Постанова

Іменем України

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 490/4036/13-ц

провадження № 61-20470св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представники позивача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

відповідач - ОСОБА_5 ,

представник відповідача - ОСОБА_6 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Миколаївської області у складі колегії суддів: Темнікової В. І., Галущенко О. І., Крамаренко Т. В. від 14 грудня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про виділ частки із майна, що є спільною частковою власністю.

Позовна заява мотивована тим, що він та відповідач є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , яка належить їм на праві спільної часткової власності. Вказана квартира має два окремих виходи на вулицю і складається з трьох кімнат площами 22,1 кв. м, 13,3 кв. м, 20,6 кв. м, кухні площею 12,9 кв. м і коридора площею 8,8 кв. м.

Посилаючись на те, що фактично спірною квартирою користується відповідач, який перешкоджає позивачу у здійсненні свого права власності, останній просив виділити у натурі частку, яка належить йому у квартирі АДРЕСА_1 шляхом визнання права власності на цю частку.

Суди указану справу розглядали неодноразово.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 листопада 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Поділено в натурі квартиру АДРЕСА_1 відповідно до першого варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи № 125-085 від 05 листопада 2012 року, а саме: виділено в користування: ОСОБА_1 житлову кімнату літ. 5 площею 13,3 кв. м, житлову кімнату літ. 4 площею 20,6 кв. м, а також коридор літ. 3, площею 8,8 кв. м; ОСОБА_5 житлову кімнату літ. 6 площею 22,1 кв. м, а також кухню літ. 2, площею 12,9 кв. м. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 18 505 грн компенсації за перебільшення ідеальної частки та 2 098 грн судових витрат.

Додатковим рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 грудня 2014 року визнано за ОСОБА_1 право власності на 55/100 частини квартири АДРЕСА_1 , за ОСОБА_5 - право власності на 45/100 частини квартири АДРЕСА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_1 за власний рахунок здійснити роботи з переобладнання приміщення квартири АДРЕСА_1 , а саме: закласти дверний отвір зі шпаклюванням з приміщення 1-2 до приміщення 1-3, вартістю 800 грн. Виключено з другого абзацу резолютивної частини рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 листопада 2014 року після слів: «а саме: виділити» слова: «в користування».

Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що виділ частки ОСОБА_1 в натурі зі спірної квартири є можливим шляхом її реального поділу згідно запропонованого експертом першого варіанту судової будівельно-технічної експертизи. Обираючи варіант поділу, суд виходив з того, що сторонами суду не надано в установленому законом порядку належних та допустимих доказів того, що переобладнання, які вимагаються для поділу згідно другого варіанту, не суперечать вимогам будівельних, санітарних та протипожежних норм і правил, та позивач згоден сплатити відповідачу компенсацію за перебільшення ідеальної частки у більшому розмірі.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд виходив з того, що рішенням суду було проведено поділ спірної квартири в натурі по першому варіанту судової будівельно-технічної експертизи, який передбачає проведення перепланування для ізоляції виділеної частки на суму 800 грн, однак в резолютивній частині рішення це не знайшло свого відображення. Крім того, задовольнивши позов та поділивши квартиру в натурі, суд не вказав про визнання права власності на виділені частки, а навпаки, виділив у користування сторонам конкретні приміщення, про що позивач суд не просив. Тому суд вважав за необхідне вирішити дані питання шляхом ухвалення додаткового рішення з одночасним усуненням описки в резолютиваній частині рішення суду про виділення сторонам «у користування» конкретних приміщень.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 14 грудня 2016 року апеляційні скарги ОСОБА_5 задоволено. Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 листопада 2014 року та додаткове рішення цього ж суду від 26 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивачем не надано висновку судової будівельно-технічної експертизи № 125-085 від 05 листопада 2012 року з варіантами розподілу квартири у відповідності до Державних будівельних норм України, що свідчить про відсутність допустимого доказу щодо варіантів реального розподілу спірної квартири. Жоден із запропонованих експертом варіантів поділу спірної квартири не узгоджений із компетентними органами на зазначені в них переобладнання і не передбачають планувальну можливість поділу однієї трьохкімнатної житлової квартири на дві ізольовані саме житлові квартири.

Крім того, на час розгляду справи в апеляційному суді у сторін відсутнє право власності на спірну квартиру, наявністю якого були обґрунтовані позовні вимоги позивача про виділ належної йому частки.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У січні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі судові рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд порушив право позивача на виділ у натурі частки зі спірного майна, яке гарантовано статтею 364 ЦК України, не з`ясував всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, не врахував, що уповноваженим органом місцевого самоврядування та управлінням архітектури рішення про відмову в наданні дозволу на переобладнання спірної квартири не приймалося, тому є передчасними та хибними висновки суду про відсутність підстав для задоволення позову. Обраний судом першої інстанції варіант поділу спірної квартири не перешкоджає втручання в несучі конструкції, тому додаткових погоджень компетентних органів не потребує. Крім того, апеляційним судом не надано оцінку факту ухилення відповідача від участі в повторній судовій будівельно-технічній експертизі.

Узагальнені доводи заперечення/пояснення на касаційну скаргу

У квітні 2017 року ОСОБА_5 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, у яких, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги та законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення суду апеляційної інстанції, просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

У червні 2017 року ОСОБА_5 та ОСОБА_1 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ пояснення на касаційну скаргу, у яких просили врахувати рішення апеляційного суду Миколаївської області від 29 травня 2017 року у справі № 490/5973/13-ц, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири, що укладений між ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , зареєстрований на біржі нерухомості «Едвайс-Консульт» № 164, відмовлено.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 490/4036/13-ц з Центрального районного суду м. Миколаєва.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Указана справа передана до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності, кожному по 1/2 частині. Вказана квартира розташована на першому поверсі будинку, має два окремих виходи на вулицю і складається із трьох кімнат площами 22,1 кв. м, 13,3 кв. м та 20,6 кв. м, кухні площею 12,9 кв. м і коридору площею 8,8 кв. м.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

За положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників.

Поняття спільної часткової власності визначено в частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».

При поділі нерухомого майна в натурі у разі необхідності його переобладнання та перепланування до ухвалення рішення в матеріалах справи повинні бути надані відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно-епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилам пожежної безпеки.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 125-085 від 05 листопада 2012 року запропоновано два варіанти поділу спірної квартири. Обидва запропоновані експертом варіанти поділу передбачають відступлення від розміру ідеальних часток сторін з нарахуванням відповідної компенсації за відступлення від частки співвласника та проведення відповідних переобладнань.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні погодження з компетентними органами на можливість здійснення запланованих експертом перепланувань та переобладнань при виділенні кожному із співвласників належної йому частки у спірній квартирі згідно із запропонованими експертом варіантами, які повинні бути отримані та надані суду до ухвалення судового рішення, оскільки такі документи є однією з умов правильного вирішення спору.

Також висновок судової будівельно-технічної експертизи № 125-085 від 05 листопада 2012 року, на який посилається позивач, обґрунтовуючи підстави позову, не містить даних про можливість улаштування після виділення часток кожному із співвласників саме двох ізольованих житлових квартир та облаштування у кожній із них кухні та санвузла.

Наявність у квартирі двох окремих виходів не є безумовною підставою для висновку про можливість поділу квартири в натурі зі створенням окремих об`єктів нерухомого майна.

За таких обставин, висновки апеляційного суду про відсутність підстав для виділення кожному із співвласників належної йому частки у праві спільної часткової власності відповідно до запропонованих експертом варіантів судової будівельно-технічної експертизи № 125-085 від 05 листопада 2012 року є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення суду апеляційної інстанції, оскільки зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції, були предметом дослідження у суді із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Оскільки оскаржуване рішення апеляційного суду залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 14 грудня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун