Постанова

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 569/24433/18 (4-с/569/15/19)

провадження № 61-7789св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

скаржник - ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження- Рівненський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, стягувач - ОСОБА_2 ,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 23 січня 2019 року у складі судді Галінської В. В. та постанову Рівненського апеляційного суду від 14 березня 2019 року у складі колегії суддів: Шимківа С. С., Боймиструка С. В., Гордійчук С. О.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на рішення Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (далі - Рівненський МВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області) про накладення штрафу.

На обґрунтування скарги зазначив, що згідно з постановою державного виконавця Мукачівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області

(далі - Мукачівський РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області) Клонович В. М. від 01 листопада 2018 року на ОСОБА_1 накладено штраф 50 % заборгованості у розмірі 55 908,54 грн.

26 листопада 2018 року за заявою ОСОБА_1 матеріали виконавчого провадження були направлені до Рівненського МВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області за фактичним місцем проживання боржника.

05 грудня 2018 року Рівненський МВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області прийнято постанову про прийняття виконавчого провадження.

В оскаржуваній постанові зазначено, що ОСОБА_1 рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області суду від 09 липня 2004 року № 2?1383 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 24 червня 2004 року і до досягнення повноліття не виконується та не повідомлено причини його невиконання, відповідно станом на 01 листопада 2018 року заборгованість зі сплати аліментів становить 111 817, 08 грн, та сукупний розмір заборгованості перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець зобов`язаний винести постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 50 % від суми заборгованості зі сплати аліментів.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просив визнати незаконною та скасувати постанову ВП № 4106599 від 01 листопада 2018 року про накладення на нього штрафу по виконавчому провадженню у сумі 55 908, 54 грн на користь ОСОБА_2 , винесену державним виконавцем Мукачівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Клованич В. М.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 23 січня 2019 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що оскаржувана постанова державного виконавця відповідає вимогам пункту 3 частини 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», яким передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. Враховуючи, що розмір заборгованості за аліментами є значним та порушує права дитини на достатнє матеріальне забезпечення, а скаржник не надав доказів належної сплати аліментів, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні скарги.

Короткий зміст ухвали та рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Рівненського апеляційного суду від 14 березня 2019 року ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 23 січня 2019 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційної інстанції мотивоване тим, що станом на дату винесення оскаржуваної постанови державного виконавця ВП № 4106599

від 01 листопада 2018 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 111 817, 08 грн, розмір якої перевищує суму платежів по аліментах за три роки, виконавцем правомірно винесено постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 % від суми заборгованості зі сплати аліментів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і постановити нову ухвалу про задоволення скарги, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що зміни в пункт 3 частини 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», які набрали чинності

28 серпня 2018 року, яким передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів, не можуть бути застосовано до заборгованості зі сплати аліментів

ОСОБА_1 , оскільки вказана заборгованість існувала до набрання чинності вказаних змін у закон.

Окрім того, скаржник зазначив, що пункт 3 частини 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону № 2475-VIII

від 03 липня 2018 року) погіршує становище ОСОБА_1 , тому не має зворотної сили у часі в розумінні та всупереч вимогам статті 58 Конституції України.

Доводи інших учасників справи

У червні 2019 року ОСОБА_2 надіслала до суду відзив на касаційну скаргу, в якому просила судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін, оскільки ОСОБА_1 з 2004 року не сплачував аліментів на користь ОСОБА_2 , а тому до набрання чинності Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» у скаржника утворилась заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

Ухвалою Верховного Суду від 04 листопада 2019 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що на примусовому виконанні Мукачівського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області перебувало виконавче провадження згідно з виконавчим листом № 2-1383, видане 09 липня 2004 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 24 червня 2004 року і до досягнення повноліття.

Постановою державного виконавця Мукачівського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Клованич В. М. від 01 листопада 2018 року накладено на ОСОБА_1 штраф у розмірі 55 908, 54 грн, на користь стягувача ОСОБА_2 .

Постановою державного виконавця Мукачівського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Клованич В. М. від 26 листопада 2018 року передано вищевказаний виконавчий лист № 2-1383, за місцем проживання боржника, у Рівненський МВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області.

05 грудня 2018 року Рівненський МВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області прийнято постанову про прийняття виконавчого провадження.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Предметом оскарження у цій справі ОСОБА_1 визначив постанову Мукачівського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області від 01 листопада 2018 року.

Таким чином, суб`єктом оскарження у справі є Мукачівський РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області, який виніс оскаржувану постанову від 01 листопада 2018 року.

Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Разом з тим, ухвалюючи судові рішення у справі суди обох інстанцій не звернули увагу на те, що скаргу подано до Рівненського МВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області, який не виносив оскаржувану постанову.

З огляду на вказане судові рішення не відповідають вимогам закону.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Разом з тим, у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04, пункт 24) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) закріпив поняття «суд, встановлений законом», яке стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність.

Фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Суди попередніх інстанцій у цій справі вирішили спір з порушенням правил предметної юрисдикції з огляду на таке.

У поданій до суду скарзі ОСОБА_1 просив визнати незаконною та скасувати постанову ВП № 4106599 від 01 листопада 2018 року про накладення на нього штрафу по виконавчому провадженню.

Отже, на спірні правовідносини поширюється саме Закон України «Про виконавче провадження».

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Згідно із частиною другою статті 74 Закону Закон України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду

у постановах від 21 серпня 2019 року у справі № 381/2126/18 (провадження № 14-324цс19), від 11 вересня 2019 року у справі № 925/138/18 (провадження № 12-74гс19), від 02 жовтня 2019 року у справі № 753/22823/18-ц (провадження № 14-425цс18) та від 16 жовтня 2019 року у справі

№ 1940/1957/18 (провадження № 11-608апп19).

Таким чином, у справі, що переглядається, ОСОБА_1 заявив вимогу про визнання незаконною та скасування постанови ВП № 4106599

від 01 листопада 2018 року про накладення на нього штрафу у виконавчому провадженні.

Тому, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій необхідно скасувати, а провадження у справі необхідно закрити, оскільки цей спір не підлягає розгляду в порядку цивільного, а має розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (частина перша статті 256 ЦПК України).

Отже, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись статтями 255, 256, 400, 409, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі Третьої палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 23 січня 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 14 березня 2019 року скасувати.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Рівненський міський відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, ОСОБА_2 , про визнання незаконною та скасування постанови про накладення штрафу закрити.

Повідомити ОСОБА_1 , що розгляд його справи віднесений до юрисдикції адміністративного суду.

З моменту прийняття постанови ухвала Рівненського міського суду Рівненської області від 23 січня 2019 року та постанова Рівненського апеляційного суду від 14 березня 2019 року втрачають законну силу.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий СуддіВ. С. Висоцька А. І. Грушицький В. В. Сердюк І. В. Литвиненко І. М. Фаловська