Єдиний унікальний номер 243/4132/19 Номер провадження 22-ц/804/2697/19

Донецький апеляційний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2019 року

м. Бахмут

Справа № 243/4132/19

Провадження № 22-ц/804/2697/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Біляєвої О. М.,

суддів: Никифоряка Л. П., Папоян В. В.,

секретар судового засідання - Сергєєва К. О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області в складі судді Гусинського М. О. від 07 серпня 2019 року, ухвалене у м. Слов`янську Донецької області, дата складення повного рішення 09 серпня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (далі Фонд), в якому просила зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити щомісячні страхові виплати, належні спадкодавцю.

Позов мотивовано тим, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_2

ОСОБА_2 за життя перебувала на обліку у Горлівському міському відділенні у Калінінському районі управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, яке з червня 2014 року припинило виплату щомісячних страхових виплат.

Позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно з яким до спадщини входить сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю.

Згідно з відповіддю відповідача на запит приватного нотаріуса Бахмутського районного нотаріального округу Донецької області Сабіни Л. В., недоотримані страхові виплати перед ОСОБА_2 відсутні.

На думку позивача, за відсутності правових підстав Фонд не здійснював виплату страхових виплат ОСОБА_2 у період з червня 2014 року по червень 2018 року, на час звернення до суду з даним позовом перешкоджає реалізації права спадкоємця на отримання усього належного спадкодавцю спадкового майна.

Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_1 просила зобов`язати Фонд нарахувати і виплатити їй (або стягнути на її користь) в порядку спадкування щомісячні страхові виплати, що належали спадкодавцю в період з червня 2014 року по червень 2018 року.

Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 серпня 2019 року у задоволенні позову відмовити.

Рішення мотивовано тим, що ОСОБА_3 за період з 01 червня 2014 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 не зверталася до відповідача, у тому числі до робочих органів Фонду, що знаходяться на підконтрольній владі України території, із заявою про продовження раніше призначених та нарахованих страхових виплат; дії Фонду щодо припинення щомісячних страхових в судовому порядку не оскаржувала. Згідно з матеріалами справи, ОСОБА_3 у спірний період на обліку у Фонді не перебувала.

У вересні 2019 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення з підстав порушення судом норм процесуального права і неправильного застосування норм матеріального права та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд надав неправильну правову оцінку зібраним у справі доказам, зокрема щодо права ОСОБА_3 на призначення та отримання щомісячних страхових виплат на підставі судового рішення, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про безпідставність позовних вимог. Також суд не зважив на те, що фактичне припинення щомісячних страхових виплат ОСОБА_3 сталося через проведення антитерористичної операції на території Донецької області, у тому числі у м. Горлівці, а тому недоотримані потерпілою страхові платежі є капіталізованою сумою, на яку має право спадкоємець та яку відповідач зобов`язаний нарахувати і виплатити (ас. 71-75).

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області у відзиві (заперечення) на апеляційну скаргу просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень; оцінивши надані учасниками справи докази з додержанням норм процесуального права, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Окрім цього, заочне рішення, на яке подано апеляційну скаргу, не підлягає оскарженню в розумінні положень ст. 288 ЦПК України (ас. 100-103).

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені в установленому порядку, що підтверджується телефонограмами №№ 557, 558, зареєстрованими 20.11.2019 в Журналі телефонограм у цивільних справах; рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток; повідомленням для ОСОБА_1 в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» (ас. 120-122,123, 135-136).

Перевіривши доводи апеляційної скарги, наведені у відзиві обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 15.08.2018 Центральним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (ас. 10).

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області від 30 травня 2002 року визначено до стягнення щомісячно з Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві м. Горлівки довічно на користь ОСОБА_3 по 440 грн 22 коп. з 01 жовтня 2001 року з подальшим корегуванням відповідно до чинного законодавства (ас. 12).

За життя 11 червня 2002 року ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробила нотаріально посвідчене розпорядження, згідно з яким усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй належатиме на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_1 (ас. 11).

Факт родинних відносин померлої і позивача ОСОБА_1 підтверджений (ас. 7, 8).

З огляду на спадкову справу № 157/2018, ОСОБА_3 перебувала на обліку у Горлівському міському відділенні у Калінінському районі управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, недоотримані страхові виплати перед нею відсутні.

Спадкоємцем зазначеного у свідоцтві про право на спадщину за законом, виданого 07 лютого 2019 року приватним нотаріусом Бахмутського районного нотаріального округу Донецької області Сабіною Л. В., майна ОСОБА_3 є її донька - ОСОБА_1 .

Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: недоотриманої пенсії в Управлінні Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області в загальній сумі 56 419 грн 43 коп. Вартість спадкового майна 56 419 грн 43 коп. (ас. 61).

Листом управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 13.05.2019 № 07-28/460 повідомлено Слов`янський міськрайонний суд про те, що згідно з даними програмного забезпечення «Реєстр потерпілих» ОСОБА_2 , як потерпіла на виробництві або особа. яка мала право на виплату у разі втрати годувальника, не перебувала та не перебуває на обліку у відділеннях виконавчої дирекції Фонду в Донецькій області (ас. 29).

Установивши ці обставини, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні, оскільки ОСОБА_3 не була внутрішньо переміщеною особою; в період з 01 червня 2014 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 на обліку у Фонді не перебувала і не зверталася до відповідача, у тому числі до робочих органів Фонду, що знаходяться на підконтрольній владі України території, із заявою про продовження раніше призначених страхових виплат; дії Фонду щодо припинення щомісячних страхових виплат у судовому порядку не оскаржувала.

Однак повністю погодитись з таким висновком суду не можна з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 36 Закону України від 23.09.1999 № 1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", (в редакції Закону від 28 грудня 2014 року № 77-VIII) (далі Закон), страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Згідно з частинами четвертою і сьомою статті 47 Закону, виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням.

Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці".

Частина десята цієї статті визначає, що належні суми страхових виплат, що з вини Фонду не були своєчасно виплачені особам, які мають на них право, у разі смерті цих осіб виплачуються членам їхніх сімей, а в разі їх відсутності - включаються до складу спадщини.

Статтею 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами третьою, четвертою статті 1219 ЦК України визначено, що не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.

Згідно зі статтею 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліменти, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Отже, аналіз статей 1218, 1219, 1227 ЦК України і статті 47 Закону свідчить про те, що законодавець передбачив можливість спадкування права на отримання нарахованої, але не одержаної суми відшкодування (страхових виплат).

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що підстави припинення страхових виплат визначаються статтею 27 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 року (Закон № 16/98-ВР), згідно з якою виплати та надання соціальних послуг, на які має право застрахована особа за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, може бути припинено: а) якщо виплати призначено на підставі документів, що містять неправдиві відомості; б) якщо страховий випадок стався внаслідок дії особи, за яку настає кримінальна відповідальність; в) якщо страховий випадок стався внаслідок умисної дії особи; г) внаслідок невиконання застрахованою особою своїх обов`язків щодо загальнообов`язкового державного соціального страхування; д) в інших випадках, передбачених законами.

Крім того, підстави припинення страхових виплат встановлені і спеціальним Законом, а саме: ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції Закону від 28 грудня 2014 року № 77-VIII), яка за змістом відтворює норми статті 38 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV, які діяли до 01 січня 2015 року. Так, страхові виплати і надання соціальних послуг може бути припинено: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

За приписами п. 1.18 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, який затверджений постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань від 27.04.2007 року № 24, у разі припинення страхових виплат робочі органи виконавчої дирекції Фонду надсилають потерпілому копію відповідної постанови.

Як встановлено судом, постанова Фонду про припинення страхових виплат не приймалася. Проте ОСОБА_3 за життя не зверталася із заявою про відновлення своїх страхових виплат; не оскаржувала в установленому порядку дії відповідача щодо припинення нарахування страхових виплат. Судове рішення про визнання дій Фонду протиправними та зобов`язання його вчинити певні дії не ухвалювалось.

Відповідно до частини першої статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема:

1) особисті немайнові права;

2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами;

3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом

5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Тобто у разі припинення Фондом нарахування раніше призначених спадкодавцеві страхових виплат, а також не оскарження останнім в установленому порядку таких дій, до складу спадщини не входять права на страхові виплати, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця.

Зазначене не суперечить статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка спрямована на захист особи від будь-якого посягання держави на право особи мирно володіти своїм майном, тобто захисту права приватної власності.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції зазначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

У розумінні Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) термін «майно» має автономне тлумачення. До поняття «майно» ЄСПЛ, зокрема, відносить:

усе «власне» майно особи, що може входити до складу спадщини, і яке можна заповісти («Маркс проти Бельгії» (the Marckx case), рішення від 27 квітня 1979 року, п. 64), тобто наявне майно (existing possessions);

кошти, належні заявникам на підставі судових рішень, які є остаточними та підлягають виконанню («Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia), заява № 59498/00, рішення від 7 травня 2002 року, п. 40).

З урахуванням наведеного не відносяться до поняття «майно» («правомірні очікування» / «законні сподівання») суми, що не були нараховані спадкодавцю ОСОБА_3 , яка не оскаржила рішення про призупинення соціальних виплат у суді.

Такого ж висновку дійшов суд першої інстанції у даній справі.

Суд апеляційної інстанції, з огляду на зазначене, визнає обґрунтованим аргумент відзиву про можливість спадкування права на отримання нарахованої, але не одержаної суми відшкодування (страхових виплат), а довід скарги про можливість права спадкування на суми, що не були нараховані, - безпідставним.

Матеріалами справи підтверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яку в установлених порядку та строк прийняла дочка ОСОБА_1 (ас. 10, 38).

03 грудня 2018 року приватним нотаріусом Бахмутського районного нотаріального округу Донецької області Сабіною Л. В. направлено запит Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про суму нарахованих та невиплачених ОСОБА_3 страхових виплат.

Згідно з відповіддю Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 11.12.2018 № 01-04/15-1658, ОСОБА_3 перебувала на обліку у Горлівському міському відділенні у Калінінському районі управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, недоотримані страхові виплати перед нею відсутні (ас. 55).

07 лютого 2019 року приватним нотаріусом Бахмутського районного нотаріального округу Донецької області Сабіною Л. В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, спадкоємцем зазначеного у ньому майна ОСОБА_3 є її дочка - ОСОБА_1 .

Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: недоотриманої пенсії в Управлінні Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області в загальній сумі 56 419 грн 43 коп. Вартість спадкового майна 56 419 грн 43 коп. (ас. 61).

За правилом частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд першої інстанції, сприяючи учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Цивільним процесуальним кодексом України, ухвалою від 22 квітня 2019 року задовольнив клопотання позивача про витребування доказів від відповідача, а саме: довідки про підстави припинення з червня 2014 року щомісячних страхових виплат ОСОБА_2 та розрахунку недоотриманих останньою щомісячних страхових виплат (ас. 22).

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області листом № 07-28/460 від 13.05.2019 повідомило суд, що згідно з даними програмного забезпечення «Реєстр потерпілих» ОСОБА_2 як потерпіла на виробництві або особа, яка мала право на виплату у разі втрати годувальника, не перебувала та не перебуває на обліку у відділеннях виконавчої дирекції Фонду в Донецькій області (ас. 29).

З огляду на те, що в ухвалі суду першої інстанції було зазначено по батькові спадкодавця « ОСОБА_4 », замість вірного « ОСОБА_5 », суд апеляційної інстанції з метою всебічного та повного з`ясування обставин цієї справи ухвалою від 19 листопада 2019 року витребував від Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області докази:

постанову про припинення щомісячних страхових виплат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , - та яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

помісячний розрахунок суми щомісячних страхових виплат, що належала ОСОБА_3 і залишилася недоотриманою у зв`язку з її смертю, з червня 2014 року з урахуванням перерахунку щомісячних страхових виплат відповідно до закону, починаючи з 01 березня 2015 року.

На виконання ухвали Донецького апеляційного суду відповідач повідомив, що спадкодавець по травень 2014 року перебувала на обліку та отримувала страхові виплати як особа, яка мала право на виплату у разі втрати годувальника, у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Калінінському районі м. Горлівки Донецької області.

Згідно з відомостями програмного забезпечення «Реєстр потерпілих» за період з червня по листопад 2014 року ОСОБА_3 були нараховані, але не виплачені щомісячні страхові виплати в загальній сумі 21 277 грн 32 коп. (по 3 546 грн 22 коп. щомісячно).

З грудня 2014 року страхові виплати ОСОБА_3 , яка не була внутрішньо переміщеною особою, не нараховувалися; постанова про припинення щомісячних страхових виплат не приймалася (ас. 131-133).

Установлені обставини дають підстави для висновку, що ОСОБА_1 як спадкоємець за законом в установленому законом порядку прийняла спадщину, яка відкрилася внаслідок смерті матері, отже, набула право на отримання суми страхових виплат 21 277 грн 32 коп., що належала ОСОБА_3 і залишилася недоотриманою у зв`язку з її смертю.

Не отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину за законом на страхові виплати в загальній сумі 21 277 грн 32 коп. не є підставою для відмови у стягненні на її користь зазначеної суми з огляду на те, що на запит нотаріуса Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області листом від 11.12.2018 № 01-04/15-1658 повідомило про відсутність перед ОСОБА_3 недоотриманих страхових виплат.

Таким чином, внаслідок допущеної судом першої інстанції описки (неправильно зазначено по батькові спадкодавця) відповідачем була надана відповідь стосовно іншої особи, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позов не підлягає задоволенню повністю.

За приписами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки учасниками справи не подано доказів на підтвердження належності спадкодавцеві суми страхових виплат з грудня 2014 року по 15 червня 2018 року, яка залишилася недоотриманою у зв`язку з її смертю, суд апеляційної інстанції з урахуванням положень статей 1218, 1219, 1227 ЦК України і статті 47 Закону, правовий аналіз яких свідчить про те, що до складу спадщини входить сума страхових виплат, яка була нарахована, але не отримана спадкодавцем за життя, дійшов висновку про відсутність у спадкоємця права на отримання суми страхових виплат за вказаний період.

Діючим законодавством не передбачено право спадкоємця на звернення до суду зі скаргою про визнання дій, що стосуються спадкодавця, протиправними.

Отже, довід скарги про порушення права позивача на отримання усього спадкового майна, у тому числі суми, що не була нарахована, не є прийнятним.

Практика Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Пічкур проти України» (заява № 10441/06) від 07 листопада 2013 року, яке набуло статусу остаточного 07.02.2014; рішення у справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» (заява № 48787/99) від 08 липня 2004 року), на яку ОСОБА_1 посилається в скарзі, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, які є спадковими.

Так, справа «Пічкур проти України» стосується виплати пенсії у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон; а справа «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» - порушення статті 3 Європейської конвенції з прав людини (заборона катування або нелюдського чи такого, що принижує гідність, поводження або покарання), а також умов, в яких заявники перебували під вартою.

Тобто вказані рішення ЄСПЛ ухвалені в інших правовідносинах, які не є подібними спадковим правовідносинам.

05 листопада 2014 року Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова № 637 «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції», згідно з якою (з урахуванням змін і доповнень, внесених постановами Кабінету Міністрів України від 12 грудня 2014 року № 715, від 12 серпня 2015 року № 615, від 26 серпня 2015 року № 636, від 30 вересня 2015 року № 788) призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 531 Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України 11 грудня 2014 року прийняло постанову № 20 «Про затвердження Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції». Як зазначено в преамбулі цієї постанови, вона прийнята з метою забезпечення безперервності та першочерговості одержання щомісячних страхових виплат та медико-соціальних послуг потерпілими на виробництві (членами їх сімей), які переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції.

Порядок поширюється на фізичних осіб, які постійно проживають в Україні, яких змусили або які самостійно покинули своє місце проживання внаслідок (або з метою уникнення) негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру і які мають право на страхові виплати та страхові витрати на медичну і соціальну допомогу відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» за фактичним місцем проживання (перебування) (якщо страховий випадок настав до моменту переміщення). Особи, які тимчасово переміщені, мають право на призначення та/або продовження раніше призначених страхових виплат безпосередньо в робочих органах виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України за фактичним місцем проживання (перебування), що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції (п.1, 2).

Крім того, Кабінетом Міністрів України 07 листопада 2014 року було прийнято постанову № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», якою затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей (далі - Тимчасовий порядок).

Згідно з пунктом 8 Тимчасового порядку (із змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 08 квітня 2015 року № 239, від 26 серпня 2015 року № 636) особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати, протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

З аналізу зазначених постанов Кабінету Міністрів України та постанови Правління Фонду від 11 грудня 2014 року № 20 випливає, що ними встановлено спеціальний порядок здійснення страхових виплат для осіб, які тимчасово переселилися з району проведення антитерористичної операції, тобто особливості виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам.

Проте вказані підзаконні нормативні акти не регулюють питання щодо здійснення страхових виплат особам, які з районів проведення антитерористичної операції до теперішнього часу не переселилися та продовжують проживати за своїм постійним місцем проживання на території, яка не контролюється органами державної влади.

Оскільки судом встановлено, що отримувач страхових виплат ОСОБА_3 , яка проживала у м. Горлівка Донецької області, з району проведення антитерористичної операції тимчасово не переселилася на контрольовану територію та не була взята на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509, то дія пункту 8 Тимчасового порядку, постанов Кабінету Міністрів України № 531 від 01.10.2014, № 637 від 05.11.2014, № 595 від 07.11.2014, постанови Правління Фонду № 20 від 11.12.2014 на неї не розповсюджується.

Однак помилкове посилання суду першої інстанції на зазначені нормативні акти у даній справі не має правового значення, оскільки суд розглядав справу, що виникає з цивільних (спадкових) правовідносин, позивачем у якій є ОСОБА_1 , а не спадкодавець ОСОБА_3 .

Відтак аргументи відзиву щодо здійснення страхових виплат ОСОБА_3 відповідно до вказаних нормативних актів слід відхилити.

Щодо аргументу відзиву про відсутність визначених статтею 288 ЦПК України підстав для скасування заочного рішення, що виключає можливість його оскарження, суд визнає його необґрунтованим і зазначає таке.

За правилом частини першої статті 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Відповідно до частини першої статті 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Частина друга статті 288 ЦПК України передбачає право позивача оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що положення частини першої вказаної статті застосовуються при розгляді судом першої інстанції заяви про перегляд заочного рішення. Неподання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення не позбавляє позивача права оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням встановлених обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про порушення судом першої інстанції під час ухвалення рішення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а тому скасовує оскаржене рішення і ухвалює нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог. Суд вирішив стягнути з Фонду на користь ОСОБА_1 суму страхових виплат 21 277 грн 32 коп. за період з червня по листопад 2014 року, що належала ОСОБА_3 і залишилася недоотриманою у зв`язку з її смертю. У задоволенні вимог про зобов`язання нарахувати і виплатити (або стягнути) суму страхових виплат з грудня 2014 року по 15 червня 2018 року відмовити.

За правилом частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частини перша, друга, шоста цієї статті передбачають, що судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з матеріалами справи, позивач при зверненні до суду першої інстанції не сплатила судовий збір у розмірі 704 грн 80 коп., апеляційна скарга ОСОБА_1 оплачена судовим збором в сумі 1 152 грн 60 коп.

Отже, судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді першої інстанції, розподілити наступним чином: стягнути з ОСОБА_1 - 673 грн 35 коп., з відповідача - 95 грн 05 коп., які зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України.

З відповідача на користь ОСОБА_1 стягуються понесені нею і документально підтверджені судові витрати 142 грн 60 коп. (пропорційно розміру задоволених позовних вимог), пов`язані з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 серпня 2019 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (вул. Свободи, буд. 5, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) суму страхових виплат 21 277 (двадцять одна тисяча двісті двадцять сім) грн 32 коп., що належала ОСОБА_3 і залишилася недоотриманою у зв`язку з її смертю; а також понесені нею у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції судові витрати 142 грн 60 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути і зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді першої інстанції:

з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) - 673 грн 35 коп.;

з управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (вул. Свободи, буд. 5, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, ) - 95 грн 05 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач О. М. Біляєва

Судді: Л. П. Никифоряк

В. В. Папоян

Дата складення повного судового рішення 28 листопада 2019 року

Суддя-доповідач О. М. Біляєва