Провадження № 2/752/335/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

31.05.2019 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Петрова Є.В.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в розмірі 23450,15 гривень, та стягнення з ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 70350,45 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.06.2010 р. шлюб між позивачем та ОСОБА_4 було розірвано. З 1996 р. останній не працював, жив на утриманні позивача. В листопаді 2007 р. у ОСОБА_4 стався інсульт в зв`язку з чим позивач несла витрати на його лікування та утримання.

Позивач зазначає, що в 2014 р. ОСОБА_4 звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом про визнання кв. АДРЕСА_1 спільним майном подружжя, однак до ухвалення рішення останній помер.

Відповідно до рішення Апеляційного суду м.Києва від 23.08.2016 р. визнано за ОСОБА_3 , як спадкоємицею за заповітом після смерті ОСОБА_4 , право власності на 3/20 частини квартири АДРЕСА_1 , та визнано за ОСОБА_2 як спадкоємицею за законом після смерті ОСОБА_4 , право власності на 1/20 частину зазначеної квартири.

Позивач посилається на те, що ОСОБА_4 з 2010 р. в квартирі не проживав, не ніс витрат на її утримання, не сплачував комунальні платежі, не здійснював ремонт в квартирі.

Після розірвання шлюбу в 2010 р. нею були здійснені поліпшення в квартирі, проведені ремонтні роботи, сплачено борги за комунальними послугами і на момент звернення до суду вона самостійно несе витрати на утримання майна, що є спільним майном подружжя.

Оскільки за відповідачами визнано право власності на 1/5 частину квартири, на підставі положень ст. 1282 ЦК України позивач просить стягнути з відповідачів грошові кошти, які вона сплатила на утримання кв. АДРЕСА_1 з врахуванням боргів померлого ОСОБА_4 відповідно до розміру частки у спільній частковій власності.

Відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого остання заперечує проти задоволення позову, оскільки відповідачі не проживають в кв. АДРЕСА_1 , ремонтні роботи та встановлення додаткового обладнання були проведені позивачем для власного комфортного проживання без погодження з відповідачами. Крім того, відповідач заявила про застосування судом наслідків пропуску позивачем строків звернення до суду з вимогами про стягнення коштів, внесених в рахунок оплати за комунальні послуги за період з 2010 р. по 2015 р., а також зазначила, що платежі за надані послуги за постачання електроенергії, водопостачання та водовідведення нараховуються за приладами обліку і даними послугами відповідачі не користуються.

Відповідач ОСОБА_3 не скористалась своїм правом на подання відзиву у справі.

Представником позивача подана заява про розгляд справи у її відсутність та надана згода на ухвалення заочного рішення.

Відповідачі в судове засідання не з`явились.

ОСОБА_2 скористалась право на подання письмового відзиву.

Відповідач ОСОБА_3 про день і час розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення судової повістки.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі з 13.07.1991 р. до 01.06.2010 р .

За час проживання у шлюбі ними була придбана у власність квартира АДРЕСА_1 .

Відповідно до рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 11.08.2011 р. було встановлено, що ОСОБА_4 з липня 2010 р. не проживає в кв. АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 в липні 2013 р. звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом про визнання права власності на 2/7 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер.

ОСОБА_3 - дружина ОСОБА_4 , та ОСОБА_2 - мати ОСОБА_4 є спадкоємицями майна померлого.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_3 належить ѕ частини майна померлого, а ОСОБА_2 відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом належить ј частина майна померлого.

Зазначені обставини встановлені рішенням Апеляційного суду м.Києва від 23.08.2016 р. у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_5 , який діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 , Служба у справах дітей Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації про визнання квартири спільним майном подружжя та визнання права власності на майно, а тому в силу у ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Відповідно до зазначеного судового рішення за ОСОБА_3 визнано, як за спадкоємицею за заповітом після померлого ОСОБА_4 , право власності на 3/20 частини квартири АДРЕСА_1 , а за ОСОБА_2 , як за спадкоємицею за законом після померлого ОСОБА_4 , визнано право власності на 1/20 частину квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до положень ст.1281 ЦК України, в редакції, чинній намомент виникнення спірних правовідносин, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Згідно з ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

Звертаючись до суду, позивач просить стягнути з відповідачів суму боргу відповідно до розміру їх часток у спадщині, який складається з вартості ремонтних робіт та встановлення додаткового обладнання в кв. АДРЕСА_1 .

На доказ понесених витрат на проведення ремонтних робіт та встановлення додаткового обладнання позивачем надані квитанції та рахунки фактури на загальну суму 147039,80 гривень (а.с.16-52)

В силу положень ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Надані позивачем квитанції та рахунки фактури не містять підтвердження, що дані витрати понесені саме ОСОБА_1 , оскільки зазначені докази містять відомості про третіх осіб, як є отримувачами придбаної продукції, або взагалі не містять відомостей про платника.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем не доведено при зверненні до суду факт понесення нею зазначених витрат на проведення ремонтних робіт в кв. АДРЕСА_1 , яка була визнана спільним майном подружжя, придбаним з ОСОБА_4 .

Також, позивач просить стягнути з відповідачів витрати, понесені нею за період з травня 2010 року по вересень 2016 р. на оплату комунальних послуг в розмірі 38409.04 гривень, на підтвердження чого надала квитанції про оплату за такі послуги.

З наданих квитанцій вбачається, що такі послуги як постачання електроенергії, водопостачання та водовідведення нараховуються за встановленими приладами обліку.

Як зазначалось судом, ОСОБА_4 не мешкав з липня 2010 р. в даній квартирі, що встановлено судом рішенням, а тому в силу положень ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не повинен нести витрати за послуги, які він не споживав, а отже зазначені витрати не є боргом спадкодавця.

Крім того, позивачем при зверненні до суду не надано розрахунок витрат, понесених нею, та відповідно розрахунок, з якого вона виходила, заявляючи вимоги до відповідачів.

Згідно наданих позивачем доказів загальна вартість витрат, які пред`явлені до відшкодування, і на підтвердження яких надані платіжні документи, становить 185448,84 гривні.

Виходячи з розміру часток кожного із відповідачів у спільній частковій власності на дану квартиру 3/20 частки від понесених витрат, заявлених до відшкодування, складає 27817,32 гривні, а 1/20 частки - становить 927,44 гривень відповідно.

Однак, позивач просить стягнути з відповідачів суму боргу в розірі 70350,45 гривень та 23450,15 гривень.

Дані вимоги не є обґрунтованими в зв`язку з відсутність відповідного розрахунку, внаслідок чого суд позбавлений можливості зробити висновок про правомірність таких вимог.

Матеріали справи не містять доказів щодо вартості майна, отриманого відповідачами у спадщину, оскільки в силу положень ст. 1282 ЦК України вони зобов`язані задовольнити вимоги кредитора лише в розмірі вартості майна, отриманого у спадщину.

Також при зверненні до суду позивачем не було доведено, що остання звернулась з вимогами до спадкоємців в межах строку, встановленого ст.1281 ЦК України, оскільки про відкриття спадщини та отримання відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_2 Свідоцтв про право на спадщину, позивачу було відомо на час розгляду справи за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання квартири об`єктом спільної сумісної власності та визнання права власності, у якій вже 24.03.2016 р. ухвалено рішення.

Позивач звернулась до суду 07.11.2016 р. року, тобто після закінчення 6 місяців для пред`явлення вимог до спадкоємців боржника, а отже, на думку суду, ОСОБА_1 не довела наявність у неї такого права на момент пред`явлення вимог.

Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, зважаючи на встановлені судом в ході розгляду справи обставини, а саме відсутність доказів на підтвердження того, що витрати на проведення ремонтних робіт понесла позивач, відсутність у ОСОБА_4 обов`язку щодо сплати комунальних послуг, які нараховувались за приладами обліку і які він не споживав з липня 2010 р., відсутність обґрунтованого розрахунку заявлених до кожного із відповідачів позовних вимог, відсутність доказів про наявність права вимоги у кредитора до спадкоємців боржника на час звернення до суду з огляду на строки звернення, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають відшкодуванню відповідачами.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя