Постанова

Іменем України

06 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 365/317/16-ц

провадження № 61-21572св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Олійник А. С. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_5,

відповідач - ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 17 січня 2017 року у складі судді Нечипоренко І. М. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 07 червня 2017 року у складі колегії суддів: Сащенко І. С., Овсяннікової А. І., Коваленко І. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила: зобов`язати ОСОБА_4 відновити свій паркан на межі земельної ділянки між домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , що належать їй та відповідачу, згідно з визначеними межами між домоволодіннями; знести штучні водойми та вольєри, що розміщені на межі між цими домоволодіннями на відстані менше ніж 25 м від межі між земельними ділянками; заборонити відповідачу на відстані менше ніж 25 м від межі між земельними ділянками утримувати та вирощувати диких і декоративних птахів;- знести сарай (літ. «Б», «З», «Г»), у якому утримуються птахи, що розташований на відстані 1 м від належного їй будинку.

Позов обґрунтований тим, що, вона є власницею домоволодіння АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 проживає у домоволодінні АДРЕСА_2 На своєму подвір`ї відповідач встановив вольєри для утримання птахів та утворив дві штучні водойми. У вольєрах він утримує та розводить понад 12 видів птахів у кількості понад 300 голів, зазначене призводить до псування родючості земельної ділянки позивача, зтериторії сусіда до неї доносяться неприємні запахи, птахи здіймають постійний шум. Вважає, що своїми діями відповідач порушує її право на нормальне життя як сусіда, навколо забруднюється повітря та ґрунт.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 17 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 07 червня 2017 року, позов ОСОБА_5 задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_4 перенести вольєри для утримання птахів, які розташовані на земельній ділянці АДРЕСА_2 , на відстань від житлового будинку АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_5 , не менш ніж на 15 метрів. Заборонено ОСОБА_4 утримувати у сараї літ. «Б» (з погрібом літ. «Г») та сараї літ. «З» птицю чи інших тварин. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що відповідач порушив вимоги ДБН 360-92** "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень", згідно з якими відстань між житловим будинком та будівлями з тваринами має становити не менше ніж 15 м, чим порушив права позивача, а тому необхідно перенести вольєри для утримання птиці на зазначену відстань від житлового будинку позивача, а також заборонити утримання птиці у сараї літ. «Б» (з погрібом літ. «Г») та сараї літ. «З», які відповідно до даних технічного паспорта на домоволодіння АДРЕСА_2 розташовані на відстані менше 15 м від житлового будинку АДРЕСА_1 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2017 року ОСОБА_5 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, просить скасувати рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 17 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 07 червня 2017 року, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Рух справи у суді касаційної інстанції

27 червня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження.

09 листопада 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Згідно з розпорядженням Верховного Суду від 12 червня 2019 року № 680/0/226-19 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», відповідно до пунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року №7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» доповідачем у справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Олійник А. С.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не з`ясували обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.

Суди не звернули уваги, що відповідач на своїй земельній ділянці, що відведена для ведення підсобного господарства, фактично утворив незаконну птахоферму в житловому масиві, чим порушує низку законів.

Відповідач не вживає заходів стосовно дерев`яного сараю, який знаходиться на його земельній ділянці в аварійному стані.

Суди не звернули уваги на порушення прав позивача, що виявляється в будівництві та влаштуванні ОСОБА_4 вольєрів для тварин безпосередньо на межі із земельною ділянкою позивача без дотримання відступів від меж та без узгодження з сусідами.

Відповідач не дотримав норм ДБН360-92** під час забудови власної земельної ділянки. Паркан відповідача частково зруйновано і перебуває на земельній ділянці позивача.

За результатами перевірки управління Держпродспоживслужби в Дергачівському районі встановлено, що відповідач на своєму подвір`ї вирощує понад 100 голів птахів, відповідачем не дотримано санітарно-захисної зони для утримання понад 100 голів птиці, яка становить 25 м від межі.

Суди помилково застосували до спірних правовідносин Закон України «Про благоустрій населених пунктів», оскільки його дія поширюється на відносини у сфері благоустрою громадських місць і не регулює відносини між власниками приватного сектору.

Суд апеляційної інстанції не вирішив питання долучення до справи доказів, заявлених 24 травня 2017 року, і розглянув справу без участі позивача та її представника.

Суд апеляційної інстанції відповідно до протоколу судового засідання від 07 червня 2017 року відмовив у клопотанні позивача про виклик свідків.

Суди, відмовляючи у вимозі щодо знесення штучних водойм, які розміщені на межі між домоволодіннями сторін на відстань не менше ніж 25 м від межі, проігнорували докази та показання свідків на підтвердження того, що відповідач створив водойми для утримання птахів, які їх забруднюють.

Суди не взяли до уваги, що відповідач проводить господарську діяльність без створення юридичної особи.

Аргументи інших учасників справи

Заперечення на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що згідно з актом від 20 грудня 2003 року встановлено та погоджено межі земельної ділянки громадянки ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 19).

Рішенням Солоницівської селищної ради від 21 жовтня 2004 року № 28 ОСОБА_8 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,0840 га за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 13).

У порядку спадкування після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 08 грудня 2010 року Дергачівською державною нотаріальною конторою, належить житловий будинок з надвірними будівлями та земельна ділянка розміром 0,0840 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 9-10).

17 вересня 2010 року на житловий будинок АДРЕСА_1 виготовлено технічний паспорт (а. с. 22-27).

Власником житлового будинку АДРЕСА_2 є відповідач ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 26 січня 2000 року, посвідченого Дергачівською державною нотаріальною конторою (а. с. 48).

13 лютого 2010 року на житловий будинок АДРЕСА_2 виготовлено технічний паспорт (а. с.45-47).

Під час обстеження території домоволодіння на АДРЕСА_1 спеціалістами Головного управління Держпродспоживслужби у Харківській області підтверджено факт розміщення вздовж межі домоволодіння, з боку домоволодіння ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ) приміщень та вольєрів для утримання свійської та декоративної птиці. Санітарно-захисної зони між об`єктами для утримання птиці і межею житлової забудови немає.

Під час обстеження птахи створювали звуки, характерні для їх видів, був відчутний запах, характерний для місць утримання птиці, було видно, що в окремих вольєрах утримуються папуги, кури, індокачки, чорні лебеді.

З території домоволодіння АДРЕСА_1 загальну кількість птиці, їх клінічний стан та кількість об`єктів, у яких утримується птиця, встановити неможливо.

Відповідачу надане усне роз`яснення, що згідно з пунктом 5.4 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 19 червня 1996 року № 173, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 24 липня 1996 року за № 379/1404, промислові, сільськогосподарські та інші об`єкти, що є джерелами забруднення навколишнього середовища хімічними, фізичними та біологічними факторами, при неможливості створення безвідходних технологій повинні відокремлюватись від житлової забудови санітарно-захисними зонами. Мінімальна санітарно-захисна зона визначена в додатку 5 до цих правил. Шириною санітарно-захисної зони вважається відстань між територією сільськогосподарського підприємства та межею житлової забудови поселення.

Згідно з відомостями Дергачівської районної лікарні ветеринарної медицини протягом 2016 року птиця, яку утримує ОСОБА_4 , не досліджувалася на інфекційні хвороби та не піддавалася щепленню проти Ньюкаслської хвороби птиці (а. с. 127-128).

Відповідно до довідки за результатами перевірки дотримання вимог санітарного законодавства Управління Держпродспоживслужби в Дергачівському районі від 16 травня 2016 року у присутності ОСОБА_9 та ОСОБА_4 проведено розгляд скарги ОСОБА_9 щодо погіршення умов проживання, а саме: шум від свійської птиці, сморід та поява кліщів, що пов`язує з утворенням птахоферми на подвір`ї у сусіда ОСОБА_4 , який мешкає за адресою АДРЕСА_2 .

Під час виїзду встановлено, що у господарстві ОСОБА_4 утримується птахопоголів`я як свійських, так і екзотичних птахів. Зі слів власника, кількість птахів приблизно сягає 174 голови, а саме: фазани - 30 голів; кури бентамки декоративні - 40 голів; лігорн - 16 голів; індик - 1; лебеді чорні - 16 голів; качки декоративні; каролінки та мандаринки - 50 голів, пеганки - 3; папуги розелли пістрі - 18 пар. На присадибній території, на відстані приблизно 15 м від жилої будівлі розташовано 2 пташники по типу вольєру (площею приблизно 10x5 м, виготовлені з сітки з вічками 2x2 см), клітки розділено на секції (стінки з вічками 1x3 см). Також наявний сарай, у якому знаходяться 14 курей та 2 півні породи лігорн, що розташований на межі між двома володіннями на відстані 1 м до будинку ОСОБА_9 (що є порушенням пункту 3.26 ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень»). Клітки в місцях утримання птиці забезпечені кормушками та поїлками. Годівля та забезпеченість водою птиці достатня, прибирання годівниць та видалення посліду проводиться своєчасно. На момент перевірки послід збирається в купи поруч з вольєрами. При візуальному огляді птиці через сітки хворих не виявлено. Згідно з актом від 02 жовтня 2015 року наданим, Вільшанським ДЛВМ, птиця привита вакциною проти Ньюкасльської хвороби птиці із штабу «Полімун-НК-Клон-124» (а. с. 129).

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 31 серпня 2016 року № 2924/811, проведеної на виконання ухвали суду, встановлено порушення меж землекористування між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2. Зазначити, як повинна проходити межа і як усунути порушення меж, не уявляється можливим. Господарські будівлі та споруди, що розташовані на території земельної ділянки АДРЕСА_2 , не відповідають будівельним нормам і правилам, оскільки, як зазначено в дослідницькій частині, під час натурного обстеження встановлено, що на території домоволодіння АДРЕСА_2 знаходяться вольєри для утримання птахів. Ці споруди не мають фундаментів, підлога - ґрунт, стіни з сітки. У двох з вольєрах має штучні водойми. Проектної документації на ці будівлі немає. Частина вольєрів знаходиться на відстані менше 1,0 м від домоволодіння АДРЕСА_1 . Ці вольєри мають бути перенесені вглиб домоволодіння, на відстань не менше 1,0 м від сусіднього домоволодіння, із збереженням санітарних та протипожежних вимог. Крім того, на території домоволодіння АДРЕСА_2 є сарай для птиці, який знаходиться на відстані 1 м від будинку ОСОБА_9 . Оскільки відповідно до вимог ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» відстань між житловим будинком та будівлями з тваринами має становити не менше ніж 15 м, цей сарай не може використовуватися для утримання птахів. Межі земельної ділянки згідно з державним актом домоволодіння АДРЕСА_1 фактичному розташуванню меж та межам земельної ділянки виділеної, згідно з рішенням Виконавчого комітету Дергачівського району від 21 березня 1958 року, не відповідають. Зазначити, як повинна проходити межа і як усунути порушення меж, не уявляється можливим (а. с. 99-115).

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення без задоволення касаційної скарги.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання статті 13 Конвенції неодноразово вказував, що для того щоб бути ефективним, національний засіб юридичного захисту має бути: незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (рішення від 06 вересня 2005 року у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine, заява № 61406/00, § 59);«ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоби його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (див. рішення від 10 грудня 1996 року у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey, заява № 100/1995/606/694, § 95); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (рішення від 26 жовтня 2000 року у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland, заява № 30210/96, § 158) рішення від 16 серпня 2013 року у справі «Гарнага проти України» (Garnaga v. Ukraine, заява № 20390/07).

У постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, щозахист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Отже, підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення його прав і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.

Статтею 212 ЦПК України 2004 року передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Під час розгляду справи суди встановили обставини справи в межах доводів та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції взяв до уваги висновок судової будівельно-технічної експертизи від 31 серпня 2016 року № 2924/8144, яким під час натурального обстеження домоволодіння АДРЕСА_2 встановлено, що на території цього домоволодіння знаходяться вольєри для утримання птахів. Ці споруди не мають фундаментів, підлога - ґрунт, стіни із сітки. Два з вольєрів мають у своєму складі штучні водойми. Проєктної документації на ці будівлі немає. Частина вольєрів знаходиться на відстані менше 1 м від домоволодіння АДРЕСА_1 . Вказано, що ці вольєри мають бути перенесені вглиб домоволодіння на відстань не менше 1 м від сусіднього домоволодіння, із збереженням санітарних та протипожежних норм. Крім того, на території домоволодіння АДРЕСА_2 є сарай для птиці, який знаходиться на відстані 1 м від будинку ОСОБА_9 , що не відповідає вимогам ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», згідно з якими відстань між житловим будинком та будівлями з тваринами має становити не менше ніж 15 м, тому запропоновано його перенести.

Верховний Суд зауважує, що з урахуванням встановлених обставин у справі суди захистили право позивача у спосіб, який відновлює її права.

Доводи касаційної скарги про дотримання власниками суміжних земельних ділянок та землекористувачами правил добросусідства та обмежень, пов`язаних із встановленням земельних сервітутів та охоронних зон, є необгрунтованими, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження встановлення земельних сервітутів та охоронних зон для власників суміжних земельних ділянок.

Щодо встановлення твердих меж та відновлення межових знаків необхідно зазначити, що встановлення меж земельної ділянки та відновлення межових знаків проводиться відповідно до Закону України про «Про землеустрій» та Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376 (далі - Інструкція).Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно зі статтею 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановлення твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Із матеріалів справи випливає, що межі земельної ділянки згідно з державним актом домоволодіння АДРЕСА_1 фактичному розташуванню меж та межам земельної ділянки виділеної, згідно з рішенням Виконавчого комітету Дергачівського району від 21 березня 1958 року, не відповідають. Фактичні межі координат приватизації підтверджують, що суміжні земельні ділянки не перетинаються, а знаходяться на відстані одна від одної.

Оскільки, суд не встановлює та не відновлює меж земельних ділянок відповідно до Інструкції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові в цій частині.

Доводи касаційної скарги щодо знесення дерев`яного сараю, який розташований на земельній ділянці відповідача та перебуває в аварійному стані, загрожує трубі з газопостачання будинку позивача, є припущенням, оскільки позивач не надала належних та допустимих доказів, що цей дерев`яний сарай перебуває в аварійному стані, та порушує її права.

Доводи касаційної скарги, що суди помилково застосували до спірних відносин Закон України «Про благоустрій населених пунктів», є необгрунтованими, оскільки цим Законом передбачено, що він визначає правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів і спрямований на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини. Суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач не має можливості відновити паркан через відсутність доступу для його відновлення, не позбавляє її права дотримуватися правил добросусідства, оскільки межові споруди власники сусідніх земельних ділянок утримують спільно та витрати несуть у рівних частинах (частина друга статті 108 ЗК України).

Доводи касаційної скарги, що суди проігнорували докази на підтвердження штучних водойм, які розміщені на межі між домоволодіннями сторін на відстані менше ніж 25 м від межі, та показання свідків, що відповідач створив водойми для утримання птахів, що їх забруднюють, Верховний Суд відхиляє з огляду на висновки судів про недоведеність позивачем цих обставин.

Відповідно до частини першої статті 57 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд розглянув спір на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Позивачповинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Разом з тим вона не довела порушення її прав тим, що на земельній ділянці відповідача створені водойми.

Доводи про забруднення ґрунту належної позивачу земельної ділянки під час чищення відповідачем водойм, оскільки він перекидає елементи забруднення на її земельну ділянку, є припущенням, не підтвердженим належними та допустимими доказами.

Висновки судів, що позивач не надала доказів на підтвердження факту зайняття ОСОБА_4 особистим селянським господарством, не спростовано ОСОБА_5 і в суді касаційної інстанції.

Суд касаційної інстанції не проводить перевірку господарської діяльності фізичних і юридичних осіб.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не вирішив питання долучення до справи доказів, заявлених 24 травня 2017 року, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно статті 303 ЦПК України 2004 року апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Позивач не довела, що вона не мала можливості подати докази до суду першої інстанції.

Доводи касаційної скарги про розгляд справи судом апеляційної інстанції без участі позивача та її представника на впливають на законність рішення суду апеляційної інстанції, оскільки, як випливає з матеріалів справи, у суді апеляційної інстанції справа призначалась до розгляду 16 березня 2017 року, 24 травня 2017 року, 07 червня 2017 року.

16 березня 2017 розгляд справи було відкладено за заявою позивача у зв`язку з перебуванням на лікарняному її представника.

06 червня 2017 року позивач звернулась до суду апеляційної інстанції із заявою про відкладення розгляду справи з тих причин, що її представник перебуває у відрядженні, а вона - на іспитах. Підтвердження перебування представника позивача 07 червня 2017 року у відрядженні, а позивача на іспитах до заяви ОСОБА_5 не надала.

Відповідно до статті 179 ЦПК України 2004 року суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі першої неявки без поважних причин належним чином повідомленого позивача в судове засідання або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. За клопотанням сторони та з урахуванням обставин справи суд може відкласти її розгляд.

Оскільки поважність причин неявки як позивача, так і її представника судом апеляційної інстанції не встановлена, як і не визначена їх обов`язкова явка, то відкладення розгляду справи не є обов`язком суду.

Отже, доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а спрямовані на переоцінку доказів та зводяться до незгоди із судовими рішеннями.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 17 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 07 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий А. С. Олійник

Судді: І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко