомитівською державною нотаріальною конторою ОСОБА_1 та визнано частково недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №449635, виданий 16.06.2007 року ОСОБА_1 , однак розмір частки в резолютивній частині рішення суд не зазначив.

Додатковим рішенням Пустомитівського районного суду від 20 квітня 2918 року, заяву ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 1316/1062/2012 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про (предмет спору): визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, державного акту про право власності на земельну ділянку та визнання та визнання та визнання права власності в порядку спадкування на 1 / 2 частину земельної ділянки - задоволено.

У цивільній справі № 1316/1062/2012 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про (предмет спору): визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, державного акту про право власності на земельну ділянку та визнання та визнання та визнання права власності в порядку спадкування на 1/2 частину земельної ділянки ухвалити додаткове рішення.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 05.07.2005 р. №1625 серії ВСС №629396, видане Пустомитівської державною нотаріальною конторою ОСОБА_1 в частині 1 / 2 ідеальної частини спадкового майна.

Визнано частково недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯД №449635, виданий 16.06. 2007 р. ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1908 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в частині Ѕ ідеальної частин земельної ділянки.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ ідеальну частину земельної ділянки площею 0,1908 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом.

Матеріалами справи підтверджується, що рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 09.10.2012 року ні позивачем, ні відповідачем не оскаржувалося, в апеляційному порядку судом апеляційної інстанції не переглядалося, а відтак таке набрало законної сили.

В той же час додаткове рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 20.04.2018 року у даній справі оскаржив ОСОБА_1

09.09. 2019 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 звернулися до Львівського апеляційного суду, в провадженні якого перебуває справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 20.04.2018 року, із заявою про визнання мирової угоди і закриття провадження у справі.

Виходячи з положень ст. 373 ЦПК України, в суді апеляційної інстанції сторони мають право укласти мирову угоду і якщо мирова угода сторін відповідає вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Мирова угода може бути затверджена судом з одночасним визнанням нечинним оскаржуваного рішення суду першої інстанції та закриттям провадження у справі.

Матеріалами справи безспірно підтверджується і встановлено судом апеляційної інстанції, що рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 09.10.2012 року у даній справі ніким не оскаржувалося, в апеляційному порядку судом апеляційної інстанції не переглядалося, таке не може визнаватися нечинним, а наявність чинного у даній справі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 09.10.2012 року, перешкоджає закриттю провадження у справі.

Колегія суддів вважає, що за вищенаведених обставин, суд не вправі затверджувати мирову угоду, оскільки обов`язковим наслідком укладення мирової угоди є визнання нечинним оскаржуваного рішення суду та закриття провадження у справі.

Враховуючи положення ст. 373 ЦПК України, те, що рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 09.10.2012 року ні позивачем, ні відповідачем не оскаржувалося, в апеляційному порядку судом апеляційної інстанції таке не переглядалося, і в даний час судом апеляційної інстанції не переглядається, зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є лише додаткове рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 20.04.2018 року, колегія суддів вважає, що затвердження у даній справі мирової угоди між сторонами суперечить чинному цивільно - процесуальному законодавству, зокрема, ст. 373 ЦПК України, оскільки на даний час рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 09.10.2012 року є чинним, в даний час таке судом апеляційної інстанції не переглядається, а відтак неможливим є закриття провадження у справі у зв`язку із затвердженням мирової угоди при перегляді апеляційним судом додаткового рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 20.04.2018 року.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що в затвердженні мирової угоди між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 при перегляді в апеляційному порядку додаткового рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 20.04.2018 року та закриття провадження у справі, слід відмовити.

Керуючись ч. 5 ст. 207 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

в затвердженні мирової угоди між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та закриття провадження у справі відмовити.

Ухвала остаточна та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 26.11.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.