ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5768/19 Справа № 201/1003/18 Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить перевести на неї права та обов`язки відповідача як співвласника 54/100 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та визнати право власності на частку вказаного нерухомого майна.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що у Жовтневому відділі державної виконавчої служби ДМУЮ перебуває на виконанні виконавче провадження з примусового стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за виконавчими листами № 412/10846/2012 від 12 травня 2014 року на суму 253 749,76 грн. та № 183/3945/15 від 01 лютого 2016 року на суму 131 783,22 грн., виданих Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська. В ході проведення виконавчих дій було встановлено, що боржник має у власності зокрема 54/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , у якому зареєстрована неповнолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з її матір`ю ОСОБА_4 . Станом на дату подання позову дозвіл на реалізацію арештованого нерухомого майна від Органу опіки не надійшов, що не дає змогу реалізувати нерухоме майно. Рухоме майно у виконавчому провадженні не встановлено, відтак виконати рішення судів про стягнення коштів з відповідача у звичайному порядку виконання рішення суду на даний час неможливо. А тому відповідно до приписів ст. 366 ЦК України позивач просить суд перевести на неї права та обов`язки відповідача як співвласника 54/100 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 березня 2019 року задоволено заявлені позовні вимоги. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 54/100 частин домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволені позовних вимог посилаючись на те, що обраний позивачем спосіб захисту прав не може бути способом захисту прав та охоронюваних законом інтересів, оскільки реалізація майна боржника здійснюється в межах виконавчого провадження.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що у провадженні Жовтневого відділу ДВС ДМУЮ перебуває на виконанні виконавче провадження з примусового стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за виконавчими листами № 412/10846/2012 від 12 травня 2014 року на суму 253 749,76 грн. та № 183/3945/15 від 01 лютого 2016 року на суму 131 783,22 грн., виданих Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська.

Виконавчі провадження були відкриті постановами державної виконавчої служби ВП № 44772257 від 18 вересня 2014 року та ВП № 50050313 від 05 лютого 2016 року відповідно.

Загальна сума боргу відповідача становить 385 532,98 грн.

Постановами державного виконавця від 18 вересня 2014 року та 05 лютого 2016 року накладено арешт на все майно божниказ заборною здійснювати будь-яке його відчуження.

Актом опису та арешту майна від 07 листопада 2014 року державним виконавцем накладено арешт на 54/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві власності.

Актом опису та арешту майна від 04 березня 2016 року державним виконавцем накладено арешт на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_1 на праві власності.

У виконавчому провадженні було встановлено, що у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована неповнолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з її матір`ю ОСОБА_4 . Дана інформація підтверджується довідкою від 16 липня 2015 року, отриманою від Головного управління державної міграційної служби у Дніпропетровській області (адресно-довідковий підрозділ) та Довідкою про склад сім`ї від 17 березня 2015 року № 73/0315 за підписом голови квартального комітету Жовтневої районної у місті ради Іванченко С.Г.

Державним виконавцем на адресу Управління-служби у справах дітей Жовтневої районної ради у м. Дніпропетровську ради було направлено подання від 09 листопада 2015 року № 19531/6 про дозвіл на продаж 54/100 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Орган управління-служба у справах дітей листом від 19 листопада 2015 року № 1301/08-17-73 повідомив, що питання дозволу на продаж майна відповідача позитивно не було вирішено, а отже дозволу на реалізацію майна боржника, де прописана неповнолітня дитина отримано не було.

08 грудня 2015 року Жовтневий ВДВС ДМУЮ звернувся з позовом до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська про зобов`язання Управління-служби у справах дітей надати дозвіл на реалізацію майна відповідача, який було повернено без розгляду ухвалою суду від 18 січня 2016 року з причини непідвідомчості розгляду справи судам загальної юрисдикції.

У лютому 2016 року Жовтневий ВДВС ДМУЮ звернувся з позовом до Дніпропетровського окружного адміністративного суду про зобов`язання Управління-служби у справах дітей надати дозвіл на реалізацію майна відповідача, який було повернено без розгляду ухвалою суду від 11 березня 2016 року, також з причини непідвідомчості розгляду справи адміністративним судам.

Звертаючись до суду з позовними вимогами заявник посилався на неможливість реалізувати спірне нерухому майно у виконавчому провадженні, у зв`язку з чим просить визнати за ним право власності на частку домоволодіння, що належить відповідачу в порядку ст.366 ЦК України.

Стаття 366 ЦК України регулює порядок звернення стягнення на частку боржника у майні, що є у спільній частковій власності.

Разом з цим, судом встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві власності 24/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва на спадщину від 30 березня 2007 року на, 30/100 частини домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу від 29 вересня 2008 року та 46/100 частини домоволодіння на підставі свідоцтва на спадщину від 01 березня 1982 року. Тобто, єдиним власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 . Таким чином спірне нерухоме майно не перебуває у спільній частковій власності.

Відповідно до ст..15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб, встановлений законом. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ч.2 цієї статті. Крім того, частиною 2 ст.16 ЦК України передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод особа має право на ефективний спосіб захисту прав і це означає, що вона має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного прав, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Звертаючись з позовними вимогами про визнання право власності на майно в порядку ст.366 ЦК України заявник зазначав, що це єдиною можливістю погашення боргу за виконавчими провадженнями.

Разом з цим, положення ст.366 ЦК України застосовуються лише при спільній частковій власності на майно та у разі недостатності у боржника іншого майна, тоді як судом та державним виконавцем було встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності також належить домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 .

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку не підлягає застосуванню норми ст.366 ЦК України та арештоване майно боржника підлягає реалізації в межах виконавчого провадження.

Враховуючи наведене викладені позивачем доводи не дають підстав вважати, що обраний ним спосіб захисту відповідає закону.

За таких обставин заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням вищевикладеного рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 березня 2019 року скасувати.

ОСОБА_2 у задоволені позовних вимог до ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров