Справа № 567/693/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне рішення)

21 грудня 2018 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Назарук В.А.

секретар - Гічиновська Я.В.

за участю

позивача ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням

в с т а н о в и в:

в Острозький районний суд Рівненській області з позовом про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування житловим будинком з надвірними будівлями, що знаходиться по вул. Шкільна, 52 в с. Оженин Острозького району Рівненської області звернулася ОСОБА_1

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 вказує, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Шкільна, 52 у с. Оженин, Рівненської області.

Вказує, що в даному житловому будинку зареєстрований ОСОБА_4, однак з моменту набуття нею права власності на будинок, ОСОБА_4 в будинку не проживав і не проживає.

Крім того, стверджує, що договір найму житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Шкільна, 52 у с. Оженин Острозького району Рівненської області між нею, попереднім власником майна ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_4 не укладався та в Оженинській сільській раді Острозького району Рівненської області не реєструвався.

Вказує, що згідно рішення Острозького районного суду Рівненської області від 25.12.2013 у цивільній справі № 1713/1512/12 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про вселення ОСОБА_4 у житловий будинок, що знаходиться за адресою с. Оженин, вул. Шкільна, 52, Острозького району Рівненської області, позивачу відмовлено у заявленій вимозі. Даним рішення суду було встановлено, що ОСОБА_4 з моменту реєстрації у 2005 році за вказаною адресою не проживав, а також встановлено відсутність поважних причин його не проживання, за винятком періоду часу відбування покарання в місцях позбавлення волі.

Зазначає, що після чергового звільнення з місць позбавлення волі у 2016 році ОСОБА_4 жодного дня й надалі не проживав у житловому будинку за адресою вул.Шкільна,52 у с. Оженин Острозького району Рівненської області.

На підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_3 також стверджує, що їй, як власнику житлового будинку, створюються перешкоди в користуванні приватним майном через додаткові витрати на оплату комунальних послуг та інших обов'язкових платежів, відчуття постійного страху щодо повернення відповідача для проживання у вказаному будинку, а також надходженням постійних вимог від банківських та інших фінансових установ на ім'я ОСОБА_4 Разом з цим, на думку позивача, факт реєстрації місця проживання відповідача за вказаною адресою унеможливлює продаж цього будинку, так як односельчани відмовляються придбавати нерухоме майно через боязнь спільного проживання з відповідачем з урахуванням його способу життя.

Окрім того, вона вживала заходи щодо досудового врегулювання спору між сторонами шляхом надсилання повідомлення ОСОБА_4 з проханням знятися з реєстрації за вищевказаною адресою.

Посилаючись на викладені обставини, просить визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: вул.Шкільна, 52 у с. Оженин Острозького району Рівненської області.

Ухвалою Острозького районного суду від 04.06.2018 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи в порядку загального позовного провадження, відповідачу було встановлено строк протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження для подачі відзиву на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився без повідомлення причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України. Клопотань про відкладення розгляду справи, заперечень проти позову відповідач не подав, як не подав і відзиву на позов.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Керуючись ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, заслухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини повно та всебічно, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Позивач додатково пояснила, що ОСОБА_4 ні з 2005 року, відколи був зареєстрований у будинку по вул. Шкільна, 52 в с. Оженин Острозького району Рівненської області, ні з моменту звільнення з місць позбавлення волі у 2016 році, жодного дня не проживав в спірному будинку, спільного господарства з попереднім власником будинку не вів, у будинку відсутні його особисті речі, витрат на утримання житла, у тому числі щодо оплати комунальних послуг, не здійснював.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що проживає в с.Оженин та знайома з ОСОБА_4 більше 30 років. Підтвердила, що ОСОБА_4 не проживав та не проживає в будинку по вул.Шкільна,52 в с.Оженин, який належав його батькові.

Вказує, що востаннє бачила ОСОБА_4 на початку листопада 2018 року в с.Оженин по вул. Огородника 103а, у зв'язку з оформленням ним спадщини на будинок по вул. Огородника 103а, с. Оженин Острозького району Рівненської області.

Свідок ОСОБА_7 підтвердив, що відповідач не проживає в будинку з 2005 року від моменту його реєстрації за вказаною адресою та не проживає в будинку і на даний час.

З досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: вул. Шкільна, 52 в с. Оженин Острозького району Рівненської області, належить на праві приватної власності ОСОБА_3, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 21.10.2016 і зареєстрованим в реєстрі за № 742; Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 45507634, виданим 21.10.2016; Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 71124668, сформованою 21.10.2016; технічним паспортом на вказаний житловий будинок від 07.12.2016.

Згідно довідки, виданої Оженинською сільською радою Острозького району Рівненської області 21.05.2018 №824, вбачається, що даному житловому будинку зареєстровані: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Згідно рішення Острозького районного суду від 25 грудня 2012 року у справі № 1713/1512/12 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5Г про вселення було встановлено, що ОСОБА_4 був зареєстрований у житловому будинку по вул.Шкільна, 52, с. Оженин Острозького району Рівненської області з 2005 року. Також встановлено, що він не проживав у батьківській хаті, поважних причин цьому не було (за винятком строку реального відбування покарання в місцях позбавлення волі) та його батьком не чинилося жодних перешкод для проживання у вказаному будинку.

Актами обстеження будинку на предмет фактичного проживання відповідача від 07.11.2017 №312, від 12.12.2017 №467 та 19.02.2018 №60, підтверджується та обставина, що ОСОБА_4 не проживає у будинку по вул.Шкільна, 52, с. Оженин Острозького району Рівненської області та відсутні його особисті речі у будинку.

В судовому засіданні встановлено, що між позивачем, яка є власником майна, і відповідачем не існує договірних відносин щодо цього майна, договір найму житлового приміщення між сторонами не укладався та у виконавчому комітеті Оженинської сільської ради Острозького району Рівненської області не реєструвався.

Окрім того, не укладався та не реєструвався договір найму вказаного житлового будинку у місцевій раді між відповідачем та попереднім його власником - ОСОБА_5, що підтверджується довідкою, виданою Оженинською сільською радою від 15.05.2018 №781.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

У відповідності до ч. 2 ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник згідно зі ст. 391 ЦК України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

При цьому положення ст. 391 ЦК України підлягають застосуванню у тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

В судовому засіданні встановлено, що реєстрація місця проживання відповідача у належному позивачу житловому приміщенні порушує право позивача на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю, в тому числі реалізації її майнових прав як власника будинку.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України, до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм, правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач не є членом сімї позивача.

Разом з тим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Окрім того, Верховний Суд України в постанові від 16 листопада 2016 року в справі №6-709цс16 зазначив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим кодексом.

В судовому засіданні з пояснень позивача, свідків, досліджених письмових доказів, які не викликають сумніву у їх об'єктивності, встановлено, що відповідач ОСОБА_4 не проживає в належному позивачу будинковолодінні більше 13 років, в тому числі і на момент набуття позивачем права власності на будинок, договору на користування житлом з власником будинку відповідач не укладав, підстав для продовження терміну зберігання за ними права користування спірним житловим будинком не встановлено, особисті речі відповідача в житловому приміщенні відсутні, участі в оплаті комунальних послуг за житловий будинок відповідач не приймає, що свідчить про втрату ним інтересу до спірного житлового будинку як до свого постійного місця проживання, тому відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право користування житловим будинком № 52 по вул. Шкільна в с.Оженин Острозького району Рівненської області.

Разом з тим, вирішуючи спір, суд враховує, що виникнення у членів сімї власника жилого будинку права на користування житлом є похідним від виникнення у власника права власності на будинок, а тому припинення права власності особи на будинок припиняє право членів його сімї на користування житлом.

У зв'язку з переходом права власності на вищевказаний житловий будинок до нового власника - ОСОБА_3, керуючись частиною 2 статті 406 ЦК України, за якої на вимогу власника право користування житлом може бути припинене за обставин, що мають істотне значення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням знайшли своє ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., сплачений позивачем при зверненні до суду.

На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 81, 258, 259, 263-268, 273, 280 ЦПК України

у х в а л и в :

позов ОСОБА_3 (місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКП НОМЕР_1) до ОСОБА_11 (зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6, НОМЕР_2, виданий 07.10.2005 року Острозьким РВ УМВС України в Рівненській області) про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування житловим будинком з надвірними будівлями за адресою: вул.Шкільна, 52, с.Оженин Острозького району Рівненської області.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. витрат на сплату судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03.01.2019.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_12