ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року

м.Суми

Справа №576/342/18

Номер провадження 22-ц/816/4857/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Орлова І. В. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

позивачки: ОСОБА_1 ,

представника позивачки: адвоката Богданова В.А.

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа: ОСОБА_3

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Сумського апеляційного суду цивільну справу № 576/342/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 07 серпня 2019 року (суддя Усенко Л.М., дата складення повного тексту рішення 17 серпня 2019 року), -

в с т а н о в и в:

22 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 з позовом в уточненій редакції якого від 13 березня 2019 року просила суд поділити в натурі житловий будинок, загальною площею 128,5 кв.м, та господарські споруди, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачка просила передати та визнати за нею та відповідачем право приватної власності на відокремлені частини житлового будинку та господарські споруди, які відповідають розміру ідеальних часток сторін у спільному майні та складають відповідно 28/225 та 56/225. Крім того, ОСОБА_1 просила суд передати та визнати за нею право власності на житлові приміщення, що зазначені у технічному паспорті номерами 2-1, 2-2, 2-4, 2-5 та господарські споруди З, з, В-1, а решту житлових та господарських споруд - передати ОСОБА_2 , визнавши за ним право приватної власності на нерухоме майно.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі рішення Апеляційного суду Сумської області від 23 квітня 2014 року сторони є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 . Позивачці належить 56/225 частин спірного будинку, а відповідачу - 28/225 частин. Зазначає, що відповідач відмовляється укласти з нею договір про поділ в натурі житлового будинку, незважаючи на те, що конструктивно можливо поділити будинок на дві ізольовані квартири. За таких обставин ОСОБА_1 вважає свої права порушеними і просить їх захистити.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 07 серпня 2019 року у задоволенні позову відмовлено., стягнуто з позивачки на користь ОСОБА_2 5.720 гривень, понесених відповідачем витрат на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що у висновку судової будівельно-технічної експертизи судовий експерт прорахував варіанти розподілу спірного будинку по фактичному його використанню співвласниками, вказавши на технічну можливість такого поділу з урахуванням вже проведених відповідачем будівельних робіт. Зокрема, у будинку зроблене пічне опалення, проведена електрифікація кімнати, здійснено капітальний ремонт літної кухні, яка фактично переобладнана у житловий будинок. Разом з тим, суд першої інстанції безпідставно відхилив такі висновки та пояснення експерта, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Правом на подачу відзиву в порядку, передбаченому положеннями статтею 360 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України, відповідач не скористався.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивачки та її представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, відповідно до частин першої-другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що фізичний знос будинку складає більше 60%, що унеможливлює його реальний розподіл, так як проведення будівельних робіт по переобладнанню будинку може негативно вплинути на його техніко-експлуатаційні показники. Також суд не взяв до уваги запропонований судовим експертом Симоненко В.П. варіант розподілу спірного будинку за фактичним користуванням всупереч його значному зносу з урахуванням здійснених відповідачем ремонтних робіт, які підвищили стійкість конструкції будинку, оскільки у висновку судової експертизи відсутнє дослідження ремонтних робіт у кімнаті, якою фактично користується відповідач. До того ж, суд встановив, що у кімнаті відповідача відсутнє окреме газове опалення, не електрифіковано кухню, а виконання окремих лазів на горище передбачає втручання в конструкцію стелі. Проте, відповідні документи на переобладнання та перепланування спірного житлового будинку, перевірки потужності та справності системи електропостачання суду не надано.

Апеляційний суд погоджується з правильністю таких висновків суду першої інстанції, оскільки вони є законними, обґрунтованими і відповідають обставинам справи.

Так у справі встановлено, що рішенням Апеляційного суду Сумської області від 23 квітня 2014 року за позивачкою ОСОБА_1 визнано право власності в порядку спадкування на 28/225 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 23-25).

06 березня 2015 року позивачка зареєструвала право власності на вказану частину домоволодіння, загальною площею 139,7 кв.м, житловою площею 91,7 кв.м (житловий будинок «А», надвірні господарські будівлі та споруди: «К» літня кухня, «К1» сарай, «Г» сарай, «Ж» сарай, «Е» гараж, «Е1» сарай, «З» сарай, «У» вбиральня, «У1» вбиральня, «Пг» погріб, № 1 ворота з хвірткою, № 2 ворота з хвірткою, № 3 огорожа) (т. 1 а.с. 12).

Відповідач ОСОБА_2 на підставі вищевказаного судового рішення здійснив реєстрацію права власності на 56/225 часток спірного житлового будинку, загальною площею 139,7 кв.м, житловою площею 91,7 кв.м (житловий будинок «А», надвірні господарські будівлі та споруди: «К» літня кухня, «К1» сарай, «Г» сарай, «Ж» сарай, «Е» гараж, «Е1» сарай, «З» сарай, «У» вбиральня, «У1» вбиральня, «Пг» погріб, № 1 ворота з хвірткою, № 2 ворота з хвірткою, № 3 огорожа) (т. 1 а.с. 46).

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 21 листопада 2018 року встановлено порядок користування житловим приміщенням - квартирою житлового будинку АДРЕСА_1 , яким виділено в користування ОСОБА_2 житлову кімнату площею 25,4 кв.м (в поетажному плані під номером 2-3), а у користування ОСОБА_1 виділено дві житлові кімнати площею 7,5 кв.м та 8,9 кв.м (в поетажному плані під номером 2-1 і 2-2). Кухню та коридор площею 5,0 кв.м та 5,5 кв.м (в поетажному плані під номером 2-4 і 2-5) залишено в спільному користуванні сторін (т. 1 а.с. 219-220).

Співвласниками іншої частини домоволодіння АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Судом також встановлено, що станом на 15 серпня 2011 року та станом на 30 липня 2014 року спірне домоволодіння включало наступні будівлі та споруди: житловий будинок «А» площею 154,5 кв.м, сіни «а1» площею 4,3 кв.м, сіни «а2» площею 17,5 кв.м, ганок «кр» площею 2,5 кв.м, літня кухня «К» площею 42,8 кв.м, сіни «к» площею 10,6 кв.м, сарай «к-1» площею 6,2 кв.м, сарай «Г» площею 16,3 кв.м, сарай «Ж» площею 12,4 кв.м, гараж «Е» площею 28,3 кв.м, сарай «Е-1» площею 8,8 кв.м, сарай «З» площею 7,3 кв.м, гараж «з» площею 16,8 кв.м, вбиральня «У» площею 0,9 кв.м, вбиральня «У-1» площею 1,3 кв.м, погріб «Пг» площею 9,2 кв.м, ворота з хвірткою «N-1», «N-2», огорожа «N-3» (т. 1 а.с. 14-17, 42-45).

Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 884 від 26 листопада 2018 року встановлено, що виділення ОСОБА_1 28/225 частки та ОСОБА_2 56/225 частки житлового будинку відповідно до їх ідеальних часток кожному співвласнику окремо не видається за можливе (т. 1 а.с. 157-196).

Зокрема експертом зазначено, що на 28/225 частин в житловому будинку припадає 17,4 кв.м площі, а необхідно як мінімум 25,0 кв.м, тобто до мінімально необхідної норми не вистачає 7,6 кв.м площі. Крім того, житловий будинок «А» має значний фізичний знос - 68%, тому його реальний розподіл неможливий, так як проведення будівельних робіт по переобладнанню будинку може негативно вплинути на його техніко-експлуатаційні показники.

Також у вказаному висновку експертом розрахований варіант № 1 розподілу (виділу) житлового будинку по фактичному користуванню, яке склалося між співвласниками, для здійснення якого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 необхідно демонтувати дверний блок, закласти проріз між приміщеннями 2-2 та 2-3, виконати окремі лази на горище, розділити горищне приміщення без влаштування перегородок. Для ОСОБА_2 в приміщенні 2-3 необхідно встановити перегородку з встановленням дверного блоку та влаштувати два окремих приміщення: тамбур глибиною не менше 1,5 м та приміщення електрифікованої кухні-їдальні площею не менше 15 кв.м. Так як вбиральня «У» знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_2 , а вбиральня «У'» у співвласників ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 необхідно збудувати нову будівлю вбиральні.

Згідно з таким варіантом розподілу (виділу), частки співвласників склали: ОСОБА_1 - 27/225 (замість 28/225), ОСОБА_2 - 103/225 (замість 56/225); ОСОБА_4 , ОСОБА_3 - 32/75 (95/225) - замість 47/75. Загальна вартість ремонтно-будівельних робіт, виконаних відповідачем ОСОБА_2 в 2014 році у літній кухні складає 134779 грн, вартість використаних матеріалів складає 75963 грн.

Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю ( статті 356 ЦК України).

Згідно з частинами 1-3 статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (частини 1,3 статті 364 ЦК України).

Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55.

Відповідно до роз`яснень у п. п. 6,7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Проте, як встановлено висновком судової будівельно-технічної експертизи № 884 від 26 листопада 2018 року, виділення ОСОБА_1 28/225 частки та ОСОБА_2 56/225 частки спірного житлового будинку відповідно до їх ідеальних часток кожному співвласнику окремо не видається за можливе, як через недотримання норм жилої площі при такому виділі, так і через те, що житловий будинок має значний фізичний знос - 68%, а проведення будівельних робіт по переобладнанню будинку може негативно вплинути на його техніко-експлуатаційні показники.

Підстав ставити під сумнів висновки вказаної судової будівельно-технічної експертизи, на які посилався у своєму рішенні суд першої інстанції, у апеляційного суду немає. Окрім того необхідно зазначити, що запропонований експертом варіант № 1 розподілу (виділу) житлового будинку та надвірних будівель і споруд по фактичному користуванню, обумовлюється обов`язковою зміною ідеальних часток співвласників, а саме: зменшенням частки ОСОБА_1 з 28/225 до 27/225 (замість 28/225), збільшенням частки ОСОБА_2 з 56/225 до - 103/225 та зменшенням часток ОСОБА_4 і ОСОБА_3 з 47/75 до - 32/75 (95/225).

Разом з тим, позивачка позовні вимоги до інших співвласників про зміну розміру часток будинку, що знаходиться в спільній частковій власності не заявляла, зазначені вимоги не були предметом судового розгляду. З огляду на характер заявлених вимог та склад учасників, місцевий суд дійшов правильного висновку, коли не знайшов підстав для вирішення заявленого ОСОБА_1 спору, виходячи із запропонованого експертом варіанту № 1 розподілу (виділу) житлового будинку та надвірних будівель і споруд по фактичному користуванню.

Отже, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову. Підстав для скасування зазначеного рішення за доводами апеляційної скарги немає.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу позивачки без задоволення, то відповідно до статті 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 07 серпня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 25 листопада 2019 року

Головуючий І.В.Орлов (суддя-доповідач)

Судді: Т.А.Левченко

С.Г.Хвостик