КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 761/3052/16-ц Головуючий у суді І інстанції Маліновська В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Войтенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 5 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», третя особа - ОСОБА_2 , про припинення договору поруки,

в с т а н о в и в:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним вище позовом, в якому просила визнати припиненим договір поруки, укладений між сторонами 26 грудня 2017 року.

В обґрунтування позову зазначила, що 26 грудня 2007 року між нею та публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра», банк) укладено договір поруки, за умовами якого, вона як поручитель поручилася перед банком за належне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань за договором кредитної лінії № 1080/МК/33/2007/840 від 26 грудня 2007 року (далі - кредитний договір), до якого були укладені додаткові угоди.

У зв`язку з тим, що відповідач протягом шести місяців (до 24 травня 2015 року) від настання строку виконання основного зобов`язання (23 грудня 2014 року) не пред`явив відповідної вимоги до поручителя, вище зазначений договір поруки припиняється.

При цьому відповідно до умов кредитного договору та погодженого графіку, платежі повинні сплачуватися до 25 числа кожного поточного місяця. Умовами кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов`язання третьої особи про повернення боргу щомісяця частинами. У разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням, оскільки умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами.

Також позивач як на підставу своїх вимог посилається на те, що внаслідок укладення додаткових угод № 1 та № 2 до кредитного договору, мало місце збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди, оскільки цими угодами передбачено окрім ставки по терміновому кредиту 14,4 % річних, ще й 5 % річних по простроченому кредиту.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 5 серпня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване безпідставністю позовних вимог ОСОБА_1 про припинення договору поруки на підставі положень частини четвертої статті 559 ЦК України, а відповідним рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено ту обставину, що ПАТ «КБ «Надра» звернулося до ОСОБА_1 , як поручителя ОСОБА_2 з вимогою про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором в межах шестимісячного строку після закінчення строку дії кредитного договору.

Не погоджуючись з указаним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В апеляційній скарзі зазначено, що вимогу до поручителя про виконання ним зобов`язання за договором поруки слід пред`явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

Сторони кредитного договору погодили, що повернення кредитних коштів буде здійснюватися не одним платежем 23 грудня 2014 року, а щомісячно до 25 числа кожного місяця, а тому договір поруки є припиненим у зв'язку із непред`явленням позову до поручителя протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням.

Суд першої інстанції зазначеному належної оцінки не надав, а також залишив поза увагою доводи позивача про припинення договору поруки внаслідок зміни зобов`язання за кредитним договором без згоди поручителя, оскільки було збільшено обсяг його відповідальності.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 5 серпня 2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 2 жовтня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників справи, що з`явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що 26 грудня 2007 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та ОСОБА_2 було укладено договір кредитної лінії № 1080/МК/33/2007/840, за умовами якого банк відкриває позичальнику кредитну лінію в сумі 220 000 дол. США терміном на 84 місяці зі сплатою 14,4 % річних за користування коштами, котрі можуть бути зміненні додатковими угодами до даного договору, що є його невід'ємною частиною.

Видача кредиту за договором здійснювалася окремими траншами після підписання окремих додаткових угод, з дотриманням умов пункту 1.4. даного договору і після проведення оцінки платоспроможності позичальника (пункт 1.3. кредитного договору).

Згідно із пунктами 1.4. та 1.5. кредитного договору сума кожного траншу, терміни користування траншем, а також інші умови, що можуть виникнути протягом дії даного договору, обмовляються окремими додатковими угодами до кредитного договору, що є його невід'ємною частиною. Повернення кожного траншу та сплата відсотків здійснюється відповідно до графіків, які встановлюються у додатках до даного договору і є його невід'ємною частиною (а.с. 8-9, 32-33).

В забезпечення належного виконання позичальником умов кредитного договору, 26 грудня 2007 року між ОСОБА_1 , яка змінила прізвище на « ОСОБА_1 », та відповідачем укладено договір поруки, за яким вона, як поручитель поручилася перед кредитором за належне виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань за договором кредитної лінії № 1080/МК/33/2007/840 щодо повернення кредиту в сумі 220 000 дол. США, сплати відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 14,4 % річних із розрахунку фактичної кількості днів у періоді та можливих штрафних санкцій.

Пунктом 1.5. договору поруки визначено, що позивач підтвердила, що вона ознайомлена та погоджується з умовами кредитного договору. При цьому кредитор набуває права вимагати від поручителя виконання зобов`язання, що випливає з кредитного договору при умові, якщо у встановлений кредитним договором строк виконання позичальником зобов`язання в цілому чи в будь-якій його частині не будуть виконані.

За пунктом 5.3. договору поруки, дія цього договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором чи виконанням поручителем своїх зобов`язань згідно з умовами цього договору (а.с. 7, 12-13).

26 грудня 2007 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду № 1 до договору кредитної лінії № 1080/МК/33/2007/840, відповідно до якої банк надав позичальнику транш у розмірі 170 000 дол. США з процентною ставкою за користування траншем 14,4 % річних за терміновим кредитом і 5 % річних за простроченим кредитом (а.с. 10).

5 лютого 2008 року між банком та позичальником також укладено додаткову угоду № 2, за умовами якої останньому було надано транш у розмірі 10 000 дол. США зі сплатою 14,4 % річних за терміновим кредитом і 5 % річних за простроченим кредитом (а.с. 11).

Строк повернення кредитних коштів встановлений кредитним договором та додатковими угодами до 23 грудня 2014 року.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року задоволено позов ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ПП «Соломон», з яким банк також уклав договір поруки на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ПП «Соломон» на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за договором кредитної лінії № 1080/МК/33/2007/840 від 26 грудня 2007 року (кредит і відсотки) в сумі 287 046, 41 дол. США, заборгованість за пенею і штрафом в сумі 983 108,11 грн та судовий збір в сумі 6 090 грн (а.с. 42-45).

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України в редакції, чинній на час звернення позивача до суду, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією та законами України, у тому числі статтями 15, 16 ЦК України та статтями 1, 3, 15 ЦПК України 2004 року і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушено. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, особа має суб`єктивне матеріальне право на їх задоволення.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, в редакції, чинній на час розгляду справи, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Аналогічну норму містить частина четверта статті 82 ЦПК України, в якій зокрема вказано, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною п`ятою статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції посилався в тому числі й на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року, ухвалене у справі № 752/6393/15-ц, яким задоволено позов ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ПП «Соломон», з яким позикодавець також уклав договір поруки на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором та стягнуто солідарно з позичальника та поручителів на користь банку заборгованість за договором кредитної лінії № 1080/МК/33/2007/840 від 26 грудня 2007 року (кредит і відсотки) в сумі 287 046, 41 дол. США, заборгованість за пенею і штрафом в сумі 983 108,11 грн та судовий збір в сумі 6 090 грн, яке набрало законної сили та є преюдиційним при вирішенні даної справи, оскільки ним встановлено факт того, що договір поруки, укладений між сторонами у даній справі не є припиненим.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), враховуючи встановлену законодавцем правову природу поручительства, як додаткового (акцесорного) зобов`язання до основного договору та пряму залежність від його умов, відступила від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року (справа № 6-75цс14), від 3 лютого 2016 року (справа № 6-2017цс15) та від 6 липня 2016 року (справа № 6-1199цс16) про презумпцію чинності поруки та неможливість її припинення на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України з огляду на наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, оскільки таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору. А тому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки.

Вирішуючи спір, суд не звернув уваги на те, що задовольняючи позов банку про стягнення заборгованості у вищезазначеній справі № 752/6393/15-ц суд навів певні правові висновки, а не встановлював обставину, яка не підлягає доказуванню під час розгляду іншої справи.

Окрім того, під час нового апеляційного перегляду справи встановлено, що постановою Київського апеляційного суду від 19 листопада 2018 року апеляційну скаргу іншого поручителя ПП «Соломон» задоволено частково, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року в частині солідарного стягнення заборгованості за договором кредитної лінії № 1080/МК/33/2007/840 від 26 грудня 2007 року з ПП «Соломон» скасовано та постановлено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «КБ «Надра» до ПП «Соломон» про стягнення заборгованості.

З урахуванням наведеного, посилання районного суду на преюдиційне значення рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року, є помилковим.

Колегія суддів також не може погодитися і з іншою підставою відмови суду в задоволенні цього позову, а саме щодо дотримання банком шестимісячного строку для пред`явлення вимоги до поручителя, з огляду на таке.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку та поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Частинами першою, другою статті 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України (в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

З аналізу частини четвертої статті 559 ЦК України (в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції) можна зробити висновок, що строк поруки відноситься до преклюзивних, це строк існування самого зобов`язання поруки, а застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою, як видом забезпечення зобов`язання.

Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати.

Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Разом з тим, якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України (в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України (в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції) строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Матеріали справи містять кредитний договір, за умовами якого сторони досягли згоди щодо погашення кредиту шляхом сплати щомісячних платежів, згідно з графіками повернення кредиту та сплати відсотків, які є невід`ємними частинами цього договору.

Оскільки кредитним договором передбачено сплату періодичних платежів, а за договором поруки поручитель відповідає за зобов`язаннями згідно з кредитним договором перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, тому з часу несплати кожного з платежів починається обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України (в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції) шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя.

Втім правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18), в якій підтримала правову позицію Верховного Суду України, викладену у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16 та в інших, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 200/15135/14-ц (провадження № 14-23цс19).

Однак суд першої інстанції наведене не врахував та не надав належної оцінки доводам позивача про припинення правовідносин між сторонами, внаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для припинення поруки, помилково вважаючи встановленою презумпцію чинності поруки та неможливість її припинення на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України (в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції) з огляду на наявність судового рішення про стягнення кредитної заборгованості з позичальника та поручителів.

Під час нового апеляційного перегляду справи встановлено, що дія оспорюваного договору поруки відповідно до пункту 5.3. закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобов`язань, згідно з умовами цього договору.

Пунктом 3.1.4. договору кредитної лінії 1080/МК/33/2007/840від 26 грудня 2007 року передбачено, що у випадку виникнення у позичальника прострочення сплати відсотків за користування кредитом згідно з графіком за будь-який період, а також у випадку порушення заставодавцем будь-якої умови договору застави, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту позичальником, в тому числі звернути стягнення на заставлене майно.

З наведеного слідує у договорі поруки не встановлено термін його дії відповідно до частини першої статті 251 та частини першої статті 252 ЦК України, а тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Таким чином, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов`язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк обчислюється від цієї дати.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 лютого 2010 року ПАТ «КБ «Надра» звернулося до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ПП «Соломон» заборгованості за договором кредитної лінії №1080/МК/33/2007/840 від 26 грудня 2007 року, строк дії якого був визначений сторонами до 23 грудня 2014 року.

Отже, позикодавцем ПАТ «КБ «Надра» було змінено строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором з 23 грудня 2014 року на 10 лютого 2010 року, оскільки пред`явлення позову є пред`явленням вимоги.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2010 року, яка набрала законної сили, у справі № 2-2648/10 позов ПАТ «КБ «Надра» до позичальника і поручителів було залишено без розгляду на підставі норм статей 169, 207 ЦПК України 2004 року (а.с. 135).

Будь-яких інших вимог до ОСОБА_1 після залишення указаного позову без розгляду відповідач не пред`являв, а позов у справі № 752/6393/15-ц було подано до суду лише у квітні 2015 року, тобто майже через чотири з половиною роки після залишення попереднього позову банку без розгляду.

Колегія суддів зауважує, що з огляду на преклюзивний характер строку поруки та зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов`язання застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Вказана правова позиція також висловлювалася Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 3-1169/11 (провадження № 14-265цс18).

Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Такий позов слід пред`явити протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку про те, що банк не скористався своїм правом на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки пред`явивши в судовому порядку вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання та мав право протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України) від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту звернутись у передбачений процесуальним законом спосіб з вимогами до поручителя про стягнення заборгованості.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає припиненим договір поруки внаслідок пропуску кредитором строку звернення з позовною заявою до поручителя, оскільки порука припинилась через шість місяців від дня дострокового погашення кредиту, визначеного в порядку реалізації банком свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України та пункту 3.1.4. договору кредитної лінії.

Колегія суддів також враховує, що кредитним договором було передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення щомісячних платежів, а згідно наданого апеляційному суду представником відповідача розрахунку заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №1080/МК/33/2007/840 від 26 грудня 2007 року станом на 4 грудня 2014 року, останнійобов`язковий платіж в рахунок погашення отриманого кредиту було внесено позичальником 18 лютого 2009 року, відсотків - 1 липня 2010 року, тобто до того як було змінено строк виконання основного зобов`язання.

За таких обставин, розглядаючи зазначений позов, суд першої інстанції належним чином не визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, не дослідив наявні у справі докази та не надав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому відповідно до положень статті 376 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог з наведених вище підстав.

За нормою пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України з відповідача стягуються документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем у межах даної справи, а саме 1 957,20 грн судового збору за подання позовної заяви, апеляційної і касаційної скарги у справі.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 5 серпня 2016 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Визнати припиненим договір поруки, укладений 26 грудня 2007 року між відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», та ОСОБА_1 в забезпечення належного виконання ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань за договором кредитної лінії № 1080/МК/33/2007/840 від 26 грудня 2007 року.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра»на користь ОСОБА_1 1 957,20 грн (одну тисячу дев'ятсот п'ятдесят сім гривень 20 копійок) сплаченого судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, крім випадків, визначених у частині третій статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: С.А. Голуб

Д.О. Таргоній