УХВАЛА

20 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 545/3360/18

провадження № 61-14653 ск 19

Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Сімоненко

В. М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 02 квітня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду

від 01 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних за час прострочення зобовязання з виплати матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

В грудні 2018 року позивачка звернулась з цим позовом про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних за час прострочення зобовязання з виплати матеріальної та моральної шкоди.

На обґрунтування вимог посилалась на те, що заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 19 жовтня 2011 року у справі про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

завданої злочином стягнуто з ОСОБА_2 на користь неї 64 980,74 грн.

Заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області

від 17 листопада 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь неї 67 010,03 грн індексу інфляції та 3% річних за прострочене зобовязання з виплати матеріальної та моральної шкоди по рішенню суду від 19 жовтня 2011 року за період з 14 жовтня 2011 року по 28 серпня 2016 року.

У звязку з тривалим невиконанням судового рішення, посилаючись на положення статті 625 ЦК України, з урахуванням поданих уточнень, просила стягнути з ОСОБА_2 3% річних в сумі 3 988,90 грн, інфляційні втрати в розмірі 18 241,60 грн, а всього 22 230,50 грн за прострочення зобовязання з виплати матеріальної та моральної шкоди за період з 29 серпня 2016 року по 19 грудня 2018 року.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 02 квітня 2019 року зменшені позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних за час прострочення зобовязання з виплати матеріальної та моральної шкоди задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 3 988,90 грн 3% річних, 18 241,60 грн інфляційні витрати, всього 22 230,50 грн за прострочення зобовязання з виплати матеріальної та моральної шкоди за період з 29 серпня 2016 року по 19 грудня 2018 року.

Вирішено питання судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до статті 625 ЦК України, якою визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

А отже, дійшов висновку про те, що за прострочення зобовязання з виплати матеріальної та моральної шкоди за період з 29 серпня 2016 року по 19 грудня 2018 року підлягають стягненню суми 3% річних та інфляційних втрат визначених позивачем в уточненнях до позову, а саме: 3 988,90 грн. - 3% річних, 18 241,60 грн. - інфляційні втрати, всього 22 230,50 грн.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 01 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 02 квітня 2019 року залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції апеляційний суд виходив з того, що апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. При вирішенні спору по суті місцевим судом були вірно враховані та застосовані норми матеріального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 02 квітня 2019 року залишенню без змін.

29 липня 2019 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Полтавського районного суду Полтавської області

від 02 квітня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду

від 01 липня 2019 року, у якій скаржник просить змінити ці судове рішення та змінити резолютивну частину рішення суду першої інстанції й викласти її у новій редакції, а саме: «Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 3 001,82 грн 3% річних, 13 583,85 грн. інфляційних витрат, а всього 16 585,67 грн за прострочення зобовязання з виплати матеріальної та моральної шкоди за період з 29 серпня 2016 року по 19 грудня 2018 року».

Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує пятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об'єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження), та які фактично можна поділити на: справи, у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності з ціною позову, що не перевищує пятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, у яких не можливо встановити ціну позову (немайнові вимоги), за виключеннями відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України та пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Предметом позову в цій справі є вимога майнового характеру про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних за час прострочення зобовязання з виплати матеріальної та моральної шкоди в розмірі 22 230,50 грн, ціна якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому в цій частині справа є малозначною в силу закону.

Таким чином ця справа є малозначною.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обовязковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження;

У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обовязковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 02 квітня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду 01 липня 2019 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко