Постанова

Іменем України

14 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 185/1773/15-ц

провадження № 61-18617св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі судді Боженко Л. В. від 24 квітня 2015 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Бараннік О. П., Свистунової О. В.,

Посунся Н. Є., від 16 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2015 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі -ПАТ АБ «Укргазбанк», банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовну заяву мотивовано тим, що 01 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти в сумі 4 600 доларів США на строк до

28 липня 2011 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,8% річних, а на прострочену заборгованість - 15,8% річних. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області

від 10 листопада 2010 року з відповідача стягнуто заборгованість за цим кредитним договором у розмірі 21 513,80 грн, що еквівалентно

2 395,52 доларів США, пеню у розмірі 2 565,25 грн та штраф за нестрахування предмета застави у розмірі 1 335 грн.

Посилаючись на те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин кредитного договору, банк просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка утворилася станом на 19 січня 2015 року, у розмірі 1 611,06 доларів США та 59 761,15 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2015 року позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» прострочену заборгованість за процентами за користування кредитними коштами у розмірі 25 169,08 грн, прострочену заборгованість за процентами за користування кредитними коштами за період з 01 січня по 19 січня 2015 року у розмірі 298,13 грн, пеню за несвоєчасну сплату процентів - 20 038,84 грн пеню за несвоєчасну сплату кредиту - 39 722,31 грн, а всього 85 228,36 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв`язку із невиконанням позичальником рішення суду про стягнення заборгованості та умов указаного кредитного договору, строк дії якого не закінчився, у останньої утворилась заборгованість за процентами та пенею, яка підлягає стягненню на користь банку в еквіваленті суми у національній валюті.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 лютого

2017 року апеляційну скаргу ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено частково. Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2015 року скасовано і ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову ПАТ АБ «Укргазбанк». Стягнуто з

ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 150 доларів США. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що сума заборгованості за кредитом підлягає зменшенню на підставі частини другої статті 616 ЦК України, оскільки невиконання судового рішення про задоволення вимог кредитора сталося через пасивні, але умисні дії з боку банківської установи, що призвело до збільшення розміру збитків за кредитним договором.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ АБ «Укргазбанк» просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що матеріали справи не містять доказів того, що тривале невиконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором сталось саме з вини банку, вказане є наслідком неналежного виконання службових обов`язків державним виконавцем. Крім того, проценти за своєю суттю не є збитками, а тому до них положення частини другої статті 616 ЦК України не застосовуються.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 березня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

01 серпня 2008 року між сторонами був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримала кредитні кошти в сумі

4 600 доларів США на строк до 28 липня 2011 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,8% річних, а на прострочену заборгованість - 15,8% річних.

У вересні 2010 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2010 року задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість у розмірі 21 513,80 грн, що еквівалентно 2 395,52 доларів США, пеню у розмірі 2 565,25 грн та штраф за нестрахування предмета застави у розмірі 1 335 грн.

Звертаючись до суду із цим позовом, ПАТ АБ «Укргазбанк» посилалося на те, що незважаючи на наявність судового рішення позичальник зобов`язання за кредитним договором не виконала, у неї перед банком утворилась заборгованість за відсотками та пенею у розмірі 1 611,06 доларів США та 59 761,15 грн, нарахованими на суму непогашеного кредиту за період

з 07 серпня 2010 року по 19 січня 2015 року.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У справі, яка переглядається, строк кредитного договору встановлений сторонами до 29 липня 2011 року, однак у вересні 2010 року банк пред`явив дострокову вимогу про стягнення усієї суми кредитної заборгованості, яку задоволено рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2010 року.

Таким чином, використовуючи своє право згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, шляхом пред`явлення у вересні 2010 року позову про стягнення всієї суми заборгованості за договором до кінцевого терміну, банк змінив строк виконання зобов`язання.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, у справі, яка переглядається, вимоги банку про стягнення процентів та пені після вересня місяця 2010 року (сплив строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Такі правові висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені, однак таких вимог банк не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів та пені є необґрунтованими.

Таким чином, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову банку про стягнення процентів та пені у заявленому ним розмірі.

Помилкове застосування судом апеляційної інстанції до спірних правовідносин положення статті 662 ЦК України на правильність вирішення спору судом апеляційної інстанції не впливають і підстав для скасування правильного по суті і законного рішення з одних лише формальних міркувань колегія суддів не знаходить.

Доводи касаційної скарги про наявність підстав для стягнення процентів та пені є необґрунтованими з огляду на вищевикладене.

Оскільки рішення суду першої інстанції скасоване судом апеляційної інстанції у повному обсязі, то воно перегляду не підлягає.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» залишити без задоволення, а рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2017 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара