ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7770/19 Справа № 199/4131/18 Суддя у 1-й інстанції - Подорець О. Б. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 , третя особа - Орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпрі ради, про усунення перешкод у здійсненні права користування своїм майном шляхом виселення, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права користування своїм майном шляхом виселення.

Вказував, що квартира АДРЕСА_1 , належить йому на праві приватної власності. Проте користуватися квартирою він не може, оскільки в квартирі мешкають відповідачі, які вселилися і зареєструвались в ній зі згоди ОСОБА_4 , який придбав вказану квартиру за договором купівлі-продажу від 27 червня 2013 року. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 02 жовтня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 квітня 2015 року, договір купівлі-продажу квартири від 27 червня 2013 року визнаний недійсним.

Посилаючись на те, що відповідачі перешкоджають йому користуватися своєю власністю, позивач просив суд зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди йому в здійсненні права користування та розпорядження своїм майном - квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_1 , малолітнього ОСОБА_3 , з усіма проживаючими з ними особами із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення, а також стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11 червня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 , не чинити перешкоди ОСОБА_2 в користуванні власністю - квартирою АДРЕСА_1 .

Виселено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивачем невірно обрано спосіб захисту; підставою для проживання ОСОБА_1 є договір найму житлового приміщення, який є чинним до теперішнього часу; судом першої інстанції не застосовано ч.1 ст.770 ЦК України.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що квартира АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.17).

Відповідач ОСОБА_1 та її малолітня дитина ОСОБА_3 зареєстровані та проживають у спірній квартирі, як встановлено судом, зі згоди колишнього власника нерухомого майна ОСОБА_5 , якому квартира АДРЕСА_1 належала на підставі договору купівлі-продажу від 27 червня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кір`як К.А. та зареєстрованого в реєстрі за №129.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 02 жовтня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 квітня 2015 року, договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 27 червня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кір`як К.А. та зареєстрованого в реєстрі за №129, визнано недійсним.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, відповідачі не є членами сім`ї власника квартири ОСОБА_2 , тому підлягає задоволенню вимога позивача щодо зобов`язання ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 , не чинити перешкоди ОСОБА_2 в користуванні власністю - квартирою АДРЕСА_1 та щодо виселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з квартири власника без надання іншого житлового приміщення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316,317,319,321 ЦК України).

Відповідно до частини першої та другої статі 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини першої статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Доводи апелянта, про те, що позивачем невірно обрано спосіб захисту колегія суддів до уваги не приймає, зважаючи на наступне.

В позовній заяві позивач просив зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_2 в здійсненні права користування та розпорядження своїм майном - квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_1 , малолітнього ОСОБА_3 , з усіма проживаючими з ними особами із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення, тобто позов є негаторним.

Негаторний позов це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Одна з особливостей найму житла полягає, зокрема, у тому, що наймач має право тимчасового володіння (detentio) ним. Право володіння (possessio) житлом залишається в його власника, який не втрачає це право навіть тоді, коли інша особа використовує таке майно.

Вищевикладене дає підстави для висновку, що ефективним способом захисту права власника житлового приміщення, переданого у найм від неправомірних дій наймача, є пред`явлення негаторного позову, яким і є по своїй суті позов про виселення наймача.

Колегія суддів вважає необґрунтованими також доводи апеляційної скарги про те, що підставою для проживання ОСОБА_1 є договір найму житлового приміщення, який є чинним до теперішнього часу, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Так, відповідно до статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з частиною 1 статті 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Відповідно до ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права (ч.1 ст.761 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.770 ЦК України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця

Згідно з ч.1 ст.236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

З матеріалів справи вбачається, що договір найму квартири АДРЕСА_1 укладено 10 вересня 2013 року між ОСОБА_5 (наймодавець) та ОСОБА_5 (наймач).

Договір купівлі-продажу вказаної квартири від 27 червня 2013 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , визнано недійсним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 02 жовтня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2014 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 квітня 2015 року. Підставою визнання зазначеного договору недійсним є припинення цивільної дієздатності ОСОБА_6 у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Колегія суддів вважає, що до спірних відносин не може бути застосовано положення ч.1 ст.770 ЦК України, якою визначено, що у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця, оскільки ОСОБА_2 не є новим власником у розумінні вказаної статті, так як судом встановлено, що спірна квартира вибула з володіння ОСОБА_6 з порушенням права ОСОБА_2 як спадкоємця, за договором купівлі-продажу, який в подальшому визнано недійсним.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 16 серпня 2019 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.