Справа № 299/819/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 серпня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Куштана Б.П., Фазикош Г.В.

за участі секретаря - Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Виноградівського районного суду від 26 червня 2018 року (головуючий суддя Кашуба А.В.) у справі за позовом Берегівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Виноградівської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості з орендної плати, розірвання договору оренди земельної ділянки, зобов`язання повернути земельну ділянку, -

в с т а н о в и в :

У березні 2017 року Берегівська місцева прокуратура звернулася до суду в інтересах держави в особі Виноградівської міської ради з даним позовом посилаючись на те, що згідно договору оренди від 12.12.2008, укладеного між Виноградівською міською радою та ОСОБА_1 , останньому було передано в строкове платне користування земельну ділянку площею 0,5106 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :00:012:0053 .

Відповідно до п. 8 цього договору встановлено орендну плату у розмірі 3906,5 гривень на місяць.

Згідно п.6 цього договору нормативно грошова оцінка земельної ділянки на час укладання договору становила 594 083,10 грн.

Вказувала, що взяті на себе обов`язки ОСОБА_1 не виконував, у порушення умов договору оренди не сплачував орендну плату за період із 01.08.2015 по 28.02.2017, у зв`язку з чим його заборгованість по орендній платі з урахуванням коефіцієнту індексації нормативно-грошової оцінки становить 226601,25 грн.

Внаслідок систематичної несплати ОСОБА_1 орендної плати, прокуратура просила суд: - стягнути з ОСОБА_1 на користь Виноградівської міської ради заборгованість по орендній платі у розмірі 226601,25 грн.; - розірвати договір оренди від 12.12.2008; - зобов`язати ОСОБА_1 повернути Виноградівській міській раді спірну земельну ділянку.

Заочним рішенням Виноградівського районного суду від 26 червня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Виноградівської міської ради заборгованість з орендної плати за період із серпня 2015 року по лютий 2017 року в розмірі 111 325,63 грн.

Розірвано договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,5106 га, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :00:012:0053 від 12.12.2008, зареєстрованого 12.12.2008 у Виноградівському відділі ЗРФ ДП «Центр ДНЗ».

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути у власність держави, а саме Виноградівській міській раді, орендовану земельну ділянку.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Прокуратури Закарпатської області 4869,88 грн. судового збору.

Ухвалою Виноградівського районного суду від 06 березня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

На це рішення подав апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову Берегівської місцевої прокуратури.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_1 та його представника не було належним чином повідомлено про розгляд справи; у справі відсутня згода позивача на заочний розгляд справи, а тому в суду не було підстав для ухвалення заочного рішення; у протоколі судового засідання помилково вказано те, що ОСОБА_3 є представником відповідача ОСОБА_1 , оскільки вона є представником Виноградівської міської ради; договір оренди укладено з ОСОБА_1 саме як із фізичною особою-підприємцем, а не фізичною особою; вказує, що з часу припинення діяльності ОСОБА_1 як ФОП (07.11.2014) договір оренди вважається припиненим у силу п. 32 договору оренди та ч. 5 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» внаслідок ліквідації юридичної особи-орендаря; вважає, що за суб`єктним складом сторін договору оренди дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а має розглядатися за правилами господарського судочинства; водночас вказує, що згідно договору купівлі-продажу 21.10.2015 ОСОБА_1 продав ОСОБА_2 майновий комплекс по АДРЕСА_1 , який знаходиться на земельній ділянці площею 0,5106 га, кадастровий номер :00:012:0053 , що перебувала в оренді на підставі договору оренди; оскільки 21.10.2015 право власності цей майновий комплекс перейшло до ОСОБА_2 , то згідно ч. 3 ст. 7 Закону України «Про оренду землі» до нього також перейшло право оренди спірної земельної ділянки, а договір оренди від 12.12.2008 припинився в частині оренди попереднім орендарем ( ОСОБА_1 ); дана обставина не є підставою для розірвання договору оренди з ОСОБА_1 , оскільки такий договір припинився щодо останнього, однак діє на тих самих умовах щодо особи, яка з набуттям права власності на нерухоме майно, розміщене на орендованій земельній ділянці, з моменту набуття такого права набула право оренди земельної ділянки та обов`язки, зокрема, зі сплати орендної плати. Вказує, що визначена судом сума заборгованості з орендної плати є необґрунтованою, обчислень суми рішення суду не містить, а розрахунок заборгованості зроблено з урахуванням коефіцієнтів індексації, чого прокуратура не просила. Також зазначає, що прокурор не обґрунтував необхідність у зверненні до суду в інтересах Виноградівської міської ради, не довів належними й допустимими доказами підстави для представництва прокуратурою інтересів держави у спірних правовідносинах.

У відзиві на апеляційну скаргу Берегівська місцева прокуратура посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст.ст.11-16, 202, 509, 525, 526, 610, 614, 625, 629 ЦК України, цивільні зобов`язання, що виникають з договорів, повинні належно виконуватися; за загальним правилом, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; особа здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, не завдаючи шкоди іншій особі; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ст.ст. 13-15, 21, 23, 30 Закону України «Про оренду землі» за договором оренди орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства; договір оренди землі укладається у письмовій формі; істотними умовами договору оренди землі є, у тому числі, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форми платежу, строки, порядок внесення орендної плати і можливість її перегляду, а також відповідальності за несплату передбачених договором коштів; розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди; обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди; зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін.

Згідно ст.ст. 24 ч.1 п.4, 31 ч.3, 32 ч.1, 36 ч.1 Закону України «Про оренду землі» та ст. 96 ч.1 п.«в», ст.141 ч.1 п.«д» Земельного кодексу України, землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок та орендну плату; орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати; у разі невиконання зобов`язань за договором оренди землі сторони несуть відповідальність згідно із законом та договором; систематична несплата земельного податку або орендної плати є підставою припинення права користування земельною ділянкою; договір оренди землі може бути достроково розірваний на вимогу однієї із сторін за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 ЗУ «Про оренду землі» та умовами договору.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням 20-ї сесії 5-го скликання Виноградівської міської ради від 12.12.2008 №917 ОСОБА_1 було затверджено проект землеустрою щодо відведення забудованої земельної ділянки для комерційної діяльності; надано на умовах оренди земельну ділянку площею 0,5106 га, що розташована в АДРЕСА_1 ; встановлено орендну плату в розмірі 3960 грн. 50 коп. на місяць (а.с.93 т. 1)

12.12.2008 між Виноградівською міською радою та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі, згідно умов якого останньому передано в строкове платне користування для обслуговування майнового комплексу земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, площею 0,5106 га, кадастровий номер :00:012:0053 , що розташована в АДРЕСА_1 .

Вказаний договір оренди зареєстрований 12.12.2008 в Державному реєстрі земель за №-193 ( а.с.9-12 т.1).

Договір оренди укладено строком на 49 років. Орендна плата повинна вноситися в грошовій формі у розмірі 3960,50 грн. не пізніше 15 числа місяця, наступного за календарним. Обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням цільового призначення земель та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладання або зміни умов договору. У разі невнесення орендної плати у визначений договором строк, пунктом 13 договору передбачено нарахування пені в розмірі 0,3% несплаченої суми за кожен день прострочення.

Земельна ділянка кадастровий номер :00:012:0053 належить до комунальної власності (а.с. 118 т.1).

Стосовно доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що договір оренди укладено Виноградівською міською радою з ним як із фізичною особою-підприємцем, і такий договір вважається припиненим із припиненням підприємницької діяльності фізичною особою та те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства - колегія суддів зазначає наступне.

Згідно відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про проведення державної реєстрації ФОП ОСОБА_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) здійснено 27.02.2007, у подальшому запис про припинення ФОП ОСОБА_1 вчинено 07.11.2014.

У статті 52 ЦК України передбачено, що фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункти 70, 71) зроблено висновок, що у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою її права й обов`язки за укладеними під час здійснення підприємницької діяльності договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

Фізична особа, яка мала статус суб`єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратила його, до 15 грудня 2017 року не могла бути стороною у господарському процесі, якщо для цього не було визначених ГПК України підстав. З часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи спори за її участю, зокрема пов`язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася нею раніше, слід було розглядати за правилами цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було відкрите у господарському суді до настання таких обставин. У разі припинення провадження у господарській справі на підставі пункту 6 частини першої статті 80 ГПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, спори за участю фізичної особи, яка припинила підприємницьку діяльність, мали розглядатися за правилами цивільного судочинства.

За таких обставин, обов`язки ОСОБА_1 за укладеним договором оренди від 12.12.2008 не припинилися у момент припинення підприємницької діяльності ФОП, а залишилися за ним як за фізичною особою, а оскільки позов подано 23.03.2017, тому даний спір слід розглядати за правилами цивільного судочинства.

Посилання ОСОБА_1 на припинення договору оренди відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» у зв`язку з припиненням юридичної особи є необґрунтованим, оскільки ФОП не є юридичною особою, а її припинення відрізняється від припинення підприємницької діяльності ФОП.

Також встановлено, що згідно нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу від 21.10.2015 ОСОБА_1 продав ОСОБА_2 майновий комплекс по АДРЕСА_1 , який знаходиться на земельній ділянці площею 0,5106 га, кадастровий номер :00:012:0053 , яка перебуває в оренді на підставі договору оренди від 12.12.2008 (а.с. 44-47 т. 1).

Відчуження об`єкта нерухомості, що знаходиться на орендованій земельній ділянці, не є підставою для розірвання договору оренди з попереднім власником, оскільки такий договір припиняється щодо останнього, однак діє на тих самих умовах щодо особи, яка, набувши право власності на нерухоме майно, розміщене на орендованій земельній ділянці, з моменту набуття такого права набуває також права оренди земельної ділянки, на якій це майно розміщене, а отже й відповідні права та обов`язки, зокрема із сплати орендної плати за користування земельною ділянкою.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10.04.2018 р. у справі № 915/672/17.

Відповідно до частини 3 статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Частиною 1 статті 377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно з частиною 1 статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

За положенням частини 3 статті 7 Закону України «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Оскільки 21.10.2015 право власності на майновий комплекс перейшло до ОСОБА_2 , то до нього також перейшло право оренди на спірну земельну ділянку, а договір оренди від 12.12.2008 припинився в частині оренди земельної ділянки попереднім орендарем ОСОБА_1 .

Особа, яка набула права власності на це майно фактично стає орендарем земельної ділянки, на якій воно розміщене у тому ж обсязі та на умовах, як і у попереднього власника. При цьому договір оренди цієї земельної ділянки щодо попереднього її користувача (попереднього власника нерухомого майна) припиняється відповідним договором, на підставі якого новим власником набуто право власності на розташоване на цій земельній ділянці майно, а отже договір не підлягає розірванню.

Частиною 1 статті 31 Закону України «Про оренду землі» визначені випадки припинення договору оренди землі, зокрема, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

Враховуючи викладене, відчуження об`єкта нерухомості, що знаходиться на орендованій земельній ділянці, не є підставою для розірвання договору оренди з попереднім власником, оскільки такий договір припиняється щодо останнього, однак діє на тих самих умовах щодо особи, яка, набувши право власності на нерухоме майно, розміщене на орендованій земельній ділянці, з моменту набуття такого права набуває також права оренди земельної ділянки, на якій це майно розміщене, а отже й відповідні права та обов`язки, зокрема, зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою.

Відповідні обставини щодо обов`язку нового власника нерухомого майна ( ОСОБА_2 ) сплачувати орендну плату за земельну ділянку з моменту придбання розташованого на цій земельній ділянці майна, також встановлені рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2018 року, залишеним без змін Постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 18 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Виноградівська міська рада Закарпатської області - про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення (а.с.171-182 т. 2).

Таким чином, ОСОБА_1 був орендарем земельної ділянки до 21 жовтня 2015 року.

Враховуючи межі позовних вимог, заборгованість у ОСОБА_1 виникла із 01.08.2015 та тривала до 21.10.2015 (момент переходу права власності на майновий комплекс, та відповідно, права користування та, зокрема, обов`язку зі сплати орендної плати за користування земельною до ОСОБА_2 ).

В процесі розгляду справи Виноградівською міською радою, в інтересах якої подано позов прокуратурою, надано уточнений остаточний розрахунок заборгованості по орендній платі, згідно якого заборгованість, обчислена з урахуванням коефіцієнту індексації нормативно-грошової оцінки, за період із 01.08.2015 до 21.10.2015 становить 13244,43 гривні (4946,73+4946,73+3350,97 = 13244,43; з яких по 4946,73 грн. за серпень та за вересень, а також за 21 день жовтня 3350,97 грн. = 4946,73 : 31 х 21).

Оскільки з часу відчуження земельної ділянки обов?язки зі сплати орендної плати перейшли за договором оренди перейшли до ОСОБА_2 , тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність передбачених законом підстав для розірвання договору оренди від 12.12.2008 та, відповідно, похідної вимоги про повернення земельної ділянки Виноградівській міській раді.

Щодо звернення прокурора в інтересах Виноградівської міської ради колегія зазначає наступне.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» та ч. 2 ст. 45 ЦПК України (в редакції, що діяла на час звернення прокурора з даним позовом) було передбачено право прокурора з метою представництва інтересів держави в суді у випадках та порядку, встановлених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Так, 12.12.2008 між Виноградівською міською радою та ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі, згідно умов якого останньому передано в строкове платне користування - на 49 років - для обслуговування майнового комплексу земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, яким передбачається щомісячне внесення орендної плати, що зараховується до міського бюджету.

У зв`язку з несплатою ОСОБА_1 орендної плати Виноградівською міської радою йому направлявся лист з вимогою погасити таку заборгованість (а.с. 20 т. 1).

Невиконання зобов`язань щодо сплати вказаних коштів завдає шкоди місцевому бюджету, котрий, згідно ч. 1 ст. 5 Бюджетного кодексу України, є складовою бюджетної системи України.

У грудні 2016 року Виноградівський міський голова звернувся до в.о. керівника Берегівської місцевої прокуратури з листом, в якому повідомив про наявність заборгованості по орендній платі у кількох орендарів і, в тому числі, у ОСОБА_1 , та просив здійснити представництво в суді законних інтересів держави в особі Виноградівської міської в часині стягнення заборгованості, оскільки відсутні кошторисні видатки на сплату судового збору (а.с.21,22 т. 1).

Правова позиція щодо представництва прокурором інтересів держави в суді наведена у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 465/2933/17-ц.

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права слід скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позов Берегівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Виноградівської міської ради - задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_1 на користь Виноградівської міської ради заборгованість з орендної плати за договором оренди від 12 грудня 2008 року за період із 01 серпня 2015 року до 21 жовтня 2015 року у розмірі 13244,43 грн. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Прокуратурою Закарпатської області при поданні позову було сплачено судовий збір в сумі 6599,02 грн. (з яких 3399,02 грн. - 1,5 відсотка ціни позову за вимогу про стягнення заборгованості; 1600 грн. - за вимогу про розірвання договору оренди, та 1600 грн. - за вимогу про повернення земельної ділянки) (а.с.102 т. 1). Оскільки позовну вимогу про стягнення заборгованості задоволено частково (на 5,84 %), тому на користь прокуратури пропорційно задоволеним вимогам підлягає присудженню 198,50 грн. (3399,02* 5,84%=198,50).

ОСОБА_1 при поданні апеляційної скарги було сплачено 7304,82 грн. (а.с.151 т.2), тому на його користь, пропорційно вимогам, у задоволенні яких відмовлено (94,16%) підлягає присудженню 6878,22 грн.

Згідно ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Таким чином, із Прокуратури Закарпатської області на користь ОСОБА_1 слід стягнути різницю судових витрать у розмірі 6679,72 грн. (6878,22 - 198,50 = 6679,72 грн.).

Керуючись ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п.3, 4 ч. 1 ст. 376 ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Виноградівського районного суду від 26 червня 2018 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Берегівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Виноградівської міської ради задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Виноградівської міської ради (90300, Закарпатська обл., м. Виноградів, вул. Миру, 5, ) заборгованість з орендної плати за договором оренди від 12 грудня 2008 року за період із 01 серпня 2015 року до 21 жовтня 2015 року у розмірі 13244,43 гривні.

У задоволенні решти вимог Берегівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Виноградівської міської ради - відмовити.

Стягнути з Прокуратури Закарпатської області (88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Коцюбинського, 2а, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 6679,72 гривень у відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 серпня 2019 року.

Головуюча:

Судді: