ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2019 року

м.Суми

Справа №591/5726/15-ц

Номер провадження 22-ц/816/4924/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Орлова І. В. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

учасники справи:

заявниця: ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: Ковпаківський відділ державної виконавчої служби міста Суми

Головного територіального управління юстиції у Сумській області,

ОСОБА_2

Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та її представника адвоката Стадника Семена Валерійовича на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 18 вересня 2019 року (суддя Шелєхова Г.В., дата складення повного тексту ухвали - 18 вересня 2019 року) за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в :

19 червня 2019 року ОСОБА_1 в особі свого представника - адвоката Стадника С.В. звернулася із заявою про визнання такими, що не підлягають виконанню, виконавчих листів про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості в сумі 30.973,35 доларів США, еквівалентних 684.119,74 грн, та судового збору в сумі 1.827,00 гривень.

Вимоги заявниці обґрунтовані тим, що 23 січня 2019 року відповідно до ухвали Зарічного районного суду міста Суми ОСОБА_1 набула процесуальний статус стягувача у виконавчих провадженнях № 54445952 та № 54348082, де вона одночасно має статус боржника. На думку заявниці, відсутність обов`язку виконувати зобов`язання перед самою собою є підставою для визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню на підставі частини 2 статті 432 ЦПК України.

Ухвалою Зарічного районного суду міста Суми від 18 вересня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та її представник - адвокат Стадник С.В., посилаючись на незаконність оскаржуваної ухвали, неповне з`ясування обставин, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просили скасувати ухвалу місцевого суду та задовольнити вимоги заяви, визнавши виконавчі листи такими, що не підлягають виконанню.

Вимоги скарги мотивовані тим, що суд не застосував норму частини 1 статті 606 Цивільного кодексу (ЦК) України щодо припинення зобов`язання поєднанням боржника і кредитора в одній особі. Питання стягнення виконавчого збору не є перешкодою для застосування частини 2 статті 432 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу головний державний виконавець Ковпаківського відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області Балаба Л.О. просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 18 вересня 2019 року без змін. При цьому вказує, що правові наслідки припинення зобов`язання шляхом поєднання боржника і кредитора за нормою частини 1 статті 606 ЦК України не підлягають застосуванню під час примусового виконання рішення суду про стягнення боргу, оскільки застосовуються норми Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, звертає увагу на те, що із заявниці підлягає стягненню виконавчий збір за виконавчими листами, які вона просить визнати такими, що не підлягають виконанню.

На виконання вимог ухвали Сумського апеляційного суду від 28 жовтня 2019 року Ковпаківський відділ державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області надав апеляційному суду для огляду матеріали виконавчих проваджень № 54445952 та № 54348082 у зведеному виконавчому провадженні № 54465400. У цьому виконавчому провадженні наявні оригінали виданих 23 грудня 2016 року Зарічним районним судом міста Суми виконавчих листів про стягнення у солідарному порядку з боржниці ОСОБА_1 684.119,74 гривень заборгованості за кредитним договором та про стягнення у дольовому порядку з боржниці ОСОБА_1 . 1.827,00 гривень судового збору.

Учасники справи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. У підготовчий частині судового засідання апеляційний суд залишив без задоволення клопотання ОСОБА_1 та її представника - адвоката Стадника С.В. про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням представника заявниці у щорічній відпустці за межами України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення старшого державного виконавця Ковпаківського відділу ДВС міста Суми Плевака В.В., дослідивши матеріали справи та виконавчого провадження, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, суд першої інстанції встановив, що у виконавчому провадженні стягувачка та боржниця є однією особою, тобто у ОСОБА_1 відсутній обов`язок виконання зобов`язання перед собою. Разом з тим суд дійшов висновку про те, що ця обставина не може бути підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки фактично рішення суду не виконане. Зокрема, ще не вирішено питання про стягнення виконавчого збору із заявниці, а факт заміни сторони у виконавчому провадженні не є безумовною підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Крім того, суд зазначив, що права заявниці не будуть порушені, оскільки вона може звернутися безпосередньо до органів державної виконавчої служби із заявою про повернення виконавчого листа.

Суд апеляційної інстанції погоджується з правильністю висновку суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, з огляду на таке.

Так, судом встановлено, що рішенням Зарічного районного суду міста Суми від 13 липня 2016 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 14 грудня 2016 року, достроково у солідарному порядку з ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Сумської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто заборгованість за Кредитним договором № 014/30650/81/81536 від 28 грудня 2007 року у сумі 30.973, 35 доларів США, що у гривневому еквіваленті відповідно до курсу НБУ становить 684.119,74 грн.

Стягнуто в дольовому порядку з ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Сумської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» витрати по оплаті судового збору по 1.827,00 гривень з кожного (т.1 а.с. 211-214, т.2 а.с.199-202).

20 липня 2017 року відкрито Виконавче провадження № 53843741 з примусового виконання вказаного рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку 1.827,00 грн судового збору (т.3 а.с. 97), а 04 серпня 2017 року відкрито Виконавче провадження № 53843741 про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості у сумі 684.119,74 грн (т. 3 а.с.95).

30 липня 2018 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Публічним акціонерним товариством «ОКСІ БАНК» укладено договір про відступлення права вимоги, згідно якого, до ПАТ «ОКСІ БАНК» перейшло права вимоги до ОСОБА_2 за Кредитним договором №014/30650/81/81536 від 28.12.2007 року (т.3, а.с.99-103).

30 липня 2018 року між ПАТ «ОКСІ БАНК» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП» укладено договір про відступлення права вимоги, згідно якого, останньому перейшло права вимоги до ОСОБА_2 за Кредитним договором №014/30650/81/81536 від 28.12.2007 року ( т.3 а.с. 109-114).

30 липня 2018 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРФІНАНС ГРУП» та ОСОБА_1 укладено Договір про відступлення права вимоги, згідно якого, останній перейшло права вимоги до ОСОБА_2 за Кредитним договором №014/30650/81/81536 від 28.12.2007 року ( т.3 а.с. 117-120).

Ухвалою Зарічного районного суду міста Суми від 23 січня 2019 року замінено стягувача у виконавчих провадженнях № 54445952 і № 54348082 з Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на ОСОБА_1 (т.3 а.с. 178-180). У зведеному виконавчому провадженні № 54465400 процесуальний статус боржників мають ОСОБА_2 і ОСОБА_1 .

Відповідно до частин 1-2 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Відповідно до частини 2 статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявні обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом. Підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої Цивільного кодексу України.

Відповідно частини 1 статті 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу (ст.605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (ст.606 ЦК України).

Отже, матеріально-правовою підставою визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є припинення обов`язку боржника з підстав, визначених законом, а саме статтями 599-601, 604-609 ЦК України.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

Визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконанню, судячи із змісту поданої заяви та апеляційної скарги, заявниця пов`язувала з визначеною статтею 606 ЦК України матеріально-правовою підставою, а саме з поєднанням боржника - ОСОБА_1 і кредитора - ОСОБА_1 в одній особі.

Відповідно до статті 606 ЦК України зобов`язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Зазначена підстава припинення цивільно-правового зобов`язання відноситься до групи підстав, що не належать до правочинів і не залежать від волі сторін.

Положення статті 606 ЦК України мають застосовуватися судом у разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить зобов`язання іншої особи відповідно до будь-якої підстави, зазначеної в законі, та якщо при цьому один із суб`єктів правовідношення у зв`язку з обставинами, зазначеними в законі, припиняється як сторона правовідносин, і з двох самостійних суб`єктів залишається (утворюється) один, в якому поєднується боржник і кредитор. Саме у такому разі підстава припинення цивільно-правового зобов`язання не залежатиме від волі сторін. Таку правову позицію висловлено Верховним Судом України у постановах від 16 вересня 2015 року у справі №6-43цс15, від 23 березня 2016 року у справі №3-107гс16 та від 13 липня 2016 року у справі №3-519гс16.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 за Договором від 30 липня 2018 року набула право вимагати від боржника - ОСОБА_2 повернення за Кредитним договором № 014/30650/81/81536 від 28.12.2007 року заборгованості за кредитом у розмірі 599.701,80 гривень та заборгованості по процентам у розмірі 3.474,98 гривень. Права вимагати такого повернення грошових сум від себе, як поручителя за Кредитним договором № 014/30650/81/81536 від 28.12.2007 року, ОСОБА_1 не набувала. Таким чином припинення зобов`язання через поєднання боржника і кредитора в одній особі (статті 606 ЦК України), з яким заявниця пов`язувала можливість застосування положень частини 2 статті 432 ЦПК України, взагалі відсутнє. Про наявність інших обставин, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за виданими Зарічним районним судом міста Суми 23 грудня 2016 року виконавчими листами № 591/5726/15 про стягнення з ОСОБА_1 684.119,74 гривень боргу за кредитним договором та 1.827,00 гривень судового збору, заявниця не довела.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 18 вересня 2019 року постановлено з додержанням вимог матеріального та процесуального права. Підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника - адвоката Стадника Семена Валерійовича залишити без задоволення, а ухвалу Зарічного районного суду міста Суми від 18 вересня 2019 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 25 листопада 2019 року.

Головуючий І.В.Орлов (суддя-доповідач)

Судді: Т.А.Левченко

С.Г.Хвостик