Справа № 727/6248/18
Провадження № 2/727/152/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2019 року Шевченківський районний суд м.Чернівці в складі:

головуючого судді Чебан В.М.

при секретарі Алієв А.Г.

за участю представника позивача ОСОБА_1

за участю представника відповідача Бацей Т.М.

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» в особі Чернівецької філії, ОСОБА_3 , Приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Балацького Олега Олександровича про визнання частково недійсним договору іпотеки, про скасування запису в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про заборону на нерухоме мано, про скасування записів в державному реєстрі іпотек, -

В С Т А Н О В И В :

ПозивачОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визнання частково недійсним договору іпотеки, про скасування запису в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про заборону на нерухоме мано, про скасування записів в державному реєстрі іпотек до відповідачів ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі чернівецької філії, ОСОБА_3 , Приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Балацького О.О.

Вказує, що 09 серпня 2002 року вона придбала квартиру АДРЕСА_1 .

12 лютого 2008 року позивачка передала дану квартиру своєму синові, ОСОБА_3 на підставі договору дарування. Однак, стверджує, що фактично вона не бажала укладати договір дарування, та через те, що її було введено в оману, вона була змушена в судовому порядку визнати договір дарування квартири недійсним. Так, судовими рішеннями, які набрали чинності, договір дарування був скасований та право власності позивачки на вказану квартиру було поновлено.

Зазначає, що про прийняте рішення вона повідомила реєстраційні органи, та 13.12.2011 року отримала Витяг №32463039 з державного реєстру прав, в якому зазначено, що позивачка є єдиним власником квартири АДРЕСА_1 .

24.07.2017 року позивач звернулась до реєстратора Чернівецької міської ради для отримання інформаційної довідки з наявних в Україні реєстрів, та в отриманому витягу є записи про те, що в Реєстрі прав власності на нерухоме майно позивачка є власником даної квартири, одночасно в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на дану квартиру внесене обмеження типу «заборона на нерухоме майно». Реєстраційний номер обтяження 6603347, та відомості внесені приватним нотаріусом Балацьким О.О. 15.02.2008 року на підставі договору іпотеки CVHMGA від 15.02.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №802.

Крім цього, в Державному реєстрі іпотек за реєстраційними номерами 6602917 та 6603198 зареєстрована іпотека квартири АДРЕСА_1 . Іпотекодержателем квартири зазначений ЗАТ КБ «ПриватБанк», Іпотекодавцем зазначений ОСОБА_3 ; об`єкт обтяження - вказана вище квартира. Підставою обтяження зазначені договір іпотеки CVHMGA від 15.02.2008 року.

Позивачка стверджує, що вказані вище обтяження та заборони перешкоджають їй використовувати свою власність, оскільки вона не в змозі розпоряджатись своєю квартирою. В такий спосіб порушено її право власності, в розумінні ст.ст.317, 319 Цивільного кодексу України. Так, зазначає, що відповідно до вимог ст.41 Конституції України та ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Вважає, що право власності на квартиру набуте позивачкою правомірно і відповідає вимогам ст.328 ЦК України.

Звертає увагу суду на те, що відповідно до вимог ст.ст.382, 383 ЦК України квартира є об`єктом права власності та вона наділена правом використовувати квартиру на власний розсуд, в тому числі її відчужувати.

Вважає, що статтею 386 ЦК України їй гарантований державою захист права власності на квартиру, про яку йдеться вище.

Як зазначено в Законі України «Про іпотеку», іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотекодавець це особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель. Відповідно до вимог ст.5 Закону Предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності.

Вказує, що квартира АДРЕСА_1 належить їй на праві власності. Іпотекодавець ОСОБА_3 не є власником даної квартири, тому вважає, що очевидним є те, що відповідно до вимог ст.5 Закону України «Про іпотеку» дана квартира не може бути предметом іпотеки.

Разом з тим, вказує, що оскільки договір іпотеки є чинним, то, відповідно, вона може захистити свої права на квартиру лише шляхом виключення з договору іпотеки, як предмету іпотеки, її квартири АДРЕСА_1 .

Як зазначено в ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Це надає позивачці підстави стверджувати, що вона не має жодного відношення до стосунків ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк», рівно як і до договору іпотеки.

Такж, посилається на те, що їй не відомі всі умови договору іпотеки CVHMGA від 15.02.2008 року, посвідченого нотаріусом Балацьким О.О., та зареєстрованого в реєстрі за №802, оскільки вона не є стороною договору. Тому її вимога стосується лише необхідності внесення до даного договору змін, в частині виключення з договору іпотеки квартири, яка належить їй на праві власності, як предмету іпотеки.

Також, зазначає, що у випадку задоволення судом вимоги про виключення квартири з предметів іпотеки по іпотечному договору CVHMGA від 15.02.2008 року, посвідченого нотаріусом Балацьким О.О., зареєстрованого в реєстрі за №802, то відповідно вважає, що будуть правові підстави для скасування відповідних записів в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та в Державному реєстрі іпотек.

Крім цього, позивач просить суд врахувати, що вона дізналась про порушення її прав лише після отримання інформаційної довідки №92632921 від 24.07.2017 року.

На основі викладеного, позивач просить суд визнати частково недійсним договір іпотеки від 15.02.2008 року, укладений між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Балацьким Олегом Олександровичем, зареєстрований в реєстрі за №802 в частині визнання квартири АДРЕСА_1 предметом договору іпотеки, оскільки квартира не є власністю іпотекодавця ОСОБА_3 ; виключити з Державного реєстру іпотек записи №6602917 та №6603198 від 15.02.2008 року, зареєстровані приватним нотаріусом Балацьким Олегом Олександровичем про об`єкт обтяження - квартиру АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що дана квартира не є власністю іпотекодавця ОСОБА_3 ; виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис №6603347 від 15.02.2008 року, зареєстрований приватним нотаріусом Балацьким Олегом Олександровичем про заборону на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що дана квартира не є власністю іпотекодавця ОСОБА_3 .

Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримала. Вказала суду на те, що 12.02.2008 року, укладаючи договір дарування квартири, позивачка думала, що укладає договір довічного утримання. В 2011 році за позовом позивачки договір дарування квартири рішенням суду було визнано недійсним та позивачка отримала витяг з реєстру прав власності про те, що вона є власником квартири. Суд першої інстанції виходив з мотивів укладення договору внаслідок обману, однак суд апеляційної інстанції зазначив, що договір дарування укладений під впливом помилки. Разом з тим, у 2017 році позивач з`ясувала, що на належну їй квартиру зареєстровано обтяження та в цей час вона дізналась, що син у 2008 році уклав договір іпотеки з банком, де предметом виступала спірна квартира. Звернула увагу суду на те, що договір іпотеки може бути укладений тільки з власником нерухомого майна. При цьому, спірна квартира тимчасово незаконно перебувала у власності відповідача ОСОБА_3 . Крім цього, звернула увагу суду на те, що твердження представника позивача про застосування строків позовної давності не можуть бути застосовані судом, оскільки позивач дізналась про порушення своїх прав лише у 2017 році. Просила суд задовольнити позов.

Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Підтримала подану до суду заяву про застосування строку позовної давності та вказала, що у 2011 році позивач повинна була дізнатись про порушення своїх прав під час отримання витягу про реєстрацію права власності на спірну квартиру. Також, вказала на те. що у 2011 році АТ КБ «Приватбанк» не були залучені до участі в справі, однак відповідач ОСОБА_3 знав про іпотеку нерухомого майна, оскільки під заставу саме цієї квартири отримав від банку кошти в сумі 46000 доларів США. Звернула увагу суду на те, що строк дії договору іпотеки на даний час не закінчився. Вважала, що в даному випадку підлягає застосуванню ст.23 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено правові наслідки переходу права власності на предмет іпотеки. Крім цього, під час укладення договору іпотеки позивачка отримувала відповідну довідку про зареєстрованих у квартирі осіб. Підтримала поданий ними відзив на позов.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, однак надав суду відзив на позов, згідно якого вказує, що позивач дійсно не була обізнана з його планами укладення договору іпотеки квартири, тягар утримання квартири несе лише позивачка та вона дійсно не знала, що певний час він був власником спірної квартири. Вважає, що вимоги позову ОСОБА_2 підлягають до задоволення.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09 серпня 2002 року ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 09.08.2002 року (а.с.6).

12.02.2008 року між позивачкою ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір дарування квартири АДРЕСА_1 (а.с.7).

15.02.2008 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений договір іпотеки, яким було забезпечено виконання зобов`язань ОСОБА_3 за кредитним договором CVHMGA від 15.02.2008 року (а.с.77-82). Предметом договору іпотеки виступає квартира АДРЕСА_2 .

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10.01.2011 року було визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2 від 12 лютого 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Глуговським В.В. та зареєстрований в реєстрі за №289 (а.с.8-9). Як вбачається з вказаного рішення суду першої інстанції, суд керувався положеннями ч.1 ст.230 ЦК України та дійшов висновку про доведеність введення ОСОБА_2 відповідачем ОСОБА_3 в оману щодо вчинення спадкового договору.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 23.11.2017 року (а.с.86-94), апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10.01.2011 року - було задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 10.01.2011 року скасовано. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним задоволено. Визнано договір між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дарування квартири АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Глуговським Віктором Васильовичем 12 лютого 2008 року, зареєстрований в реєстрі за №289, недійсним. При винесенні вказаного рішення суд апеляційної інстанції керувався тим, що вказаний правочин був вчинений позивачкою під впливом помилки.

Так в розумінні ч.4 ст.82 ЦПК України встановлені обставини в рішенні суду, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді вказаної справи.

13.12.2011 року позивачкою було отримано витяг про право власності на вказану квартиру з Чернівецького КОБТІ (а.с.10).

Згідно довідки Чернівецького комунального обласного бюро технічної інвентаризації №1217 від 26.06.2018 року (а.с.36), ЧКОБТІ повідомляє, що згідно наявних реєстрових книг та архівної справи буд. АДРЕСА_3 право власності зареєстровано за ОСОБА_2 згідно Договору купівлі-продажу від 09.08.2002 року посвідченого приватним нотаріусом Зеленською М.В., реєстровий №1693 та внесено в книгу за №79, сторінка 79, дата реєстрації 13.08.2002 року; 13.12.2011 року.

Разом з тим, як вбачається з копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №92632921 від 24.07.2017 року (а.с.13-14), квартира АДРЕСА_2 перебуває у власності позивачки ОСОБА_2 . При цьому, в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на дану квартиру внесене обмеження типу «заборона на нерухоме майно». Реєстраційний номер обтяження 6603347, та відомості внесені приватним нотаріусом Балацьким О.О. 15.02.2008 року на підставі договору іпотеки CVHMGA від 15.02.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №802. Крім цього, в Державному реєстрі іпотек за реєстраційними номерами 6602917 та 6603198 зареєстрована іпотека квартири АДРЕСА_2 . Іпотекодержателем квартири зазначений ЗАТ КБ «ПриватБанк», Іпотекодавцем зазначений ОСОБА_3 ; об`єкт обтяження - вказана вище квартира. Підставою обтяження зазначений договір іпотеки CVHMGA від 15.02.2008 року.

Відповідно до ч.1 ст.575 ЦК України іпотека є заставою нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ст.5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

На підставі ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно вимог ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Частиною 5 ст.216 ЦК України визначено, що вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абз. п.5 постанови від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

За змістом статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З огляду на наведене, враховуючи, щона даний час порушено права позивача як власника відповідного майна, а наявність відповідних обтяжень на майно в даному випадку є порушенням права позивача, оскільки остання не є іпотекодавцем згідно договору іпотеки від 15.002.2008 року, то суд приходить до висновку, що є всі правові підстави для задоволення позову ОСОБА_2 , оскільки квартира перебувала у власності ОСОБА_3 на підставі договору дарування, укладеного під впливом помилки. Судове рішення з цього приводу на даний час набрало законної сили.

Сама ж ОСОБА_2 стороною договору іпотеки (як іпотекодавця, чи поручителя) взагалі не виступала, а тому суд вважає, що в даному випадку має місце порушення її права, як власниці квартири.

Також, суд не приймає до уваги твердження представника відповідача щодозастосування ст.23 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено правові наслідки переходу права власності на предмет іпотеки, оскільки позов заявлений до суду з підстав застосування наслідків недійсності іншого правочину відповідно до статей 215 та 216 ЦК України та позивач не ставить питання про припинення договору іпотеки.

Твердження ж представника відповідача АТ КБ «Приватбанк» з приводу застосування строку позовної давності до вимог ОСОБА_2 судом не приймаються до уваги з огляду на наступне.

Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

За ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому, при зверненні до суду з даним позовом позивачем надано копію Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №92632921 від 24.07.2017 року. Вказані відомості нею отримані після звернення АТ КБ «Приватбанк» до Апеляційного суду Чернівецької області з апеляційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним.

Таким чином, вказану дату, а саме 24.07.2017 року, суд приймає до уваги як момент, коли позивач дізналась про порушення своїх прав.

Інших доказів з даного приводу суду не надано. Також, суд не може взяти до уваги надану відповідачем довідку про кількість зареєстрованих осіб від 14.02.2008 року, оскільки у ній не зазначено про існування будь-яких обтяжень на нерухоме майно позивачки. При цьому, у отриманій позивачкою довідці БТІ від 13.12.2011 року також про існування обтяження нерухомого майна не зазначено.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на наведене, суд вважає, що слід визнати частково недійсним договір іпотеки від 15.02.2008 року, укладений між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Балацьким Олегом Олександровичем, зареєстрований в реєстрі за №802 в частині визнання квартири АДРЕСА_1 предметом договору іпотеки; виключити з Державного реєстру іпотек записи №6602917 та №6603198 від 15.02.2008 року, зареєстровані приватним нотаріусом Балацьким Олегом Олександровичем про об`єкт обтяження - квартиру АДРЕСА_1 ; виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис №6603347 від 15.02.2008 року, зареєстрований приватним нотаріусом Балацьким Олегом Олександровичем про заборону на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що дана квартира не є власністю іпотекодавця ОСОБА_3 .

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.316, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст.4, 5, 13, 76-81, 141, 263, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» в особі Чернівецької філії, ОСОБА_3 , Приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Балацького Олега Олександровича про визнання частково недійсним договору іпотеки, про скасування запису в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про заборону на нерухоме мано, про скасування записів в державному реєстрі іпотек задовольнити.

Визнати частково недійсним договір іпотеки від 15.02.2008 року, укладений між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Балацьким Олегом Олександровичем, зареєстрований в реєстрі за №802 в частині визнання квартири АДРЕСА_1 предметом договору іпотеки, оскільки квартира не є власністю іпотекодавця ОСОБА_3 .

Виключити з Державного реєстру іпотек записи №6602917 та 6603198 від 15.02.2008 року, зареєстровані приватним нотаріусом Балацьким Олегом Олександровичем про об`єкт обтяження - квартиру АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що дана квартира не є власністю іпотекодавця ОСОБА_3 .

Виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис №6603347 від 15.02.2008 року, зареєстрований приватним нотаріусом Балацьким Олегом Олександровичем про заборону на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що дана квартира не є власністю іпотекодавця ОСОБА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

З повним текстом рішення суду учасники справи можуть ознайомитись 24 листопада 2019 року.

СУДДЯ: