Справа № 307/1125/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 серпня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів СОБОСЛОЯ Г.Г., ГОТРИ Т.Ю.

при секретарі ВОЛОЩУК В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 307/1125/18 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович і приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Крегул Іван Іванович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Тячівського районного суду від 6 грудня 2018 року, повний текст якого складено 11 грудня 2018 року, головуючий суддя Гримут В.І., -

встановив:

ОСОБА_1 23.04.2018 звернувся до суду із зазначеним позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (зараз - Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (АТ «Укрсоцбанк»)), у подальшому уточнив підстави позову та остаточно мотивував його наступним.

У квітні 2018 року йому надійшла постанова приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Крегула І.І. про відкриття виконавчого провадження, з якої він довідався, що на виконанні перебуває виконавчий напис, вчинений 31.10.2017 приватним нотаріусом Київського МНО Чуловським В.А. за реєстровим № 24646 про стягнення на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором кредиту № 302/08 від 02.07.2007 в сумі 63709,13 дол. США та суми витрат за вчинення виконавчого напису.

Виконавчий напис не відповідає вимогам закону, зокрема, ст. 18 ЦК України, ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Главі 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту України від 22.02.2012 № 296/5, Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою КМ України від 29.06.1999 № 1172.

Так, виконавчий напис вчиняється нотаріусом у разі підтвердження безспірності заборгованості та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, що відповідає строку загальної позовної давності (ст. 257 ЦК України).

За умовами кредитного договору позичальник повинен був сплачувати належне з нього частинами щомісячно до 25-го числа відповідного місяця, починаючи з липня 2007 року. Договором було передбачено, що у разі прострочення позичальником його виконання протягом понад 90 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив і позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит та повністю сплатити інші належні з нього платежі за договором (п.п. 4.5., 3.3.7., 3.3.8.).

Оскільки відповідач із лютого 2013 року перестав вносити платежі за кредитним договором, строк користування кредитом сплив з 11.05.2013 і строк виконання зобов`язання змінився відповідно. Тому кредитор мав право протягом трьох років починаючи з 11.05.2013 звернутися до нотаріуса по вчинення виконавчого напису. Цей строк позивач пропустив і звернувся до нотаріуса в жовтні 2017 року.

Крім того, виконавчий напис був вчинений на кредитному договорі, однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, залишеною без змін постановою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 (справа № К/800/7651/17), Постанову КМ України від 26.11.2014 № 662 визнано незаконною та нечинною в частині пункту 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а саме, щодо доповнення переліку розділом 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Посилаючись на ці обставини, позивач просив виконавчий напис, вчинений 31.10.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. за реєстровим № 24646, визнати таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Тячівського районного суду від 06.12.2018 позов задоволено, виконавчий напис, вчинений 31.10.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. за реєстровим № 24646 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в сумі 63709,13 дол. США, визнано таким, що не підлягає виконанню.

Відповідач АТ «Укрсоцбанк» порушує в апеляції питання про скасування рішення суду та відмову в позові, вважає рішення ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляції зводяться до таких.

На час вчинення нотаріусом оспореного виконавчого напису заборгованість позичальника перед банком була безспірною, що підтверджувалося наданими нотаріусу документами. 12.02.2016 банк направив боржнику письмову вимогу про усунення порушень виконання зобов`язання і, оскільки вимога не була виконана, кредитор звернувся по виконавчий напис.

Підставами позову не слугували обставини щодо нарахування заборгованості та розрахунків за договором. Тому вказівка суду першої інстанції на відповідні обставини в рішенні як на підстави для задоволення позову необґрунтована.

Стосовно строку позовної давності, пропущення якого, на думку позивача, було основною підставою позову, то цей строк не був пропущений. Так, кредитний договір мав діяти до 01.07.2027 і підстав для застосування положень ст. 256 ЦК України в цій справі немає. Крім того, 06.11.2009 сторони уклали додаткову угоду до кредитного договору, якою змінили умови п. 4.5. договору в той спосіб, що у разі прострочення позичальником платежів більш ніж на 30 календарних днів кредитор вправі письмово вимагати дострокового повернення заборгованого, а позичальник зобов`язаний погасити борг протягом 30 днів з дня отримання такої вимоги. Така вимога була надіслана в лютому 2016 року, була отримана позивачем 19.02.2016, тому по вчинення виконавчого напису банк звернувся в межах позовної давності. Враховуючи також, що останній за часом платіж за договором позичальник здійснив у лютому 2013 року, а вимога про виконання зобов`язання була йому направлена в лютому 2016 року, не була пропущена позовна давність і щодо часткових платежів за договором.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Шпуганич В.П., вказує на її необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. Посилається загалом на обставини, якими мотивувався позов, зазначає, що на момент звернення кредитора до нотаріуса по виконавчий напис заборгованість не була безспірною, а обставини щодо безспірності заборгованості, визначеної для вчинення нотаріусом виконавчого напису, підлягають перевірці в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників: відповідача АТ «Укрсоцбанк» адвоката Дорош І.І., яка апеляцію підтримала, позивача ОСОБА_1 адвоката Шпуганича В.М., який скаргу не визнав, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Встановлено, що Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» (у подальшому - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (АТ «Укрсоцбанк»)) за договором кредиту від 02.07.2007 № 302/08 надало ОСОБА_1 кредит у сумі 59000,00 дол. США зі сплатою 13,5% річних, строком по 01.07.2022 і щомісячною сплатою за кредитом рівними сумами (по 328,00 дол. США) до 25-го числа місяця починаючи з липня 2007 року (п. 1.1. договору) (а.с. 6-7). Умови договору передбачали також, що:

позичальник зобов`язаний суворо дотримуватися положень цього договору, а також договору (-ів), визначеного (-их) п. 1.3. цього договору (п. 1.3. - укладення договору іпотеки) (п. 3.3.5.);

у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених, зокрема, п. 3.3.5. договору, … протягом більше, ніж 10 робочих днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, а також нараховані штрафні санкції (штраф, пеню) (п. 4.4.);

у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.7, 3.3.8. договору (п. 3.3.7. - позичальник зобов`язаний сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному договором, п. 3.3.8. - позичальник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами… та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному договором), … протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, а також нараховані штрафні санкції (штраф, пеню) (п. 4.5.).

Додатковою угодою від 06.11.2009 про внесення змін до договору кредиту від 02.07.2007 № 302/08 (а.с. 131) сторони продовжили строк кредитування по 01.07.2027, встановили процентну ставку за кредитом у 15% річних, визначили щомісячний платіж починаючи з жовтня 2009 року в розмірі 12,50 дол. США, з квітня 2010 року в розмірі 256,36 дол. США, а пунктом 3 додаткової угоди домовилися, що у разі порушення позичальником строків сплати процентів, визначених п. 4.5. договору, та/або кредиту як в повному обсязі, так і частково, більш ніж на 30 календарних днів, кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій в повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення позичальнику, а позичальник зобов`язується достроково погасити в повному обсязі кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції протягом 30 календарних днів з дати одержання такого письмового повідомлення. Пунктом 4 додаткової угоди сторони погодили, що інші умови договору залишаються незмінними і діють в частині, що не суперечить додатковій угоді.

З наведеного випливає, що додатковою угодою сторони не змінили редакцію пункту 4.5. кредитного договору, не виклали цей пункт в новій редакції, а доповнили умови договору щодо дострокового повернення позичальником заборгованого в разі порушення ним кредитного зобов`язання. Так, сторони погодили додаткову умову, яка надала кредитору підставу вимагати дострокового повернення кредиту в разі прострочення позичальником платежів більш ніж на 30 календарних днів та передбачила порядок дій сторін і момент настання строку виконання зобов`язання. При цьому, передбачене договором правило щодо безумовного настання строку виконання зобов`язання (зміни строку виконання зобов`язання) в разі його прострочення позичальником більш ніж на 90 календарних днів (обов`язок сплатити все заборговане безвідносно до наявності чи відсутності письмової вимоги кредитора) залишилося незмінним. Ці умови не суперечать одні одним, оскільки регулюють різні аспекти виконання кредитного зобов`язання та передбачають різні підстави, умови і порядок дострокового виконання зобов`язання. Окрім цього, колегія суддів зауважує, що, по-перше, пункт 4.5. не визначає ані розмір процентів, ані строки їх сплати, як це вказується у пункті 3 додаткової угоди, по-друге, умови, передбачені пунктом 4.4. у взаємозв`язку з пунктом 3.3.5. кредитного договору з огляду на їх зміст можуть за наявності відповідного обґрунтування конкурувати з положеннями пункту 4.5. щодо моменту настання строку виконання зобов`язання.

12.02.2016 кредитор склав вимогу про усунення порушення зобов`язання, яку позичальник ОСОБА_1 , який також є іпотекодавцем, та іпотекодавець ОСОБА_2 отримали 19.02.2016, що нею зафіксував прострочену заборгованість за кредитним договором станом на 12.02.2016 в сумі 55255,32 дол. США, де борг: за кредитом - 42041,40 дол. США, борг за відсотками - 13213,92 дол. США, і зажадав сплати цих коштів протягом 60 днів з моменту отримання вимоги, та повідомив, що в разі несплати зверне в рахунок погашення боргу за договором кредиту стягнення на предмет іпотеки (а.с. 132-133). Зазначений у вимозі 60-денний строк виконання зобов`язання не передбачений кредитним договором, кредитор не посилався на відповідні положення договору.

31.10.2017 ПАТ «Укрсоцбанк» подало приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Чуловському В.А. заяву про вчинення виконавчого напису на договорі кредиту від 02.07.2007 № 302/08 для стягнення заборгованості ОСОБА_1 за цим договором за період з 04.07.2016 по 04.07.2017 в сумі 63709,13 дол. США, де заборгованість за кредитом - 42041,40 дол. США, за відсотками - 21667,73 дол. США (а.с. 191). До заяви про вчинення виконавчого напису кредитор додав, як зазначив у заяві, оригінал кредитного договору, та виписку з рахунку боржника ОСОБА_1 , документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, документи представника стягувача за довіреністю.

На виконання ухвали апеляційного суду від 12.06.2019 про витребування доказів приватний нотаріус Київського МНО Чуловський В.А. надіслав суду пакет документів, на підставі яких за заявою ПАТ «Укрсоцбанк» від 31.10.2017 вчинив виконавчий напис, а саме: заяву банку від 31.10.2017 (а.с. 191); один аркуш договору кредиту від 02.07.2007 № 302/08 (преамбула та пункти договору з 1.1. по 2.6. (пункт 2.6. неповний) (а.с. 192); розрахунок вимог банку у зв`язку з неповерненням ОСОБА_1 кредитної заборгованості за кредитним договором № 302/08 від 02.07.2007 (а.с. 193-200); довідку про валютні курси НБУ (а.с. 201-202); витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ПАТ «Укрсоцбанк» (а.с. 203), а також виконавчий напис від 31.01.2017 за реєстровим № 24626 (а.с. 190).

Отже, додаткова угода від 06.11.2009 нотаріусу не була надана. Належних підстав стверджувати, що нотаріусу був наданий повний текст кредитного договору від 02.07.2007 № 302/08 теж немає.

З розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором (наданого нотаріусом, а також наданого банком під час апеляційного розгляду справи (а.с. а.с. 170-173) випливає, що:

останні за часом платежі були позичальником здійснені: за сумою кредиту - 25.12.2013 (2,08 дол. США), за відсотками - 16.12.2013 (502,31 дол. США);

відсоткова ставка за кредитом діяла в період з липня 2007 року по жовтень 2008 року на рівні 13,50% річних; у період з листопада 2008 року по листопад 2011 року на рівні 15,00% річних; у період з грудня 2011 року по липень 2017 року на рівні 14,25% річних;

стягувач нарахував пеню за несвоєчасне повернення кредиту - 2694,81 дол. США та пеню за несвоєчасне повернення відсотків - 5337,77 дол. США, які, втім, не пред`являв її до стягнення;

попри подання заяви про вчинення виконавчого напису за період з 04.07.2016 по 04.07.2017, розрахунок боргу в сумі 63709,13 дол. США, де борг за кредитом - 42041,40 дол. США, за відсотками - 21667,73 дол. США, виконаний за весь період заборгованості починаючи з 02.07.2007 і закінчуючи 03.07.2017.

Таким чином, всупереч змісту заяви борг був пред`явлений до стягнення не за період з 04.07.2016 по 04.07.2017, а за період з 02.07.2007 по 03.07.2017. Нотаріусу не були надані документи (додаткові угоди до кредитного договору чи інші документи), які б підтверджували підстави для встановлення та застосування у відповідних періодах відсоткової ставки за кредитом у розмірах 15,00% і 14,25% річних, як, власне, відсутній і належний документ щодо початкової відсоткової ставки.

Беручи до уваги умови п.п. 4.4. і 4.5. кредитного договору у взаємозв`язку з динамікою сплати коштів за кредитним договором, які після 25.12.2013 не вносилися, слід констатувати, що порушення позичальником строків внесення коштів на виконання зобов`язань за кредитним договором змінило строк виконання зобов`язання. Згідно з п. 4.4. договору, строк виконання зобов`язання слід вважати таким, що настав, на 11-й робочий день з дня порушення позичальником п. 3.3.5. договору (тобто, в разі порушення будь-якого з положень договору), згідно з п. 4.5. договору, строк виконання зобов`язання слід вважати таким, що настав, на 91-й календарний день з дня порушення позичальником п.п. 3.3.7, 3.3.8. договору (тобто, в разі невиконання більш конкретизованих зобов`язань: несплати процентів, суми кредиту). Враховуючи найбільш тривалий строк, визначений договором як такий, коли строк виконання зобов`язання вважається таким, що настав, цей строк слід вважати таким, що настав, на 91-й календарний день з дня порушення позичальником п.п. 3.3.7, 3.3.8. договору. У позичальника, відповідно, виник обов`язок повністю розрахуватися за договором, рівно як і у кредитора виникло право вимоги такого повного розрахунку.

Безвідносно до певної неузгодженості в умовах договору та можливості різного тлумачення в разі спору щодо настання конкретного строку повного виконання зобов`язання (моменту зміни зобов`язання), такий строк настав у всякому разі не пізніше 91-го дня після 25.12.2013, тобто, у березні 2014 року. Окрім цього, право вимоги боргу виникло у кредитора щодо поточної заборгованості із припиненням сплати позичальником належного з нього за кредитним договором, тобто, в усякому разі не пізніше 26.01.2014.

Після зміни строку виконання зобов`язання кредитор не мав правових підстав для нарахування процентів за кредитним договором. Зазначене випливає з норм закону, положень кредитного договору та відповідає правовим позиціям, висловленим Верховним Судом у постановах від 16.01.2018 у справі № 305/1133/15-ц, від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц і в інших постановах, за змістом яких, зокрема:

стягнення процентів у розмірі, передбаченому договором, поза межами договору, в тому числі, з урахуванням зміни кредитором строку виконання основного зобов`язання, законом не передбачено; право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України;

в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання; кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Дійсний строк розрахунку боргу з 02.07.2007 по 03.07.2017, тобто за десятирічний період, а також дані про зміну відсоткових ставок за кредитом, про відсутність платежів після 25.12.2013 із очевидністю випливали зі змісту поданих нотаріусу кредитором документів.

Цивільні права та обов`язки, що виникають із обов`язкового для сторін договору, повинні належно виконуватися; за загальним правилом, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються; позичальник зобов`язаний повернути борг кредитору, а кредитор управі вимагати захисту свого порушеного права (ст.ст. 11-16, 202, 509, 525, 526, 611, 612, 614, 622-625, 629, 1046, 1049, 1054 ЦК України).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України; якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України (ст. 1050 ЦК України).

Відповідно до норм законодавства в редакції, що була чинною на час укладання кредитного договору, з якого виник спір, передбачалася можливість захисту цивільних прав нотаріусом шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 18 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 87-89 Закону України «Про нотаріат», Розділ 32 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Мін`юсту України від 03.03.2004 № 20/5 (реєстрація в Мін`юсті України від 03.03.2004 за № 283/8882)).

Закон України «Про нотаріат» у ст. 88 передбачає, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року; якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений Постановою КМ України від 29.06.1999 № 1172 і станом на день виникнення спірних правовідносин передбачав стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, для чого нотаріусу подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника і встановлюють прострочення виконання зобов`язання (п. 1 пп. «а», «б»).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин законодавство не передбачало такого способу захисту прав кредитора, як вчинення нотаріусом на стягнення боргу виконавчого напису на не посвідченій нотаріально кредитній угоді, якою є договір від 02.07.2007 № 302/08, не передбачав такого способу захисту майнових прав кредитора і сам цей договір.

Зміни до зазначеного переліку документів, що уможливлювали б стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса за кредитним договором, були внесені Постановою КМ України від 26.11.2014 № 662, коли перелік було доповнено розділом 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», згідно із яким за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису подаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості (п. 2 пп. «а», «б»).

Станом на 31.10.2017 (день звернення кредитора по вчинення нотаріусом виконавчого напису) чинним був Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Мін`юсту України від 22.02.2012 № 296/5 (реєстрація в Мін`юсті України від 22.02.2012 за № 282/20595), який у Главі 16 Розділу ІІ у сукупності з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, передбачав, що:

для стягнення грошових сум нотаріуси за заявою стягувача вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів (п.п. 1.1., 1.2. § 1);

для вчинення виконавчого напису… нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо; у разі необхідності нотаріус вправі витребувати додаткову інформацію та документи (п.п. 2.1., 2.2. § 2);

вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця; повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (п. 2.3. § 2);

нотаріус вчиняє виконавчий напис, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років (п. 3.1. § 3);

безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені вищезгаданим Переліком документів (п. 3.2. § 3);

якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку; строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (п.п. 3.3., 3.4. § 3);

при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою КМ України від 29.06.99 № 1172 (п. 3.5. § 3);

виконавчий напис має містити: строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, у тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, суму державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника (§ 4);

вчинення виконавчого напису за договором позики здійснюється з урахуванням вимог статті 1050 ЦК України (п. 6.3 § 6).

Вимоги Порядку, затвердженого наказом Мін`юсту України від 22.02.2012 № 296/5, щодо умов вчинення нотаріусом виконавчого напису та його змісту відповідають приписам ст.ст. 88, 89 Закону України «Про нотаріат».

Попри викладені вище обставини та наведені вимоги законодавства, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А., пославшись на вказані акти законодавства, вчинив 31.10.2017 за реєстровим № 24626 виконавчий напис, яким запропонував стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту № 302/08 від 02.07.2007 за період з 04.07.2016 по 04.07.2017 в сумі 63709,13 дол. США, де заборгованість за кредитом - 42041,40 дол. США, за відсотками - 21667,73 дол. США, та суму плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису (без зазначення цієї суми) (а.с. 190).

На підставі виконавчого напису постановою приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Крегула І.І. від 06.04.2018 відкрито виконавче провадження № 56135499, у ході якого накладено арешт на майно боржника, арештоване нерухоме майно виставлялося на електронні торги (а.с. 5, 21-23, 98-100, 103 та ін.).

Таким чином, виконавчий напис був вчинений без з`ясування обставин щодо руху коштів за кредитним договором та пов`язаних із ними моментом виникнення у кредитора права вимоги боргу та зміною зобов`язання, без урахування зміни строку виконання зобов`язання за кредитним договором, без виконання вимог щодо врахування положень ст. 1050 ЦК України, із вказівкою на період заборгованості, який не відповідає дійсному періоду розрахунку боргу та за відсутності для того правових підстав перевищує три роки, виконавчим написом запропоновано стягнути борг за відсотками, підстави для встановлення яких не були з`ясовані і підстав для нарахування яких після припинення строку кредитування не було, напис вчинено за відсутності документів, які складають кредитний договір у повному обсязі, без обов`язкової вказівки на суму плати, здійсненої стягувачем за вчинення виконавчого напису.

Неврахування зміни строку виконання зобов`язання та невідповідність між дійсним і зазначеним кредитором періодами обрахунку боргу вже самі по собі виключали наявність законних підстав для вчинення виконавчого напису, виключали законність і обґрунтованість нарахування процентів та відповідного розрахунку боргу. За таких обставин, документи, що були надані нотаріусу кредитором, не можна визнати такими, що підтверджували безспірність заборгованості боржника, встановлювали прострочення виконання зобов`язання та обґрунтовували б строк звернення банку по виконавчий напис.

Зміна строку виконання зобов`язання має істотне значення і в контексті визначення моменту виникнення у кредитора права вимоги щодо стягнення боргу та строку, в який виконавчий напис міг бути вчинений. Право вимагати примусового стягнення боргу виникло у кредитора не пізніше березня 2014 року, тоді як по виконавчий напис він звернувся і такий був вчинений у жовтні 2017 року (через три з половиною роки). Посилання банку на вимогу про сплату боргу, надіслану позичальнику та іпотекодержателю у лютому 2016 року, не може братися до уваги у контексті зміни строку виконання зобов`язання.

Виконавчий напис був вчинений із порушенням вимог ст.ст. 88, 89 Закону України «Про нотаріат», п.п. 3.1., 3.3., 3.4. § 3 Порядку, затвердженого наказом Мін`юсту України від 22.02.2012 № 296/5.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, залишеною без змін постановою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 (справа № К/800/7651/17), Постанову КМ України від 26.11.2014 № 662 визнано незаконною та нечинною в частині пункту 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а саме, щодо доповнення переліку розділом 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Міркування відповідача про вчинення виконавчого напису з дотриманням вимог закону щодо строку вчинення виконавчого напису необґрунтовані та суперечать закону і обставинам справи. Закон України «Про нотаріат» і Порядок, затверджений наказом Мін`юсту України від 22.02.2012 № 296/5, прямо передбачають загальний трирічний строк (якщо для відповідних вимог не встановлений законом інший строк давності) для звернення по вчинення виконавчого напису і для вчинення цього напису, при цьому, початок перебігу строку пов`язується з днем, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (включаючи, за наявності для того підстав, і обставини, що пов`язуються з виконанням зобов`язання частковими платежами, порушенням строків цих платежів, відповідним обрахунком заборгованості тощо). Враховуючи, що йдеться про захист цивільного права нотаріусом в порядку, передбаченому законом, врегульовані вищевказаними Законом і Порядком правила щодо строку давності для захисту цього права аналогічні тим, що передбачені ст.ст. 256, 257, ст. 261 ч. 1 ЦК України. У розумінні закону строк, у межах якого особа може звернутися до нотаріуса по захист свого цивільного права, є відповідним строком давності з правовими наслідками, які з цього випливають. Вчинення нотаріусом виконавчого напису поза межами зазначеного строку, що пройшов з дня виникнення у кредитора права вимоги, законом не передбачено.

Виходячи з наведеного, нотаріус з огляду на надані йому стягувачем документи не мав належних і достатніх підстав кваліфікувати вимоги стягувача і борг, для стягнення якого банк просив вчинити виконавчий напис, безспірними. Така безспірність не була підтверджена належними документами відповідно до законодавства, натомість надані документи вочевидь вказували на необхідність додаткового з`ясування підстав для нарахування боргу, його розміру та обставин щодо строку вчинення виконавчого напису. Нотаріус, маючи відповідне право, не діяв у передбачений законодавством спосіб для з`ясування відповідних обставин, хоча перед вчиненням виконавчого напису зобов`язаний був перевірити наявність підстав для цього, зокрема, з`ясувати, чи є умови для такої дії. Тож нотаріус не мав належних підстав для вчинення виконавчого напису. Нотаріальна дія, нотаріальний акт оскаржуються до суду (ст. 50 ч. 1 Закону України «Про нотаріат»).

У справі немає доказів, які б свідчили про обізнаність боржника ОСОБА_1 із фактом вчинення 31.10.2017 виконавчого напису до моменту відкриття виконавчого провадження № 56135499 та отримання відповідних документів у квітні 2018 року. До суду з вимогою визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 звернувся одразу після того, як дізнався про його існування.

Відтак, рішення про задоволення позову ухвалене судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідач, діючи на свій захист і реалізуючи обов`язок доказування на власний розсуд (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81 ЦПК України), правильності по суті, законності та справедливості рішення суду не спростував, тому на підставі ст. 375 ЦПК України його скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» залишити без задоволення, а рішення Тячівського районного суду від 6 грудня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 3 вересня 2019 року.

Судді