Постанова

Іменем України

17 липня 2019 року

м. Київ

справа № 461/1946/16-ц

провадження № 61-34568св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С.,

Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Фермерське господарство «Бурка В. В.»,

відповідачі: Державна казначейська служба України, Міністерство юстиції України, Уповноважений Верховної Ради з прав людини,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Фермерського господарства «Бурка В. В.» на рішення Печерського районного суду

м. Києва від 13 червня 2017 року у складі судді Цокол Л. І. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 05 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Чобіток А. О., Немировської О. В., Соколової В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Фермерське господарство «Бурка В. В.» (далі - ФГ «Бурка В. В.») звернулося до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Міністерства юстиції України, Уповноваженого Верховної Ради з прав людини про відшкодування шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2013 року апеляційну скаргу ФГ «Бурка В. В.» на постанову Сокальського районного суду Львівської області від 25 січня 2013 року, якою відмовлено у задоволенні його адміністративного позову, залишено без руху. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2015 року апеляційну скаргу ФГ «Бурка В. В.» залишено без задоволення, а постанову Сокальського районного суду Львівської області від 25 січня 2013 року - без змін. Зазначаючи про те, що судами порушені його права, просить стягнути моральну шкоду в розмірі 1 000 000,00 грн.

18 липня 2016 року позивач звернувся до Уповноваженого Верховної Ради з прав людини з листом про здійснення заходів щодо захисту прав ФГ «Бурка В. В.», посилаючись на те, що нерозглядом його звернення відповідач порушив його конституційні права, у зв`язку із чим просив стягнути моральну шкоду у розмірі

1 000 000,00 грн.

30 квітня 2014 року ухвалою Галицького районного суду м. Львова, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 20 червня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2014 року, відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ФГ «Бурка В. В.» до Львівського апеляційного адміністративного суду про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Посилаючись на те, що судами порушені його права, просить стягнути моральну шкоду у розмірі 1 000 000,00 грн.

04 січня 2017 року позивач звернувся до Уповноваженого Верховної Ради з прав людини з листом про здійснення заходів щодо захисту прав ФГ «Бурка В. В.», посилаючись на те, що нерозглядом його звернення відповідач порушив його конституційні права, просив стягнути моральну шкоду у розмірі 1 000 000,00 грн.

16 червня 2011 року ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області

від 10 листопада 2011 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 липня 2013 року, відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ФГ «Бурка В. В.» до судді Сокальського районного суду Львівської області Адамовича М. Я. про відшкодування матеріальної шкоди за порушення строків розгляду адміністративного позову. 30 березня

2017 року ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області відмовлено у відкритті провадження за нововиявленими обставинами за заявою представника

ФГ «Бурка В. В.» Бурки В. В . про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Червоноградського міського суду Львівської області від 16 червня 2011 року.

Посилаючись на вказані обставини, ФГ «Бурка В. В .» просило стягнути моральну шкоду в розмірі 10 000 000,00 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 червня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 05 жовтня 2017 року, у задоволенні позову ФГ «Бурка В. В.» відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження встановлення неправомірності дій, рішень або бездіяльності вказаних ним відповідачів, у той же час не наведено обґрунтованих доводів на заподіяння відповідачами шкоди позивачу іншим чином, що дає підстави, встановлені чинним законодавством, на її відшкодування.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У жовтні 2017 року ФГ «Бурка В. В.» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 05 жовтня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд зобов`язаний був застосувати до спірних правовідносин норми статей 8, 22, 40, 55, 56, 124 Конституції України, статей 16, 23, 1166, 1167, 1176 ЦК України, статей 3, 4, 11, 15,16 ЦПК України 2004 року, проте не застосував їх, чим порушив права фермерського господарства, гарантовані Конституцією України.

Станом на час розгляду вказаної справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу ФГ «Бурка В. В.».

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано вказану цивільну справу до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2019 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення судів першої та апеляційної інстанції - скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Судом встановлено, що ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2013 року апеляційну скаргу ФГ «Бурка В. В.» на постанову Сокальського районного суду Львівської області від 25 січня 2013 року, якою відмовлено у задоволенні його адміністративного позову, залишено без руху. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2015 року апеляційну скаргу ФГ «Бурка В. В.» залишено без задоволення, а постанову Сокальського районного суду Львівської області від 25 січня 2013 року - без змін.

30 квітня 2014 року ухвалою Галицького районного суду м. Львова, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 20 червня 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2014 року, відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ФГ «Бурка В. В.» до Львівського апеляційного адміністративного суду про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

16 червня 2011 року ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області, яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області

від 10 листопада 2011 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 липня 2013 року, відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ФГ «Бурка В. В.» до судді Сокальського районного суду Львівської області Адамовича М. Я. про відшкодування матеріальної шкоди за порушення строків розгляду адміністративного позову.

30 березня 2017 року ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області відмовлено у відкритті провадження за заявою представника ФГ «Бурка В. В.» - Бурки В. В. про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Червоноградського міського суду Львівської області від 16 червня 2011 року.

Вказані позови об`єднано судом першої інстанції в одне провадження.

Крім того, 13 грудня 2016 року та 13 березня 2017 року ФГ «Бурка В. В.» зверталось до суду з позовами до Уповноваженого Верховної Ради з прав людини, в яких зазначало, що 18 липня 2016 року та 03 січня 2017 року господарство звернулось до Уповноваженого Верховної Ради з прав людини з листом про здійснення заходів щодо захисту прав ФГ «Бурка В. В.», проте останнім йому відмовлено у розгляді його скарг, чим грубо порушено його права, гарантовані статтею 40 Конституції України, і на цей час не прийнято законного рішення за результатами розгляду його скарги, чим йому завдано моральної шкоди у розмірі по 1 000 000,00 грн за кожним фактом такої відмови.

Вказані позови також об`єднано судом першої інстанції в одне провадження із вказаними позовами.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження встановлення неправомірності дій, рішень або бездіяльності вказаних ним відповідачів, у той же час не наведено обґрунтованих доводів на заподіяння відповідачами шкоди позивачу іншим чином, що дає підстави, встановлені чинним законодавством, на її відшкодування.

Однак із вказаними висновками судів першої та апеляційної інстанцій не можна погодитися з огляду на таке.

Нормативно-правове обґрунтування

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 15 ЦПК України 2004 року, якій кореспондує стаття 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства. У порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізична особа, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Статтями 1, 12 ГПК України у редакції, чинній на дату розгляду справи судом першої інстанції, передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно зі встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, якщо склад учасників спору відповідає приписам статті 4 ГПК України, а правовідносини, з яких виник цей спір, мають господарський характер.

Стаття 4 ГПК України встановлює право юридичної особи на звернення до господарського суду.

При вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини і спір господарськими, необхідно виходити з визначень, наведених у статті 3 ГК України.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Статтею 2 ГК України передбачено, що учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи (частина перша статті 1 Закону України «Про фермерське господарство»).

Спори, що виникають між юридичними особами та державою Україна в особі Державної казначейської служби України при реалізації ними своїх повноважень, за своїм суб`єктним складом підвідомчі господарським судам.

Отже, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності, а також спори, пов`язані, зокрема, з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктом публічно-правових відносин, - за умови, що такі вимоги не об`єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб`єктним складом підпадають під дію статті 4 ГПК України.

Майнові відносини (у розумінні статті 4 ГК України) суб`єктів господарювання з юридичними особами, у тому числі тими, що не є суб`єктами господарювання (органами державної влади), регулюються ГК України та ГПК України.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 461/1930/16-ц (провадження № 14-60цс18),

від 17 жовтня 2018 року у справі № 464/1874/17 (провадження № 14-395цс18).

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Встановивши, що ФГ «Бурка В. В.» заявило вимоги до Державної казначейської служби України, Міністерства юстиції України, Уповноваженого Верховної Ради з прав людини про відшкодування шкоди, яка за своїм суб`єктним складом підпадає під дію статті 4 ГПК України, суди дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки зазначений спір не підлягає розгляду у порядку цивільного, а має розглядатися у порядку господарського судочинства, у зв`язку із чим провадження у справі підлягає закриттю.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини другої статті 414 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

За таких обставин позовні вимоги ФГ «Бурка В. В.» у цій справі мають розглядатися за правилами господарського, а не цивільного судочинства, а тому Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись статтями 255, 409, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фермерського господарства «Бурка В. В.» задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 05 жовтня 2017 року скасувати, провадження у цивільній справі за позовом Фермерського господарства «Бурка В. В.» до Державної казначейської служби України, Міністерства юстиції України, Уповноваженого Верховної Ради з прав людини про відшкодування шкоди закрити.

Роз`яснити Фермерському господарству «Бурка В. В.» про право звернення з відповідним позовом до суду господарської юрисдикції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик