Номер провадження: 22-ц/813/1029/19
Номер справи місцевого суду: 493/915/16-ц
Головуючий у першій інстанції Бодашко Л. І.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Драгомерецького М.М., Черевка П.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Балтського районного суду Одеської області від 11 грудня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Балтської міської ради Одеської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем та визнання особи спадкоємцем четвертої черги, -

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому стверджує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Гольма Балтського району Одеської області помер ОСОБА_4 , з яким вона проживала однією сім`єю як чоловік і жінка з 01 січня 1999 року і по день його смерті, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_1 , вела з ним спільне господарство, проживала разом з ним в її будинку в с. Гольма Балтського району Одеської області, у них був спільний побут, взаємні права та обов`язки, що притаманні подружжю, та в той час а ні ОСОБА_4 , а ні вона в іншому шлюбі не перебували. Після його смерті позивач здійснила поховання чоловіка ОСОБА_4 і відкрилася спадщина на належну йому земельну ділянку, тому їй необхідно встановити факт спільного проживання однією сім`єю понад п`ять років для визначення її спадкоємцем за законом четвертої черги.

Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 11 грудня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Визнано встановленим факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, тобто, з 1999 року по 2009 рік в с. Гольма Балтського району Одеської області. Визнано ОСОБА_2 спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Гольма Балтського району Одеської області.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції 13 листопада 2019 року сторони у справі не з`явилась, про час та місце розгляду справи сповіщалась належним чином.

12 листопада 2019 року до канцелярії Одеського апеляційного суду від ОСОБА_3 надійшло клопотання про розгляд цивільної справи без його участі.

13 листопада 2019 року від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та її представника.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 25 листопада 2019 року.

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Ознакою сім`ї є наявність між її членами взаємних прав та обов`язків. Члени сім`ї наділені цілою системою прав та обов`язків, які зумовлені їхнім спільним проживанням.

Частинами 1, 2 ст. 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного Кодексу про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Судом першої інстанції правильно були встановлені наступні обставини.

ОСОБА_4 з 01 січня 1999 року по 09 січня 2009 року проживав з ОСОБА_2 однією сім`єю, як чоловік та жінка без шлюбу в житловому будинку позивача по АДРЕСА_1 , вони були поєднані спільним побутом, вели спільне господарство та мали спільний бюджет, між ними дійсно склалися відносини, притаманні подружжю.

Факт спільного проживання сторін однією сім`єю, як чоловіка та жінки без шлюбу підтверджується показаннями допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Так, свідок ОСОБА_13 показав, що працює старостою села Гольма Балтського району Одеської області і живе в цьому селі з часу свого народження. Він знає, що ОСОБА_2 і ОСОБА_4 жили разом як чоловік і жінка протягом 10 років з 1999 року. У них у господарстві була кобила з підводою, на цій підводі ОСОБА_4 возив обіди у тракторну бригаду, жили вони в будинку ОСОБА_2 . Коли помер ОСОБА_4 , то ховала його позивач з її будинку, в якому вони жили разом. В погосподарських книгах, де вказаний ОСОБА_4 , жодні дані про те, де він жив і з ким, відсутні і взагалі відсутні будь-які відомості, навіть підпис нібито ОСОБА_4 викликає сумнів в достовірності, а відносно ОСОБА_2 вказано який будинок, скільки кімнат, яке господарство, вказана і кобила, на якій працював ОСОБА_4 .. Він стверджує, що є випадки, коли записи у погосподарських книгах розбігаються з тим, що дійсно існує, це могло статися із-за недбалості осіб, яким було доручено заповнювати цю книгу, так сталося і відносно ОСОБА_14 і ОСОБА_3.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні підтвердила, що живе по-сусідству з ОСОБА_2 і добре знає, що ОСОБА_4 і ОСОБА_2 жили разом як чоловік і жінка в будинку ОСОБА_2 , в якому є лише одна кімната. У них було спільне господарство, корова, дві свині, кури, кобила. Вони часто ходили до неї в гості, а вона ходила неодноразово до них. Коли ОСОБА_4 захворів, ОСОБА_2 їздила до нього в лікарню, купувала ліки, передавала їжу, а коли не могла їхати, то передавала їй гроші для придбання ліків для ОСОБА_4 . Коли ОСОБА_4 помер, то ховала його позивач зі свого будинку, синів ОСОБА_4 вона ніколи не бачила і вони до батька не приїжджали, а також не були і під час поховання. ОСОБА_2 готувала обід і на 9 днів і на 40 днів після смерті ОСОБА_15 .

Свідок ОСОБА_8 підтвердила суду той факт, що позивач і спадкодавець жили однією сім`єю в будинку ОСОБА_2 протягом 10 років до його смерті, вели спільне господарство, працювали разом на присадибній ділянці, ходили разом в гості як чоловік і дружина. До ОСОБА_16 ОСОБА_4 жив зі співмешканкою ОСОБА_17 , з якою припинив відносини приблизно в 1995-1996 роках. ОСОБА_17 його покинула і пішла від нього жити до іншого чоловіка, ОСОБА_4 деякий час жив сам, а згодом зійшовся з позивачем, перейшов жити в будинок ОСОБА_2 , де вони жили разом з січня 1999 року по день його смерті. Ховала його ОСОБА_2 зі свого будинку, виконувала релігійні обряди.

Свідок ОСОБА_18 також підтвердила суду першої інстанції той факт, що жили позивач і ОСОБА_4 разом як чоловік і жінка протягом 10 років в будинку ОСОБА_2 , в якому була лише одна кімната і одне ліжко, вона навіщала їх, оскільки вони жили по-сусідству, а також вони разом ходили до неї в гості. У них було спільне господарство, корова, свині, кобила, кури, доглядали за худобою разом, ОСОБА_2 лікувала ОСОБА_4 , коли той захворів, їздила до нього в лікарню, а коли він помер, то ховала його позивач зі свого будинку.

Свідок ОСОБА_10 показала суду першої інстанції, що працювала секретарем Гольмянської сільської ради з 2006 по 2015 роки. Чи жили разом ОСОБА_2 і ОСОБА_4 з 1999 року однією сім`єю вона не знає, але в погоспорарських книгах немає запису про те, що вони жили разом, записи в цій книзі робили працівники бібліотеки, та інші особи, кому це доручалося. Вона особисто цього не робила, однак декілька раз бачила на подвір`ї ОСОБА_2 ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_17 підтвердила суду, що перебувала з ОСОБА_4 у фактичних шлюбних відносинах до 1995-1996 років, точно не пам`ятає, покинула його так як він зловживав спиртними напоями і перейшла жити до іншого будинку, до своєї доньки. Як жив і з ким ОСОБА_4 вона не знає, але думає, що він не міг жити як чоловік і жінка з ОСОБА_2 , оскільки у них велика різниця у віці. Він при зустрічах з нею не казав, що живе з ОСОБА_2 , а казав, що живе один. Однак, хоронила ОСОБА_4 саме ОСОБА_2 зі свого будинку.

Свідок ОСОБА_11 показала суду, що вона працювала продацем в магазині і до неї приходила за продуктами ОСОБА_2 і говорила їй, що нібито їй соромно, що в селі говорять про те, що вона живе з ОСОБА_4, оскільки той молодший від неї, коли це було вона не пам`ятає, однак декілька раз бачила ОСОБА_4 на подвір`ї ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_12 показала суду, що ОСОБА_3 жив з ОСОБА_17 , після того, як вони розійшлися, вона з ОСОБА_4 не спілкувалася і не знає з ким він жив, але бачила його на подвір`ї ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_19 показала суду, що ОСОБА_4 жив в своєму будинку сам, жити однією сім`єю з ОСОБА_2 як чоловік і жінка він не міг, оскільки різниця у віці у них 25 років. В 2011 році приїжджав син ОСОБА_4 - ОСОБА_3 , прийшов до неї з пляшкою горілки, сказавши, що дізнався в магазині про смерть батька, після чого пішов до ОСОБА_2 , яка його вигнала, а на ніч прийняла ОСОБА_7 , після чого той уїхав. ОСОБА_4 помер в лікарні, хто його ховав, вона не знає і не знає з якого будинку.

Свідок ОСОБА_20 показав суду, що знав ОСОБА_4 дуже добре, працювали разом на тракторній бригаді, останній час ОСОБА_3 на підводі розвозив обіди працівникам тракторної бригади. ОСОБА_4 вживав спиртні напої, тому розійшовся з ОСОБА_17 і з того часу він з ним тільки декілька раз зустрічався, той казав, що живе один. З ким згодом жив ОСОБА_4 йому не відомо, оскільки він живе в с. Гольма-1, а ОСОБА_4 жив в с. Гольма-2 .

Зважаючи, на вище викладене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , як чоловіка і жінки однією сім`єю без шлюбу мав місце протягом зазначеного позивачем періоду, тобто з 01 січня 1999 року до 09 січня 2009 року і тому дана вимога підлягає задоволенню, а також підлягає задоволенню і вимога щодо визнання позивача спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_4 .

Що ж стосується даних, внесених в погосподарські книги с. Гольма Балтського району Одеської області про те, що в будинку ОСОБА_2 не був зареєстрований ОСОБА_4 і що ОСОБА_4 нібито був зареєстрований в іншому будинку, то суд першої інстанції до цих обставин вірно поставився критично, оскільки в судовому засіданні шляхом допиту свідків, в тому числі старости села ОСОБА_13 і колишнього секретаря сільської ради Рачинської В.І., встановлено, що особи, яким було доручено робити перепис належним чином, віднеслися до цієї роботи недбало і що вищевказані записи є недостовірними.

Суд першої інстанції також вірно поставився критично до показів свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 і ОСОБА_19 в частині того, що вони знають про стосунки ОСОБА_2 і ОСОБА_4 зі слів інших осіб і вважають, що ці особи не могли жити як чоловік і жінка, оскільки у них велика різниця у віці.

Суд першої інстанції також правильно констатував, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у встановлений законом строк не подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини та взагалі таких заяв не подали.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги. Крім того суд апеляційної інстанції зазначає, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 25 червня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до Гольмянської сільської ради Балтського району Одеської області, третя особа - ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено. Рішення суду апеляційної інстанції вмотивовано тим, що причини пропуску ОСОБА_3 строку для прийняття спадщини не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій з прийняття спадщини.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, є неспроможними, оскільки доводи апеляційної скарги були розглянуті і обґрунтовані судом першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують зазначені вище висновки суду першої інстанції і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи. Жодного належного та допустимого доказу на спростування вказаних вище висновків суду першої інстанції скаржник не надала.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 11 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 25 листопада 2019 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко