Ухвала

20 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 134/331/19

провадження № 61-14540 ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду В. М. Сімоненко розглянув касаційну скаргу Голубецької сільської ради на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 19 квітня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 26 червня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Голубецької сільської ради про стягнення заборгованості по заробітній платі,

ВСТАНОВИВ :

В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Голубецької сільської ради про стягнення заборгованості по заробітній платі. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 23 жовтня 2014 року вона працює на 0,5 штатної одиниці посади техпрацівника дошкільного навчального закладу «Ромашка» с. Голубече Крижопільського району Вінницької області.

Рішенням 39 сесії 6 скликання Голубецької сільської ради від 29 травня

2015 року вирішено питання про ліквідацію дошкільного навчального закладу «Ромашка» (далі ДНЗ «Ромашка») в с. Голубече. Постановою Крижопільського районного суду Вінницької області від 14 квітня 2016 року, залишеною без змін постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 22 червня 2016 року, визнано протиправним і скасовано вказане рішення сільської ради, зобовязано Голубецьку сільську раду відновити роботу ДНЗ «Ромашка» с. Голубече Крижопільського району Вінницької області.

Проте, всупереч судовим рішенням робота ДНЗ «Ромашка» відповідачем не відновлена, а вона не отримує заробітну плату, хоча фактично є працівником ДНЗ «Ромашка».

На підставі наведеного, просила суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 11 0584,50 грн та витрати повязані з наданням правової допомоги в сумі 5 000 грн. Позивач розрахувала суму позовних вимог виходячи з того, що вона працювала в ДНЗ «Ромашка» з 23 жовтня 2014 року по 02 березня 2019 року на посаді техпрацівника з заробітною платою 0,5 посадового окладу, що не може бути меншим мінімального розміру заробітної плати 11 0584,50 грн. Станом на день звернення до суду, розмір мінімальної заробітної плати складав 4 173,00 грн.

Ухвалою Крижопільського районного суду від 19 квітня 2019 року провадження у справі в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 28 жовтня 2014 року по 26 вересня 2016 року закрито, оскільки стягнення за цей період було здійснено рішенням апеляційного суду Вінницької області від 02 лютого 2017 року у справі №134/827/16-ц, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України

від 25 вересня 2017 року.

Рішенням Крижопільського районного суду від 19 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 до Голубецької сільської ради Крижопільського району Вінницької області про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено частково, стягнуто з Голубецької сільської ради Крижопільського району на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 51 667,55 грн. Вирішено питання судових витрат. В задоволені решти позову відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість по заробітній платі має стягуватися саме з

Голубецької сільської ради, як засновника дошкільного навчального закладу «Ромашка» с. Голубече Крижопільського району Вінницької області, що підтверджено постановою Верховного суду від 12 грудня 2018 року у справі № 134/1579/15-ц.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 26 червня 2019 року апеляційну скаргу Голубецької сільської ради Крижопільського району Вінницької області залишено без задоволення, а рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 19 квітня 2019 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків про те, що заробітну плату необхідно стягувати із засновника ДНЗ «Ромашка» - Голубецької сільської ради, оскільки у Статуті відсутнє право ДНЗ «Ромашка», як юридичної особи мати свій розрахунковий рахунок і самостійно здійснювати фінансові операції. Усі фінансові надходження, у тому числі від батьків або осіб, які їх замінюють; добровільні пожертвування і цільові внески фізичних і юридичних осіб, акумулюються на рахунках сільської ради, а, доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із висновком суду першої інстанцій, власного тлумачення апелянтом вимог чинного законодавства та характеру спірних правовідносин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Також апеляційний суд виходив з того, що судом першої інстанції вірно було здійснено розрахунок суми заробітної плати, що підлягає стягненню, а, доводи апеляційної скарги про те, що позивач звернувся до суду вдруге не є підставою для скасування законного рішення суду, оскільки у тій частині, що вже була предметом розгляду, суд провадження закрив та вирішив питання про стягнення заборгованості по заробітній платі виключно за новий період.

25 липня 2019 року сільський голова Коваль О.В., в інтересах Голубецької сільської ради звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 19 квітня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 26 червня

2019 року, у якій просив скасувати ці судові рішення та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує пятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження), та які фактично можна поділити на: справи, у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності з ціною позову, що не перевищує пятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, у яких не можливо встановити ціну позову (немайнові вимоги), за виключеннями відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України та пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Предметом позову в цій справі є вимога майнового характеру про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 11 0584,50 грн, ціна якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому в цій частині справа є малозначною в силу закону.

Таким чином ця справа є малозначною.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обовязковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження;

У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обовязковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Голубецької сільської ради на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 19 квітня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду

від 26 червня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко