КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2019 року місто Київ.

Справа 357/11284/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/8447/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів Олійник В.І., Кулікової С.В.,

секретар судового засідання: Гордійчук Ж.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2019 року (у складі судді Ярмола О.Я., повний текст рішення виготовлений 26 березня 2019 року)

в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод», Державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Янчук Світлани Василівни, Державного ресєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба рестрації речових прав» Мироненко Юлії Юріївни про визнання недійсним договору оренди, скасування рішень про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що відповідач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 2,13 га з кадастровим номером НОМЕР_1 , яка розташована у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області. 26.08.2014 року ОСОБА_2 уклала з ТОВ Агрофірма "Матюші" договір оренди землі, за яким передала в оренду позивачу свою земельну ділянку строком на 10 років. 20.02.2015 року було проведено державну реєстрацію зазначеного права оренди. Наприкіці грудня 2017 року позивач отримав від ОСОБА_2 повідомлення про розірвання договору оренди через невиконання ТОВ «Матюші» зобов`язань по виплаті орендної плати. Однак, позивач зазначає, що підстав для розірвання даного Договору оренди в односторонньому порядку у орендодавця не було, оскільки ТОВ Агрофірма "Матюші" належним чином сплатило відповідачу орендну плату за 2016, 2017 роки. В лютому 2018 року позивачу стало відомо, що 28.12.2017 року на підставі Повідомлення про розірвання державний реєстратор Янчук С.В. прийняла рішення про державну реєстрацію припинення права оренди ТОВ Агрофірма "Матюші" на Земельну ділянку з індексним номером 39029435. Крім того, позивачу стало відомо, що 29.12.2017 року ОСОБА_2 уклала з ТОВ "Шамраївський цукровий завод", договір оренди № б/н, за яким передала останньому в оренду земельну ділянку, та 10.01.2018 року було проведено державну реєстрацію права оренди на цю земельну ділянку за індексним номером 39147295. Позивач вважає такі дії відповідачів незаконними, та просить суд : визнати недійсним вчинений ОСОБА_2 односторонній правочин щодо розірвання в односторонньому порядку Договору оренди від 26.08.2014 року, укладеного між ОСОБА_2 і ТОВ Агрофірма "Матюші", оформлений повідомленням ОСОБА_2 ; скасувати рішення державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства "Реєстрація нерухомості та бізнесу" Янчук С.В. про державну реєстрацію припинення іншого речового права - права оренди: індексний номер: 39029435 від 28.12.2017 14:42:47; визнати недійсним договір оренди землі від 29.12.2017 року, укладений між ОСОБА_2 та ТДВ "Шамраївський цукровий завод" щодо земельної ділянки площею 2,13 з кадастровим номером НОМЕР_1 ; скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради "Комунальна служба реєстрації речових прав" Мироненко Ю.Ю. про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди: індексний номер: 39147295 від 10.01.2018 12:25:55 та стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2019 року позов задоволено.

Визнано недійсним вчинений ОСОБА_2 односторонній правочин щодо розірвання в односторонньому порядку Договору оренди № б/н від 26.08.2014 року, укладеного між ОСОБА_2 і ТОВ Агрофірма «Матюші», оформлений повідомленням ОСОБА_2 від 26.12.2017 року.

Скасовано рішення державного реєстратора Київської обласної філії КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Янчук Світлани Василівни про державну реєстрацію припинення іншого речового права - права оренди : індексний номер : 39029435 від 28.12.2017 року 14:42:47.

Визнано недійсним договір оренди землі від 29.12.2017 року, укладений між ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) та Товариством з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» (ідентифікаційний код 13737989) щодо земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 .

Скасовано рішення державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав Мироненко Юлії Юріївни про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди : індексний номер : 39147295 від 10.01.2018 12:25:55.

Стягнуто з ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю "Шамраївський цукровий завод" (ідентифікаційний код 13737989; місцезнаходження: 09039, Київська область, Сквирський район, село Руда, вулиця Заводська, 27), Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу», та Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» (ідентифікаційний код 40453448) на користь ТОВ Агрофірма «Матюші» судові витрати по справі 34 418 грн. 32 коп., /по 8604,58 грн. з кожного відповідача/.

Не погодившись з таким рішенням суду, 03 травня 2019 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій просив рішення скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Агрофірма Матюші».

В апеляційній скарзі посилається на правомірність розірвання договору в односторонньому порядку та укладення договору оренди земельної ділянки з ТдВ «Шамраївський цукровий завод».

Вказує на неправомірність та недоведеність позовних вимог ТОВ «Агрофірма «Матюші».

Зазначає, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи.

Вважає підставами для скасування рішення суду першої інстанції : не з 'ясування судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, надання неправильної оцінки доводам сторін, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ "Агрофірма "Матюші" просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення - без змін, судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на відповідачів.

Представником ОСОБА_2 подано заперечення на відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення скасувати та прийняти рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В судове засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 та її представник повторно не з`явились, про розгляд справи в апеляційному суді повідомлені належним чином.

Клопотання представника ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи, через його зайнятість в іншому процесі відхилено, оскільки останній подавав клопотання про відкладення на попереднє засідання з підстав хвороби, разом з тим доказів про хворобу суду не надав. При цьому в попередньому клопотанні, яке було задоволено апеляційним судом представник не зазначив дати, в які він буде зайнятий в інших процесах. За таких обставин представник діяв недобросовісно, відповідно двічі не з`явився до апеляційного суду, явка до якого є не обов`язковою, а тому колегія суддів ухвалила розглядати справу , виходячи з наявних в справі письмових доказів.

Представник позивача заперечувала проти задоволення скарги.

Інші учасники процесу також до суду не з`явились , про розгляд справи повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, відзиву на неї та відповіді на відзив, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються Законом, зокрема Земельним Кодексом України, Законом України «Про оренду землі».

Статтею 1 Закону України від 06.10.1998 року (№ 161-XIV) "Про оренду землі" визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно з ч.4 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.

А за ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до абзацу першого частини першої ст. 792 ЦК України, статті 13 Закону України "Про оренду землі" за договором оренди землі орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ст. 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря;смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки;ліквідації юридичної особи-орендаря;відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем;Частину першу статті 31 доповнено абзацом сьомим згідно із Законом № 509-VI від 16.09.2008;набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; Частину першу статті 31 доповнено абзацом восьмим згідно із Законом № 1702-VI від 05.11.2009припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства).Частину першу статті 31 доповнено абзацом дев`ятим згідно із Законом № 2404-VI від 01.07.2010Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 Земельного кодексу України.Статтю 31 доповнено частиною п`ятою згідно із Законом № 1533-VIII від 20.09.2016.

За ст.27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Згідно ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.3 ст.215 ЦК якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Задовольняючи позовні вимоги, суд вважав встановленими такі обставини.

Встановлено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 2,13 га з кадастровим номером НОМЕР_1 , що розташована в межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області. (Т.1а.с.15).

В судовому засіданні встановлено, що 26.08.2014 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого, орендодавець надала ТОВ Агрофірма «Матюші» в оренду земельну ділянку площею 2,13 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , яка розташована в межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району (т.1а.с.10-11).

До договору оренди додано Акт приймання-передачі земельної ділянки від 26.08.2014 року (Т.1 а.с.12), а також, Акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (Т.1 а.с.18).

Згідно п.5 зазначеного Договору оренди землі, строк дії цього договору - 10 років.

Після закінчення строку договору орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. Якщо орендодавець не збирається укладати новий договір оренди з орендарем або продовжувати дію цього договору, він зобов`язаний за 6 місяців до закінчення строку дії даного договору повідомити про це орендаря в письмовій формі, а також за свій рахунок відновити межі земельної ділянки в натурі.

Згідно п.6 Договору оренди землі від 26.08.2014р. орендна плата нараховується та видається орендарем в розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки у грошовій, натуральній та відробітковій формах за добровільним рішенням власника земельної ділянки, що становить 1913,84грн. Також, даний пункт містить додаткові умови, які стосуються орендної плати /оранка, культивація, обмолот на присадибних ділянках орендодавця, допомога на лікування, надання автомобіля для доставки хворого до лікувального закладу, матеріальна допомога в разі смерті/.

Відповідно до п.32 Договору, дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав визначених законом. Умовами розірвання договору в односторонньому порядку є несплата в повному обсязі орендної плати в строки встановлені договором.

Встановлено, що 20.02.2015року державним реєстратором Бондар А.В. Реєстраційної служби Білоцеківського МУЮ Київської області було проведено державну реєстрацію вказаного договору оренди землі, за індексним номером 19499848.

Встановлено, що з дня укладення договору оренди землі від 26.08.2014 року по 2017 рік, включно, позивач користувався земельною ділянкою та належно сплачував орендодавцю орендну плату. На підтвердження зазначеного, представником позивача надано в судовому засіданні для огляду оригінали та належно засвідчені копії відомостей на виплату орендної плати. З цих відомостей вбачається, що власник земельної ділянки отримав орендну плату в грошовій та натуральній формі за Договором оренди від 26.08.2014 року : за 2016 р. на загальну суму - 15000 грн., за 2017 рік - 17500грн. Розмір орендної плати визначено з урахуванням індексації, та, як було встановлено судом, розмір орендної плати значно перевищує ту суму, що передбачена п.6 Договору оренди землі. Спору, будь-яких претензій щодо розміру орендної плати не було.

Позивач зазначає, що на початку 2018 року йому стало відомо з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що 28.12.2017 року ОСОБА_2 уклала з Товариством з додатковою відповідальністю "Шамраївський цукровий завод" договір оренди № б/н, за яким передала останньому в оренду свою земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 , площею 2,13 га, а державний реєстратор Комунального підприємства Великодимерської селищної ради "Комунальна служба реєстрації речових прав" Мироненко Ю.Ю. 10.01.2018 прийняла рішення про державну реєстрацію права оренди за вказаним договором.

Так, на вимогу суду, відповідачем надано Договір оренди землі від 28.12.2017 р. укладений між орендодавцем ОСОБА_2 орендарем Товариством з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» ( Т.1а.с.228-229).

З відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 02.01.2018 року державний реєстратор КП «Великодиреської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Ю.Ю. прийняла документи для державної реєстрації права оренди на земельну ділянку за ТДВ "Шамраївський цукровий завод" і розпочала реєстраційні дії, та 10.01.2018 року прийняла рішення, яким зареєструвала за ТДВ «Шамраївський цукровий завод» право оренди на земельну ділянку.

Частиною третьою статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (№ 1952-ІV) передбачено, що під час державної реєстрації державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Подання документів для державної реєстрації права оренди на земельну ділянку, право оренди на яку вже зареєстровано у ДРРПНМ за іншою особою, є підставою для відмови у державній реєстрації зазначеного права відповідно до пункту 5 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що підтверджується правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах від 30.03.2016 року у справі № 21-1434а15, від 15.11.2016 року у справі № 21-3030а16.

У порушення норм частини третьої статті 10, абзацу першого частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під час проведення державної реєстрації права оренди на земельну ділянку за ТДВ "Шамраївський цукровий завод" державний реєстратор Мироненко Ю.Ю. залишила поза увагою існуючі суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на земельну ділянку, а саме наявність зареєстрованого права оренди ТОВ Агрофірма "Матюші" на земельну ділянку, та додаткової угоди із збільшенням строку дії договору оренди, не перевірила відсутність суперечностей, що існували на дату державної реєстрації, і не прийняла рішення про відмову у державній реєстрації всупереч пункту 5 частини першої статті 24 Закону № 1952-ІV, а натомість прийняла рішення про державну реєстрацію договору оренди. Також, реєстратор не перевірила та залишила поза увагою той факт, що ОСОБА_2 в односторонньому порядку розірвала договір оренди, направивши позивачу, лише, заяву без будь-яких доказів та не надала часу ТОВ «Агрофірма «Матюші» для відповіді чи заперечення таких вимог, і подала на реєстрацію відразу новий договір оренди з ТДВ «Шамраївський цукровий завод», що підпадає під ознаки перевищення стороною договору /орендодавцем/ меж здійснення цивільних прав (ст. 13 ЦК України.).

Суду не надано жодної обґрунтованої інформації щодо причин та підстав розірвання договору оренди від 26.08.2014 року де орендарем є ТОВ Агрофірма «Матюші». Твердження відповідача ОСОБА_2 з приводу не виконання орендарем умов договору оренди не підтверджено жодним належним доказом.

Представник відповідача ОСОБА_2 звертала увагу на невідповідність нормативним актам документації про виплату орендної плати, що надані позивачем. В підтвердження зазначеного, суду надано Висновок економічної експертизи № 506 від 07.03.2019р. де зазначено про відсутність підтвердження документально первинними документами та нормативними актами, здійснення господарської діяльності операції згідно Договору оренди від 26.08.2014 року, щодо своєчасного і повного розрахунку з орендної плати. (Т.2 а.с.43-50). Дійсно, надані позивачем відомості не відповідають вимогам обліково-бухгалтерської документації, але приймаються судом до уваги, оскільки містять основні реквізити - дату, період за який здійснюється виплата орендної плати, прізвище, ім`я та по батькові одержувача, суму, підпис про одержання коштів.

Згідно ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Таким чином, встановленим є те, що ОСОБА_2 не надав орендарю належно обґрунтовану заяву про розірвання договору в односторонньому порядку з дотриманням форми та способу вчинення такого правочину, не надав суду належних доказів в обґрунтування своєї позиції щодо порушення позивачем умов договору оренди від 26.08.2014 року, відсутні докази відмови орендарем у виконанні інших умов договору. Натомість, позивачем суду надано докази отримання орендодавцем орендної плати, а також, позивач заперечив надходження від орендодавця будь-яких заяв, прохань, клопотань щодо виконання додаткових умов договору /оранка, культивація, обмолот на присадибних ділянках орендодавця, допомога на лікування, матеріальна допомога в разі смерті/.

Суд вважає, що представник відповідача, обґрунтовуючи заперечення на позов, помилково посилається на постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2019 року у справі № 183/262/17.

Так, пунктом 6 Договору оренди від 26.08.2014 року чітко передбачено, що додаткові умови договору щодо орендної плати /оранка, культивація та обмолот на присадибних ділянках 0,3 га, надання автомобіля для доставки хворого до лікарні, допомога на лікування надання допомоги в разі смерті орендодавця та ін./ виконується при наявності документів і заяви орендодавця. Отже, за договором оренди від 26.08.2014р. отримання орендної плати у формі послуг та додаткової матеріальної допомоги можливе, лише, за заявою особи, оскільки не може бути безумовною для виконання зобов`язання сторони договору про доставку особи до лікарні, чи отримання допомоги на лікування, чи в разі смерті, так як для цього потрібно, принаймні, захворіти, потребувати такої допомоги.

Пунктом 33 Договору оренди від 26.08.2014 року передбачено розірвання договору оренди в односторонньому порядку за умови несплати в повному обсязі орендної плати в строки встановлені договором. Положеннями даного договору оренди не передбачено процедуру розірвання договору.

Статтею 205 ЦК України передбачено форму правочину та способи волевиявлення.

При цьому слід зазначити, що повідомлення власника земельної ділянки про розірвання договору не є документом, що підтверджує припинення права оренди позивача на земельну ділянку. Інших підстав вважати, що право оренди позивача на земельну ділянку було припинене на дату проведення державної реєстрації цього припинення, у державного реєстратора Янчук С . В . не було.

Отже, встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 було передано в оренду іншого орендаря ту саму земельну ділянку, яка перебувала в користуванні позивача на підставі раніше укладеного договору оренди, строк дії якого не закінчився, на що вказано вище в рішенні.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, колегія суддів дійшла висновку, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними. Висновки суду відповідають цим обставинам та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги , щодо правомірності розірвання в односторонньому порядку договору від 26.08.2014 року, укладеного між ТОВ «Агрофірма «Матюші» та ОСОБА_2 , яка визнана державним реєстратором, колегією суддів не приймаються, оскільки судом вірно було встановлено, що ОСОБА_2 не надаладержавному реєстратору належних доказів тому, що вона висувала претензії, щодо невиконання позивачем своїх обов`язків з приводу не виплати орендної плати. Так, відповідач не довела, що позивач отримав таку вимогу чи претензію. Проте жодним чином на неї не відреагував. Судом також не було встановлено порушення позивачем умов договору оренди.

Державним реєстратором, який реєстрував розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку суду не були надані докази тому, що з наданих йому документів він мав можливість встановити обставини, які свідчили про наявність правових підстав для одностороннього розірвання договору та можливості реєстрації припинення права оренди землі без рішення суду.

В силу положень ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до приписів ч.ч. З, 4 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

З наведених положень Договору оренди та положень Цивільного кодексу України, Закону України «Про оренду землі» вбачається, що у разі відсутності згоди сторін, дострокове розірвання договору на вимогу однієї зі сторін можливе виключно у судовому порядку за рішенням суду.

Ані умови Договору оренди, ані положення чинного законодавства не передбачають можливості розірвання договору оренди землі на підставі одностороннього повідомлення про таке розірвання, якщо встановлені певні умови для виникнення права на таке розірвання, які потребують встановлення та доказування належними та допустимими доказами.

Правовий аналіз наведених правових норм свідчить про те, що у разі наявності будь - яких претензій з боку орендодавця щодо порядку та строків виконання орендарем умов договору оренди та наміру орендодавця розірвати такий договір, останній зобов`язаний у встановленому законом порядку звернутися до суду з відповідною вимогою та довести наявність підстав для дострокового розірвання договору за рішенням суду.

У разі відсутності взаємної згоди сторін щодо дострокового розірвання договору оренди, наявний спір про право іншої сторони здійснити таке розірвання на її вимогу. При цьому, умовами даного Договору оренди від 15.09.2014, а також положеннями закону передбачено, що вимога про дострокове розірвання такого правочину повинна бути предметом судового розгляду, за наслідками якого і приймається відповідне рішення про задоволення вимоги однієї із сторін щодо дострокового розірвання договору, або про відмову у задоволенні заявленої вимоги з огляду на відсутність для цього правових підстав.

Колегія суддів також відхиляє доводи, щодо правомірності укладення договору оренди земельної ділянки між ОСОБА_2 та ТдВ «Шамраївський цукровий завод» від 29.12.2017. з огляду на те, що станом на 29.12.2017 року вона не була обтяжена договірними відносинами з позивачем, мала всі правомочності власника щодо зазначеної земельної ділянки, тому не мала жодних перешкод реалізувати своє волевиявлення на укладення договору оренди земельної ділянки з ТДВ „Шамраївський цукровий завод", так як повністю погоджується з висновками суду з приводу неправомірності дій державного реєстратора з приводу припинення орендних правовідносин між позивачем та ОСОБА_2 .

Щодо неправомірності та недоведеності позовних вимог ТОВ «Агрофірма «Матюші» з підстав не підтвердження належними та допустимими доказами сплати орендної плати слід зазначити наступне.

Як вже зазначалось вище, з цих підстав , власник спочатку мав розірвати попередній договір в судовому порядку, а вже потім укладати новий договір.

Крім того, на підтвердження належного виконання договірних зобов`язань перед ОСОБА_2 позивач надав відомості на реалізацію, накладні, відомості на виплату грошей за 2016-2017 роки.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд належним чином надав оцінку вказаним відомостям з огляду на те, що відповідачка не надала суду доказів на спростування того, що підписи про отримання орендної плати їй не належать. Посилання на недоліки оформлення бухгалтерських документів, які вказані в апеляційній скарзі, колегія суддів не приймає з огляду на те, що ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Доводи, з приводу не складання сторонами акту звірки взаємних розрахунків, колегія суддів не приймає, з огляду на те, що відповідач в установленому законом порядку не повідомив позивача про свої наміри розірвати договір та про претензії, щодо боргу з орендної плати, а відповідно саме через таке не повідомлення і не складались акти взаємних розрахунків.

Доводи з приводу не призначення судом першої інстанції експертизи з метою з`ясування питання належного виконання договору з боку позивача з приводу виплаченого розміру орендної плати, колегія суддів не приймає, оскільки відповідач такого клопотання в апеляційній скарзі не порушував до апеляційного суду не з`явився, відповідно не скористався своїм правом на подачу до апеляційного суду нових доказів.

Доводи про відсутність підстав для скасування рішення державного реєстратора Мироненко Ю.Ю. про державну реєстрацію права оренди на спірну земельну ділянку за ТДВ «Шамраївський цукровий завод» колегія суддів не приймає з огляду на те, що судом було встановлено відсутність законних підстав для дострокового розірвання Договору оренди від 26.08.2014 в односторонньому порядку, неправомірність обраного ОСОБА_2 способу розірвання Договору оренди, неправомірність дій державного реєстратора Янчук С.В . при проведенні державної реєстрації припинення права оренди ТОВ Агрофірми «Матюші» на спірну Земельну ділянку, відсутність правових підстав для передачі Земельної ділянки в оренду іншій особі - ТДВ «Шамраївський цукровий завод», і, як наслідок укладення оспорюваного правочину із порушенням вимог чинного законодавства України, що відповідно до приписів ст.ст. 203, 215 ЦК України стало підставою для визнання його недійсним.

Як наслідок, суд першої інстанції дійшов правомірного і логічного висновку про наявність підстав для скасування рішення державного реєстратора Мироненко Ю.Ю. про державну реєстрацію права оренди на спірну Земельну ділянку за ТДВ «Шамраївський цукровий завод».

Згідно з нормами частини першої статті 216 ЦК України у разі недійсності договору оренди земельної ділянки в орендаря за таким договором не виникає право оренди земельної ділянки, з огляду на те, що відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підлягає скасуванню державна реєстрація права оренди цього орендаря, здійснена в ДРРПНМ на підставі такого договору.

У зв`язку з тим, що Оспорюваний правочин є недійсним, відповідно до частини першої статті 216 ЦК України у ТДВ «Шамраївський цукровий завод» не виникло право оренди Земельної ділянки, а, отже, одночасно з визнанням оспорюваного договору недійсним на підставі ч. 2 ст. 26 вказаного Закону підлягає скасуванню рішення державного реєстратора Мироненко Ю.Ю. про державну реєстрацію права оренди на спірну Земельну ділянку за ТДВ «Шамраївський цукровий завод».

Інші доводи скарги висновків суду не спростовують та є фактично повторенням доводів позовної заяви, яким суд у своєму рішенні дав належну правову оцінку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом встановлено, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Представник позивача ТОВ «Агрофірма «Матюші» - Танцюра Ю.Б. у відзиві просила судові витрати, зокрема витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 17675,14 грн. за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на відповідачів.

Відповідно до ст.ст. 137, 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь ТОВ Агрофірма «Матюші» витрати на професійну правничу допомогу по справі, на загальну суму 17675 грн. 14 коп., що підтверджено платіжним дорученням (Т.2 а.с.143).

Представник відповідача у запереченнях на відзив на апеляційну скаргу заперечували щодо понесення ними судових витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Так, згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Неспівмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання.

В Додатковій угоді №04/17-11 до Договору про надання правової допомоги №17/08-03 від 07.08.2017 р. встановлено розмір винагороди адвоката та порядок здійснення оплати (Т.2 а.с.140-141).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування у справі. Стороною відповідача не надано жодного доказу в спростування розміру витрат на правничу допомогу сторони позивача.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч.3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано Главою 63 Цивільного Кодексу України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку , що встановлені договором.

Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна в договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги.

Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18.

Згідно ч.4 ст. 263 ЦПУ України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, суд не вбачає підстав для зміни ціни договору про надання правової допомоги чи підстав зменшення розміру витрат на правничу допомогу. З відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу по справі в розмірі 4418,79 грн.,

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем надано: договір про надання правничої допомоги; платіжне доручення в підтвердження оплати юридичних послуг і правової допомоги за рахунком на оплату № 322 від 20.05.2019р., які оформлені у встановленому законом порядку; детальний опис послуг із зазначенням витраченого часу. В даній справі було призначено 2 судових засідання, неодноразове відкладення розгляду справи відбувалося з причин, що не залежали від сторони позивача. А тому, розмір судових витрат - по 4 418, 79 грн., що підлягають стягненню з кожного відповідача не можна вважати не співмірним, чи необґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю "Шамраївський цукровий завод" (ідентифікаційний код 13737989; місцезнаходження: 09039, Київська область, Сквирський район, село Руда, вулиця Заводська, 27), Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу», та Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» (ідентифікаційний код 40453448) на користь ТОВ Агрофірма «Матюші» витрати на професійну правничу допомогу по справі 17675 грн. 14 коп., /по 4418,79 грн. з кожного відповідача/.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 15 серпня 2019 року.

Головуючий:

Судді: