Справа № 654/2822/18
Провадження № 2/654/177/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.07.2019 м. Гола Пристань

Голопристанський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого суддіФранцішка Ю. В.,
секретаря за участю: представника позивача представників відповідачів позивачаГорох В. С ., ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Голопристанського районного суду цивільну справу №654/2822/18 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Друга Херсонська державна нотаріальна контора, про визнання договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Друга Херсонська державна нотаріальна контора, про визнання договору дарування недійсним, посилаючись на те, що 03.12.2009 між ним та ОСОБА_6 було укладено попередній договір про укладення договору купівлі - продажу нерухомого майна, відповідно до якого ОСОБА_6 взяла на себе зобов`язання до 03.12.2014 укласти з позивачем договір купівлі - продажу 1/2 частини фотомагазину з кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 » літера «А» з літнім майданчиком та підсобним приміщенням літера «Б», мостіння №1, загальною площею 384,7 кв. м , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач посилається на те, що відповідач ОСОБА_6 не виконала на себе зобов`язання, передбачені цим договором та не уклала договір купівлі-продажу вказаного об`єкту до вказаного в договорі строку, у зв`язку з чим він в серпні 2017 року з вимогою щодо визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна, зазначеного в попередньому договорі, дійсним, звернувся до Голопристанського районного суду. В ході розгляду даної справи позивач змінив свої позовні вимоги на стягнення з ОСОБА_6 грошових коштів, які остання отримала за цим договором. Після подання позову до суду, ОСОБА_6 15.08.2017 подарувала належну їй 1/2 частину фотомагазину з кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , своїй дочці - ОСОБА_7 .

Позивач, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_6 не мала права відчужувати належну їй 1/2 частину вказаного нерухомого майн, т. я. на момент дарування в неї були зобов`язання, передбачені п. 3.1. попереднім договором від 03.12.2009, відповідно до якого зобов`язання по договору припиняються їх виконанням, просить суд визнати договір дарування 1/2 частини фотомагазину з кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 » літера «А» з літнім майданчиком та підсобним приміщенням літера «Б», мостіння №1, загальною площею 384,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між відповідачами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 15.08.2017 та посвідчений нотаріально - недійсним.

Відповідно до клопотання представника позивача ОСОБА_2 про доповнення позовних вимог, що надійшло до суду 06.02.2019, представник позивача просив прийняти доповнення до позовної заяви, а саме вказавши як на додаткову підставу (визнання спірного договору дарування внаслідок його фіктивності).

Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 14.01.2019 відкрито провадження у цивільній справі та визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 14.01.2019 задоволено заяву позивача про забезпечення позову та в порядку забезпечення позову накладено арешт на 1/2 частину фотомагазину з кафе-баром, магазином « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 24.06.2019 закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Андруневич В. М. та позивач ОСОБА_5 позов підтримали в повному об`ємі з підстав, викладених у тексті позовної заяви та доповненні до позовних вимог, просили задовольнити.

В судовому засіданні представники відповідачіів адвокати Шишкіна І. В. та Зіновкіна О. П. позовні вимоги не визнали та просили у їх задоволенні відмовити. В обґрунтування своїх заперечень представники відповідача пояснили, що відповідно до ст. 635 ч.3 ЦК України, зобов`язання, встановлене попереднім договором припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановлений попереднім договором, або якщо жодна із сторін не надасть другій стороні пропозицію про його укладення. Виходячи зі змісту ст. ст. 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Відповідачі досягнули усіх домовленостей з приводу укладеного договору, він був спрямований на реальне настання та договір укладений з додержанням всіх правил, які необхідні для дійсності правочину. Посилаючись на те, що в судовому засіданні не встановлено жодного належного та допустимого доказу на підтвердження: факту порушення оспорюваним правочином прав або законних інтересів позивача, а отже підстав звернення до суду, саме як заінтересованої особи, наявності норми, а саме, яким законодавчим актом, передбаченим ч. 1 ст.203 ЦК України не відповідав оспорюваний правочин в момент його укладення, а також наявності будь-яких зобов`язань з боку відповідача , що в законному порядку забороняли чи перешкоджали б їй розпоряджатися майном, представники позивача просили відмовити в задоволенні позову за безпідставністю та необґрунтованістю.

Вислухавши обґрунтування сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи з вищенаведеного, суд розглянув справу в межах позовних вимог та за наявними в ній доказами, які надані сторонами.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 15.08.2017, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , остання отримала в дар від ОСОБА_6 1/2 (одну другу) частку житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Виходячи зі змісту статті 717 ЦК України, договір дарування належить до безоплатних правочинів та за їх умовами обдаровані не мають перед дарувальниками будь-яких зобов`язань матеріального характеру.

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Судом встановлено, що правовідносини між позивачем ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_5 були з 2009р. по 2014р.

Ця обставина встановлена постановою Апеляційного суду Херсонської області від 05.06.2018, тобто з моменту укладення попереднього договору 03.12.2009 та зобов`язання сторін в майбутньому до 03.12.2014 укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 635 ЦК України, зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Як вбачається з матеріалів справи, жодних вимог з моменту укладення попереднього договору до 03.12.2014 та після припинення попереднього договору позивач до відповідача ОСОБА_5 не заявляв.

Позивач зазначає та не заперечує тієї обставини, що стосовно не укладення договору купівлі-продажу спірного майна, останній реалізував своє право щодо спірного об`єкта шляхом стягнення грошової компенсації за відмову ОСОБА_6 укласти договір купівлі-продажу, а отже зобов`язання щодо купівлі-продажу 1/2 частини фотомагазину з кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 у відповідача ОСОБА_6 припиняється.

Також, з досліджених в судовому засіданні матеріалів справи судом встановлено, що з вимогою про повернення боргу позивач звернувся 13.02.2018, вже під час розгляду справи судом (заява ОСОБА_5 про зміну предмету позову від 13.02.2018) та позовна заява про стягнення грошових коштів від 13.02.2018 (а. с. 108, 109).

Обов`язок повернути кошти в сумі 548401,54 грн. у ОСОБА_6 виник на підставі постанови Апеляційного суду Херсонської області від 05.06.2018, а договір дарування був укладений 15.08.2017 (а. с. 16-19).

За таких обставин відсутні підстави вважати, що власник спірного майна ОСОБА_6 розпорядилася ним з метою ухилитися від виплати боргу.

Підставою недійсності договору дарування позивач вважає (відповідно до клопотання про доповнення до позовної заяви) його фіктивність, оскільки ніби то він не був спрямований на реальне настання правових наслідків.

Проте таке ствердження спростовується фактичними обставинами справи: а саме, тими обставинами, що вищезазначене майно відповідач ОСОБА_6 використовувала для здійснення підприємницької діяльності, яку на сьогодні припинила та відповідно до договору дарування передала дочці нерухоме майно, яка відкрила підприємницьку діяльність та використовує зазначене майно на цілі своєї діяльності, сплачує податки, тощо.

Таким чином настали наслідки, передбачені договором дарування, які сторони і досягли внаслідок його укладення.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов.

З наведених обставин, суд вважає, що відповідачі досягнули усіх домовленостей з приводу укладеного договору, він був спрямований на реальне настання, а також укладений з додержанням всіх правил, які необхідні для дійсності правочину.

Змістом положень ч. ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 статті 77 та частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом частин 1, 2 статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

На думку суду, стороною позивача в судовому засіданні не доведено та не надано належних та допустимих доказів того, що оскаржуваний договір дарування за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не був спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків та є таким, який укладений з порушенням ч. ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України, що за правилами 215 цього кодексу є підставою для визнання його недійсним.

Ретельний аналіз встановлених в суді обставин свідчить про те, що відповідачі досягнули усіх домовленостей з приводу укладеного договору, він був спрямований на реальне настання наслідків, передбачених договором дарування, яких сторони укладення договору і досягли внаслідок його укладення.

На підставі наданих суду доказів суд приходить до висновку, що укладений договір був укладений з додержанням всіх правил, які необхідні для дійсності правочину, а тому він не може бути визнаний недійсним.

З огляду на це суд вважає, що підстави для визнання недійсним договору дарування, укладеного 15.08.2017 між відповідачами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , відсутні. Тому у задоволенні позову ОСОБА_5 належить відмовити.

Відповідно до ч. 9 ст.158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Згідно за ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з повною відмовою в задоволенні позову витрати позивача по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають і покладаються на нього.

Керуючись ст. ст. 215, 229-230, 233, 234, 235, 717 ЦК України, ст. ст. 78, 81, 95, 141, 247, 259, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Друга Херсонська державна нотаріальна контора, про визнання договору дарування недійсним та скасування державної реєстрації- відмовити повністю.

Заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області суду від 14.01.2019 - скасувати.

Повне судове рішення складено 07.08.2019.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Херсонського апеляційного суду, через Голопристанський районний суд Херсонської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у деньйого проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Ю. В. Францішко