Справа № 467/22/13- ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Явіци І.В.

за участю секретаря судового засідання Андросової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка скаргу Акціонерного товариства Райффайзен Банк Аваль, заінтересована особа - Орган опіки та піклування Арбузинської районної державної адміністрації Миколаївської області на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича, -

ВСТАНОВИВ :

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

Представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернуся до суду із вказаною скаргою, в обґрунтування якої посилався на те, що 05 березня 2019 року приватним виконавцем Куліченко Д.О. відкрите виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 467/22/13-ц, виданого Арбузинським районним судом Миколаївської області, відповідно до якого слід звернути стягнення на належний ОСОБА_1 житловий будинок з господарськими спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах з початковою ціною для подальшої реалізації предмету іпотеки 117 147,00 грн., як те визначено у рішенні Арбузинського районного суду Миколаївської області від 01 лютого 2013 року.

Проте, на думку заявника, приватним виконавцем безпідставно, всупереч нормам права, які регулюють виконання судових рішень у частині реалізації предмету іпотеки, не проведено опису й арешту майна боржника ОСОБА_1 та не сформовано заявку на його реалізацію, яку приватний виконавець мав би направити організатору електронних торгів ДП «Сетам», однак, до цього часу не зробив цього.

При цьому, представник стягувача, діючи в інтересах останнього, вказує на те, що перешкод у вчиненні відповідних виконавчих дій у приватного виконавця не має, позаяк, дозвіл органу опіки та піклування на реалізацію іпотечного майна, незважаючи на факт реєстрації за його адресою неповнолітньої дитини, не потрібен, так само як і згода власника на його огляд та опис, ураховуючи той факт, що наразі майном, на яке звернуте стягнення, ніхто не користується.

Тому, посилаючись на порушення принципу обов`язковості виконання судових рішень з боку приватного виконавця Куліченко Д.О., заявник просив суд визнати його дії в частині не дотримання норм статей 1,2,18,48,51,56 Закону України «Про виконавче провадження», статей 1,3,4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів», статей 1,3,41 Закону України «Про іпотеку», пунктів 1,10,21,26 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, що

затверджена наказом Міністерства юстиції України № 2832/5 від 29.09.2016 року та пунктів 1,3 Розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженої наказом Міністерства юстиції України за №2831/5 від 29.09.2016 року, не проведення опису й арешту майна боржника та не винесення відповідної постанови, а так само і не підготовку заявки на реалізацію арештованого майна та її не направлення організатору електронних торгів неправомірними, зобов`язавши приватного виконавця вчинити відповідні виконавчі дії.

Позиція учасників справи

Учасники справи, як то, представник стягувача, боржник, державний виконавець та представник заінтересованої особи Органу опіки та піклування Арбузинського РДА Миколаївської області в судове засідання не з`явились, про його дату, час і місце були повідомлені належно, причин свого неприбуття не вказали.

При цьому, представник боржника надав до суду письмову заяву, якою просив розглядати скаргу за його відсутності, паралельно висловивши позицію щодо підтримання висунутих у ній вимог.

Приватний виконавець Куліченко Д.О. аналогічно просив розглядати скаргу за його відсутності за наявними у справі матеріалами, надавши пояснення, зокрема, щодо того, що боржником ОСОБА_1 не надано доступ до житлового приміщення у зв`язку із тим, що остання там не проживає.

Представник органу опіки та піклування Арбузинської РДА Миколаївської області письмово заперечив проти задоволення скарги, посилаючись на факт проживання в будинку АДРЕСА_1 , двох малолітніх дітей ОСОБА_2 , 2011 року народження та ОСОБА_3 , 2008 року народження.

При цьому, як вказано у запереченні, малолітній ОСОБА_2 зареєстрований за вказаною адресою.

Боржник ОСОБА_1 будь яких заяв, заперечень чи то клопотань до суду не направляла.

За таких обставин, суд, з огляду на положення ч.2 ст. 450 ЦПК України, за умови належного повідомлення стягувача, боржника та приватного виконавця про дату, час і місце розгляду справи, не вбачав об`єктивних перешкод для розгляду скарги по суті за їх відсутності.

Мотиви суду і положення закону, якими він керувався при постановленні ухвали у ракурсі установлених фактичних обставин

За таких обставин, суд, перевіривши обґрунтованість наведених заявником доводів, дослідивши наявні у його розпорядженні докази і оцінивши їх з точки зору належності, достовірності і допустимості, а їх сукупність точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні обставин провадження, виходив із такого.

В ході судового розгляду скарги було достовірно установлено, що рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 02 лютого 2013 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки було задоволено.

Зокрема, цим судовим рішенням, серед іншого, звернуте стягнення на житловий будинок з господарськими спорудами загальною площею 51,6 кв.м., розташований за адресою : АДРЕСА_1 , належний ОСОБА_1 шляхом продажу предмету іпотеки ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на прилюдних торгах з початковою ціною для подальшої реалізації предмету іпотеки 117 147 грн.

На виконання вказаного рішення Арбузинським районним судом Миколаївської області 27 лютого 2013 року було видано виконавчий лист, за яким на підставі заяви стягувача приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. 05 березня 2019 року відкрито виконавче провадження ВП № 58544550, про що винесено відповідну постанову.

В рамках вказаного виконавчого провадження приватним виконавцем винесено постанову про арешт нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , у тому числі, й за адресою будинку АДРЕСА_1 .

Водночас, матеріали провадження містять відомості про факт реєстрації неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою житлового будинку АДРЕСА_1 . У той час, як боржник ОСОБА_1 в цьому будинку не проживає і не зареєстрована.

Тож, посилаючись на не вчинення приватним виконавцем дій, направлених на реалізацію вказаного житлового будинку, як предмету іпотеки, стягувач подав вказану скаргу.

Тому, суд, вирішуючи порушене перед ним питання, враховував таке.

Діяльність приватного виконавця з примусового виконання, зокрема, судових рішень, регулюється нормами Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Водночас, приватний виконавець керується нормами Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року за № 512/2 та Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29 вересня 2016 року за № 2831/5.

Відповідно до норми ч.7 ст. 51 Закону України Про виконавче провадження примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до частини першої статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною восьмою статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду є кінцевою стадією виконання рішення суду, а тому попередній дозвіл органу опіки та піклування на відчуження квартири, право користування якою належить дитині, законом не вимагається. Така згода потрібна при укладенні договору іпотеки, якщо предметом іпотеки мають право користуватись чи володіти діти, а не при виконанні рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, коли дії по реєстрації місця проживання дітей вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки).

На таке вказав Верховний суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 754/15589/14-ц.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 678/301/12 звернула увагу на відсутність порушення статей 17, 18 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства», статті 12 Закону України від 02 червня 2005 року № 2623-IV «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» внаслідок проведення прилюдних торгів та продажу предмета іпотеки, оскільки за змістом вказаних вище правових норм дозвіл органу опіки та піклування на відчуження житлового приміщення, право користування яким мають неповнолітні, необхідний на момент укладення договору іпотеки.

За такого, суд приходить до висновку про обгрнутованість доводів скарги, проте, її вимоги на даному етапі задоволені бути не можуть, зокрема, через таке.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Водночас, за правилом п. а ч.1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

А пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом ( ч.2 ст. 449 ЦПК України).

При цьому, за ч.1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже, виходячи із системного аналізу вказаних правових норм, ураховуючи положення ст.ст. 12, 13 ЦПК України щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, на заявника покладається обов`язок довести за допомогою належних і допустимих доказів той факт, що строк звернення із такого роду скаргою пропущено з поважних причин, а не просто вказати ті чи інші обставини, які перешкоджали своєчасному зверненню до суду.

Натомість, ураховуючи той факт, що заявник оскаржує бездіяльність приватного виконавця щодо не вчинення виконавчих дій, як то, у частині накладення арешту на майно боржника та його опис, а також підготовки заявки на реалізацію арештованого майна та її направлення організатору електронних торгів, то суд звертає увагу на таке.

Строки опису та арешту майна боржника регламентовано ст. 13 Закону України Про виконавче провадження.

А тому стягувач повинен був і міг знати про порушення свого права із спливом установлених вказаною нормою строків.

Натомість заявник звказав на те, що протягом травня червня 2019 року стягувач проводив переговори з приватним виконавцем з приводу проведення опису й арешту майна, у той час, як до суду із цією скаргою звернувся лише в кінці липня 2019 року, зокрема, скарга надійшла до суду 02 серпня 2019 року.

Саме ж по собі те, що стягувачем не отримано повідомлення про відмову у проведенні виконавчих дій не може бути достатньою підставою для поновлення строку, позаяк, відомостей про те, що він був позбавлений можливості контролювати хід виконавчого провадження, у розпорядження суду надані не були.

Проведення переговорів у травні червні 2019 року та звернення із скаргою у кінці липня 2019 року вже саме по собі вказує на пропуск визначеного ч.1 ст. 449 ЦПК України строку.

Та більш того, доказів дійсності цих переговорів саме у вказаний заявником період також немає.

Інакше кажучи, причини, із яких стягувачем пропущено строк звернення до суду є суб`єктивними.

Водночас, норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Разом з тим, право суду на поновлення процесуального строку не є абсолютним.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення ж процесуального строку, чітко установленого законом, без доведеності поважності причин його пропуску не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Однак, з мотивів, що викладені судом вище, з огляду на регламентацію законом строків проведення виконавчих дій, неучинення яких наразі оскаржується заявником, останній вкрай нечітко навів і беззаперечно не довів наявності поважних причин пропуску установленого строку для звернення із такого роду скаргою. А тим більше не довів, що не знав і не міг знати про порушення своїх прав.

А тому клопотання про поновлення строку для звернення із скаргою не підлягає до задоволення.

За такого, суд позбавлений можливості прийняти рішення по суті скарги, у той час, як заявник не позбавлений можливості повторно звернутись до суду із тими самими вимогами, у разі, якщо перестануть існувати обставини, які стали підставою для відмови у задоволенні скарги.

Тобто, заявник вправі звернутись до приватного виконавця із письмовою заявою про вчинення тієї чи іншої процесуальної дії, а у разі збігу строків, визначених законом для цього, звернутись до суду у разі, якщо бажає реалізувати таке право.

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 127, 449, 450, 451, 258-261 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги Акціонерного товариства Райффайзен Банк Аваль, заінтересована особа - Орган опіки та піклування Арбузинської районної державної адміністрації Миколаївської області на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена учасниками справи або особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо або через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 15 (п`ятнадяцяти) днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя І.В. Явіца