Провадження № 2-з/761/500/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Рибака М.А.,

за участю секретаря Орел П.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Григор`єва Р.І. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Укрсоцбанк", державного реєстратора Комунального підприємства "Реєстраційне бюро" Сороки Валерія Миколайовича, третя особа: комунальне підприємство "Реєстраційне бюро" про скасування рішення про державну реєстрацію права власності,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Укрсоцбанк", державного реєстратора Комунального підприємства "Реєстраційне бюро" Сороки Валерія Миколайовича, третя особа: комунальне підприємство "Реєстраційне бюро" про скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.08.2008 року між ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк", правонаступником якого є ПАТ "Укрсоцбанк" було укладено договоір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 007/71067-NK. Цього ж дня, між ОСОБА_1 та ПАТ "Укрсоцбанк" укладено іпотечний договір № 007/71042-ІО від 22.08.2008 року, згідно якого позивач є майновим поручитилем громадянки України ОСОБА_2 за кредитним договором. Відповідно до п. 1.1 Іпотечного договору предметом іпотеки є наступне майно - АДРЕСА_1 . 10.05.2019 року відповідач в порядку ст. 38 ЗУ "Про іпотеку", направив повідомлення серії № 29-05/19 про намір стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 зобов`язань по кредитному договору.

Також, 13.06.2019 року державним реєстратором КП "Реєстраційне бюро" ОСОБА_3 на підставі іпотечного договору № 3650 від 22.08.2008 року, виданого приватним нотаріусом КМНО Бочаровою С.В. та повідомлення АТ "Укрсоцбанк" № 29-05/19 від 10.05.2019 року зареєстровано право власності на спірну квартиру за відповідачем, про що в реєстр речових прав на нерухоме майно внесено запис № 32054961.

Позивач посилався на незаконність оскаржуваного рішення з огляду на те, що у зв`язку з викраденням 12.07.1996 року свідоцтва про право вланості на спірну квартиру, Першою Київською державною нотаріальною конторою зареєстроване обтяження на житлове приміщення шляхом заборони її відчуження за вх. № 12.07.1996 року. Отже, незважаючи на наявну заборону на відчуження нерухомого майна було здійснено дії щодо відчуження спірного нерухомого майна. Окрім того, державним реєстратором було порушено вимоги Закону України «Про державну реєстрацію прав та на нерухоме майно та їх обтяжень».

Посилаючись на викладене, позивач просив суд скасувати рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень державного реєстратора КП "Реєстраційне бюро" Сороки Валерія Миколайовича за індексним номером 47413047 від 19.06.2019 року про проведення державної реєстрації права вланості на квартиру 26 , що складається з однієї кімнати, загальною площею 40,5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 за Акціонерним товариством "Укрсоцбанк", номер запису про право власності № 32054961.

09 серпня 2019 року представник позивача звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив суд накласти арешт на квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 40,5 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

12 серпня 2019 року відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 09 серпня 2019 року, дану заяву було передано для розгляду судді Рибаку М.А.

Заява мотивована тим, що державний реєстратор при наявній забороні в реєстрі речових прав та при прямій законодавчій забороні здійснення реєстраційних дій щодо майна, зареєстрував право власності на квартиру за відповідачем АТ "Укрсоцбанк". Якщо не накласти арешт на квартиру, що незаконно вибула з власності позивача, відсутність накладеного арешту на спірне майно в подальшому позбавляє позивача ефективно захистити своє порушене право.

За результатом розгляду поданої заяви про забезпечення позову судом встановлено наступне.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Так, дослідивши матеріали цивільної справи, вивчивши заяву про забезпечення позову суд прийшов до висновку, що заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч.ч. 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до п.п. 4,5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, в обґрунтування необхідності забезпечення позову представник позивача зазначає, що спір стосується визнання недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на спірну квартиру, а тому відсутність накладення арешту на квартиру в подальшому позбавляє позивача ефективно захистити своє порушене право.

Разом з тим, враховуючи предмет та підстави позову, доводи викладені у заяві представника позивача, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову з огляду на наступне.

Відповідно до позовних вимог позивач просить суд скасувати рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень державного реєстратора КП "Реєстраційне бюро" Сороки Валерія Миколайовича за індексним номером 47413047 від 19.06.2019 року про проведення державної реєстрації права власності на квартиру 26 , що складається з однієї кімнати , загальною площею 40,5 кв.м, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_3 за Акціонерним товариством "Укрсоцбанк", номер запису про право власності № 32054961.

Разом з тим, можливе позитивне рішення з приводу заявлених позовних вимог, на переконання суду, підлягає примусовому виконанню у відповідності до положень Закону України «Про державну реєстрацію прав та на нерухоме майно та їх обтяжень» не за рахунок квартири АДРЕСА_4 , а відтак - відсутність заявлених позивачем заходів забезпечення позову не може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних його прав або інтересів, за захистом яких звернувся позивач.

Окрім цього, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Проте, матеріали справи не містять будь-яких даних на підтвердження того, що дана квартира за можливим рішенням суду у справі буде підлягати передачі позивачу.

Таким чином, в заяві про забезпечення позову позивач просить суд вжити заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на зазначене майно, що не є співмірним із заявленими позивачем вимогами про скасування рішення про державну реєстрацію квартири, оскільки відсутні будь-які позовні вимоги щодо розпорядження вказаною квартирою.

Відтак, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-154, 259, 260 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Григор`єва Р.І. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Укрсоцбанк", державного реєстратора Комунального підприємства "Реєстраційне бюро" Сороки Валерія Миколайовича, третя особа: комунальне підприємство "Реєстраційне бюро" про скасування рішення про державну реєстрацію права власності, - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ М.А. РИБАК