гСправа № 358/1511/19 Провадження № 2/358/689/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Тітова М.Б.

за участю:

секретаря судового засідання Зеленько О.Д.

позивача ОСОБА_1 ,

позивачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з даним позовом, в якому просять: стягнути з Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 149 266,80 (сто сорок дев`ять тисяч двісті шістдесят шість) гривень 80 коп. за період з 01.08.2017- 05.09.2019; стягнути з Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди в розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень; стягнути з Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 130 608 (сто тридцять тисяч шістсот вісім) гривень 45 коп. за період з 01.08.2017- 05.09.2019; стягнути з Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області на користь ОСОБА_2 суму моральної шкоди в розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень; стягнути на користь позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 понесені ними судові витрати.

Свої вимоги позивачі обгрунтовують тим, що 14 березня 2017 року між Медвинською сільською радою та позивачем ОСОБА_1 був укладений Контракт з керівником комунального підприємства сільської ради, згідно якого ОСОБА_1 - Керівник призначається на посаду керівника комунального підприємства «МЕДВИН РОЗВИТОК» терміном на три роки з 14 березня 2017 року по 14 березня 2020 року.

Згідно Штатного розпису комунального підприємства «МЕДВИН РОЗВИТОК», затвердженого Рішенням виконавчого комітету Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області №27 від 09.06.2017, який вводиться у дію з 01.07.2017 року - фонд оплати праці на місяць Керівника підприємства, а саме ОСОБА_1 , складає 4000 гривень, фонд оплати праці на місяць Бухгалтера, а саме ОСОБА_2 , складає 3500 гривень.

11 серпня 2017 року Медвинська сільська рада Богуславського району Київської області на двадцять третій сесії сьомого скликання прийняла рішення №288-23-УІІ «Про припинення КП «МЕДВИН РОЗВИТОК» шляхом ліквідації. На виконання цього рішення було створено ліквідаційну комісію та 14.08.2017 року було здійснено державну реєстрацію рішення про припинення юридичної особи у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Також, 11 серпня 2017 року ОСОБА_1 одержав від ліквідатора КП «МЕДВИН РОЗВИТОК», а саме голови ліквідаційної комісії, персональне попередження, в якому було зазначено, що відповідно до рішення сесії Медвинської сільради №288-23-УІІ в КП «МЕДВИН РОЗВИТОК» здійснюється скорочення штату працівників через ліквідацію підприємства. Посада керівника підлягає скороченню. Після закінчення 2-х місячного терміну з моменту одержання персонального попередження, ОСОБА_1 підлягає звільненню з роботи по п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з дотриманням вимог чинного законодавства України, наданням пільг та компенсацій згідно з законом, зокрема вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

14 вересня 2017 року ухвалою Богуславського районного суду Київської області про забезпечення позову було зупинено дію рішення Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області № 288-23-УII від 11 серпня 2017 року «Про припинення комунального підприємства «МЕДВИН РОЗВИТОК».

Однак, не зважаючи на вищевказану ухвалу Богуславського районного суду Київської області, наказом № 1-П від 11 жовтня 2017 року керівника КП «МЕДВИН РОЗВИТОК» було звільнено з займаної посади у зв`язку з ліквідацією підприємства згідно з рішенням Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області № 288-23-УІІ від 11 серпня 2017 року «Про припинення комунального підприємства «МЕДВИН РОЗВИТОК», а також було звільнено бухгалтера ОСОБА_2 з цих же підстав.

29 березня 2019 року Богуславський районний суд Київської області виніс рішення в якому вирішив: визнати протиправним та скасувати рішення Медвинської сільської ради № 288-23-УІІ від 11 серпня 2017 року «Про припинення комунального підприємства «МЕДВИН РОЗВИТОК»; визнати протиправним та скасувати рішення Богуславської районної державної адміністрації Київської області про державну реєстрацію про припинення комунального підприємства «МЕДВИН РОЗВИТОК»; зобов`язати Богуславську районну державну адміністрацію Київської області виключити запис про державну реєстрацію рішення про припинення комунального підприємства «МЕДВИН РОЗВИТОК».

30 травня 2019 року ОСОБА_1 , як керівник КП «МЕДВИН РОЗВИТОК», звернувся з заявою вих. № КП 19/05/30-1 до Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області, в якій просив: «оскільки ст. 78 «Комунальні унітарні підприємства» Господарського кодексу України визначає у пункті 9, що збитки, завдані комунальному унітарному підприємству внаслідок виконання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, підлягають відшкодуванню зазначеними органами добровільно або за рішенням суду, пропоную добровільно прийняти на цьому засіданні сесії необхідні рішення про виділення грошових коштів з бюджету Медвинської сільської ради для:

а) Відновлення порушених протиправним рішенням Медвинської сільської ради № 288-23-УІІ від 11 серпня 2017 року «Про припинення комунального підприємства «МЕДВИН РОЗВИТОК» прав усіх працівників комунального підприємства «МЕДВИН РОЗВИТОК» шляхом виплати їм заробітної плати за вимушений прогул та здійснення з ними повного розрахунку згідно чинного законодавства України.»

24 червня 2019 року позивачу ОСОБА_1 надійшла відповідь від Медвинської сільської ради вих. № 02-42/617 від 24.06.2019 з додатками, а саме копія проекту рішення та копія протоколу лічильної комісії.

У вищезазначеній відповіді Медвинської сільської ради зазначено: «Пропозиції викладені у Вашому звернені під час обговорення Депутатами Медвинської сільської ради не були підтримані, оскільки депутатський корпус нового скликання не володіє інформацією в повному обсязі з даного питання».

Порушені права працівників КП «МЕДВИН РОЗВИТОК» так і не були відновлені на даний час, жодних розрахунків за час вимушеного прогулу та інших розрахунків згідно чинного законодавства України не проводилось, в зв`язку з чим позивачі змушені були звернутися до суду з даним позовом за захистом порушеного права.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 позов підтримали, посилаючись на вищевказані факти та докази, просили стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу станом на день постановлення судового рішення.

Відповідач Медвинська сільська рада Богуславського району Київської області в установлений судом строк відзив на позов не подала та будь-яких заперечень проти позову не висловила.

Представник відповідача ОСОБА_3 під час судового розгляду справи позов не визнав та подав клопотання про зменшення судових витрат, які понесені на правничу допомогу адвоката, до 1000 гривень.

Суд, заслухавши позивачів і їх представника, представника відповідача та дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 14 березня 2017 року між Медвинською сільською радою та позивачем ОСОБА_1 був укладений Контракт з керівником комунального підприємства сільської ради, згідно якого ОСОБА_1 - Керівник призначається на посаду керівника комунального підприємства «МЕДВИН РОЗВИТОК» терміном на три роки з 14 березня 2017 року по 14 березня 2020, що підтверджується копією відповідного Контракту (а.с. 12-13).

Із копії трудової книжки серії НОМЕР_1 виданої на ім`я ОСОБА_2 (а.с. 72-84) вбачається, що вона 23.03.2017 була прийнята на роботу в КП «МЕДВИН РОЗВИТОК» на посаду головного бухгалтера, 01.07.2017 переведена з посади головного бухгалтера на посаду бухгалтера, 11.10.2017 звільнена з роботи в зв`язку з ліквідацією підприємства ст. 43-1 п. 1 КЗпП України згідно наказу голови ліквідаційної комісії №1-П від 11.10.2017.

Згідно Штатного розпису комунального підприємства «МЕДВИН РОЗВИТОК», затвердженого Рішенням виконавчого комітету Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області №27 від 09.06.2017, який вводиться у дію з 01.07.2017 року - фонд оплати праці на місяць Керівника підприємства, а саме ОСОБА_1 , складає 4000 гривень, фонд оплати праці на місяць Бухгалтера, а саме ОСОБА_2 , складає 3500 гривень.

11 серпня 2017 року Медвинська сільська рада Богуславського району Київської області на двадцять третій сесії сьомого скликання прийняла рішення №288-23-УІІ «Про припинення КП «МЕДВИН РОЗВИТОК» шляхом ліквідації (а.с. 60).

Також, 11 серпня 2017 року ОСОБА_1 одержав від ліквідатора КП «МЕДВИН РОЗВИТОК», а саме голови ліквідаційної комісії, персональне попередження, в якому було зазначено, що відповідно до рішення сесії Медвинської сільради №288-23-УІІ в КП «МЕДВИН РОЗВИТОК» здійснюється скорочення штату працівників через ліквідацію підприємства. Посада керівника підлягає скороченню. Після закінчення 2-х місячного терміну з моменту одержання персонального попередження, ОСОБА_1 підлягає звільненню з роботи по п.1 ч. 1 ст.40 КЗпП України з дотриманням вимог чинного законодавства України, наданням пільг та компенсацій згідно з законом, зокрема вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

14 вересня 2017 року ухвалою Богуславського районного суду Київської області про забезпечення позову було зупинено дію рішення Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області № 288-23-УII від 11 серпня 2017 року «Про припинення комунального підприємства «МЕДВИН РОЗВИТОК» (а.с. 17).

Згідно наказу №1-П від 11.10.2017 Голови ліквідаційної комісії з припинення комунального підприємства «МЕДВИН РОЗВИТОК» працівників підприємства згідно зі списком, в тому числі керівника ОСОБА_1 та бухгалтера ОСОБА_2 звільнено з роботи з 11 жовтня 2017 року у зв`язку з ліквідацією підприємства згідно ст. 43-1 п. 1 КЗпП України (а.с. 59).

29 березня 2019 року Богуславський районний суд Київської області виніс рішення (а.с. 62-63), яким визнано протиправним та скасовано рішення Медвинської сільської ради № 288-23-УІІ від 11 серпня 2017 року «Про припинення комунального підприємства «МЕДВИН РОЗВИТОК»; визнано протиправним та скасовано рішення Богуславської районної державної адміністрації Київської області про державну реєстрацію про припинення комунального підприємства «МЕДВИН РОЗВИТОК»; зобов`язано Богуславську районну державну адміністрацію Київської області виключити запис про державну реєстрацію рішення про припинення комунального підприємства «МЕДВИН РОЗВИТОК».

Зазначене рішення Богуславського районного суду не було оскаржено в апеляційному порядку та набрало законної сили 03.05.2019.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Таким чином, рішення органу місцевого самоврядування, яке було підставою для припинення комунального підприємства «МЕДВИН РОЗВИТОК», утворення ліквідаційної комісії, прийняття ліквідацію комісією наказу №1-П від 11.10.2017 про звільнення працівників підприємства, на даний час скасоване рішенням суду. Інших рішень щодо діяльності комунального підприємства «МЕДВИН РОЗВИТОК» та поновлення прав працівників, Медвинська сільська рада Богуславського району Київської області не приймала. Тобто, рішення суду відповідачем не виконане.

30 травня 2019 року ОСОБА_1 , як керівник КП «МЕДВИН РОЗВИТОК», звернувся з заявою вих. № КП 19/05/30-1 до Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області (а.с. 21), в якій просив добровільно прийняти на засіданні сесії необхідні рішення про виділення грошових коштів з бюджету Медвинської сільської ради для:

а) Відновлення порушених протиправним рішенням Медвинської сільської ради № 288-23-УІІ від 11 серпня 2017 року «Про припинення комунального підприємства «МЕДВИН РОЗВИТОК» прав усіх працівників комунального підприємства «МЕДВИН РОЗВИТОК» шляхом виплати їм заробітної плати за вимушений прогул та здійснення з ним повного розрахунку згідно чинного законодавства України.»

24 червня 2019 року позивачу ОСОБА_1 надійшла відповідь від Медвинської сільської ради вих. № 02-42/617 від 24.06.2019 з додатками (а.с. 22-24), а саме копія проекту рішення та копія протоколу лічильної комісії.

У вищезазначеній відповіді Медвинської сільської ради зазначено: «Пропозиції викладені у звернені під час обговорення депутатами Медвинської сільської ради не були підтримані, оскільки депутатський корпус нового скликання не володіє інформацією в повному обсязі з даного питання».

При вирішенні даного позову суд враховує вимоги Конституції України та законодавства України про працю.

Відповідно до положень ч. 1 ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до положень ч. 4 ст.43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно ст. 5-1 Кодексу законів про працю України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно ч. 3 ст. 21 Кодексу законів про працю України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно п. 4.1 Контракту укладеного між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем Медвиснькою сільською радою контракт припиняється: а) після закінчення строку дії контракту; б) за згодою сторін; в) з ініціативи Керівника до закінчення терміну дії контракту у випадках передбачених п. 6.2 даного контракту; д) з інших підстав, передбачених законодавством та цим контрактом.

Натомість, Медвинська сільська рада Богуславського району Київської області не приймала рішення про припинення контракту від 14.03.2017 з керівником комунального підприємства «МЕДВИН РОЗВИТОК» Логачовим А.П.

У частині другій статті 3 ЦПК України закріплено, якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Тому при вирішенні даного спору суд також враховує вимоги Європейської соціальної хартії, обов`язок з дотримання якої Україна взяла на себе відповідно до закону України від 14 вересня 2006 року №137-VПро ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої) та якої не дотримався відповідач.

Так, відповідно до п.1 ч. 1 Європейської соціальної хартії, кожна людина повинна мати можливість заробляти собі на життя професією, яку вона вільно обирає. Працюючі жінки у разі материнства мають право на особливий захист. Усі працівники мають право на захист у випадках звільнення. Кожна людина має право на захист від бідності та соціального відчуження. (пункти 8, 24, 30 ч. І вказаної Хартії)

Відповідно до ст.20 ч. ІІ Європейської соціальної хартії з метою забезпечення ефективного здійснення права на рівні можливості та рівне ставлення у вирішенні питань щодо працевлаштування та професії без дискримінації за ознакою статі Сторони зобов`язуються визнавати це право і вживати відповідних заходів для забезпечення його застосування або для сприяння його застосуванню у таких галузях:

a) працевлаштування, захист від звільнення та професійна реінтеграція;

b) професійна орієнтація, підготовка, перепідготовка та перекваліфікація;

c) умови працевлаштування і праці, включаючи винагороду;

d) професійний ріст, включаючи просування по службі.

Статтею 24 ч. ІІ вказаної Хартії з метою забезпечення ефективного здійснення права працівників на захист у випадках звільнення Сторони зобов`язуються визнати:

a) право всіх працівників не бути звільненими без поважних причин для такого звільнення, пов`язаних з їхньою працездатністю чи поведінкою, або поточними потребами підприємства, установи чи служби;

b) право працівників, звільнених без поважної причини, на належну компенсацію або іншу відповідну допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 23 Загальної Декларації прав людини, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання в частині недопущення звільнення працівників без достатніх підстав, крім того не виконав судове рішення, а саме ухвалу Богуславського районного суду Київської області від 14 вересня 2017 року про забезпечення позову, якою було зупинено дію рішення Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області № 288-23-УII від 11 серпня 2017 року «Про припинення комунального підприємства «МЕДВИН РОЗВИТОК».

Конвенцією Міжнародної організації праці № 158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця», ратифікованою Україною 04.02.1994 р., визначено, що тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавці.

В той же час, відповідач не надав суду доказів щодо правомірності своїх дій та рішень щодо відмови в задоволенні вимог позивачів про виплату їм середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Аналізуючи зміст частини другої статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Оскільки вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати, а в даній справі позивачами доведено, що було перешкоджання їхній трудовій діяльності з вини роботодавця, то як наслідок позивачі мають право на відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Вирішуючи питання щодо виплати відповідачем середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь позивачів, суд враховує заробітну плату позивача ОСОБА_1 , яка згідно штатного розпису за червень 2017 року та липень 2017 року становила 8000 гривень, позивачки ОСОБА_2 - 7000 гривень.

Відповідно до приписів ст.27 Закону України «Про оплату праці» та правил, передбачених Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, середньоденна заробітна плата позивача ОСОБА_1 становила 195,12 гривень, позивачки ОСОБА_2 - 170,73 грн., виходячи із робочих днів за вказаний період - 41 день.

Середній заробіток позивача ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу з 01.08.2017 по день постановлення рішення становить 160583 гривні 76 коп. (195,12 грн. х 823 робочих днів).

Середній заробіток позивачки ОСОБА_2 за час вимушеного прогулу з 01.08.2017 по день постановлення рішення становить 140510 гривень 79 коп. (170,73 грн. х 823 робочих днів).

Оскільки виплата позивачам належних їм платежів не здійснена, то як наслідок позивачі отримали право на компенсацію моральної шкоди (ст.237-1 КЗпП).

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав привели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як роз`яснено у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її збагачення.

При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину моральних страждань і суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів.

З огляду на викладене, та дотримуючись принципів розумності й справедливості, суд вважає, що на користь позивачів має бути присуджено по 25000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Згідно з частинами 1, 2 ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з п.1 ч.3 ст.133ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини застосовує аналогічні критерії присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36),від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Представником позивачів надано суду договір від 08 липня 2019 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Татунець В.В. про надання правової допомоги з додатком прайс-листом вартості послуг правової допомоги, актом здачі-прийняття наданих послуг та квитанцією до прибуткового касового ордеру №40 від 05.11.2019 (а.с.54-57).

При цьому згідно прайс-листа погодинна плата адвоката 1000 гривень, представництво та захист в суді загальної юрисдикції поза межами м. Києва 1200 гривень + витрати на дорогу.

Згідно акту здачі-прийняття наданих послуг від 05.11.2019 року ОСОБА_1 сплатив адвокату Татунець В .В. винагороду в сумі 14100 гривень, що підтверджується квитанцією, яка наявна в матеріалах справи (а.с. 57).

Крім того, згідно акту здачі-прийняття наданих послуг від 22.11.2019 року ОСОБА_1 сплатив адвокату Татунець В.В. винагороду в сумі 6000 гривень, що підтверджується квитанцією, яка наявна в матеріалах справи (а.с. 89).

Представником позивачів також надано суду договір від 08 липня 2019 року, укладений між ОСОБА_2 та адвокатом Татунець В.В. про надання правової допомоги з додатком прайс-листом вартості послуг правової допомоги, актом здачі-прийняття наданих послуг та квитанцією до прибуткового касового ордеру №41 від 05.11.2019 (а.с.47-50).

При цьому згідно прайс-листа погодинна плата адвоката 1000 гривень, представництво та захист в суді загальної юрисдикції поза межами м. Києва 1200 гривень + витрати на дорогу.

Згідно акту здачі-прийняття наданих послуг від 05.11.2019 року ОСОБА_2 сплатила адвокату Татунець В.В. винагороду в сумі 14100 гривень, що підтверджується квитанцією, яка наявна в матеріалах справи (а.с. 49).

Крім того, згідно акту здачі-прийняття наданих послуг від 22.11.2019 року ОСОБА_2 сплатила адвокату Татунець В.В. винагороду в сумі 6000 гривень, що підтверджується квитанцією, яка наявна в матеріалах справи (а.с. 71).

Аналізуючи наданий позивачем розрахунок суми гонорару за надання правничої допомоги, суд приходить до висновку, що він не є співмірним із складністю справи та наданих адвокатом послуг, витраченим ним часом.

Так, із даного розрахунку слідує, що правнича допомога надавалась у вигляді опрацювання нормативно-правової бази щодо спірних правовідносин, підготовки позовної заяви, відправлення поштової кореспонденції, вручення доказів, участь в судових засіданнях.

В той же час із матеріалів справи вбачається, що, участь адвоката Татунець В.В. в судових засіданнях становить по 15 хвилин 28.10.2019 та 22.11.2019, та 37 хвилин 05.11.2019, інші послуги щодо вручення доказів не вимагали значного часу, як це вказано в прайс-листах, оскільки такі докази могли бути відправлені поштовою кореспонденцією заздалегідь до початку судового засідання.

А тому, із урахуванням складності справи, обсягу наданих адвокатом послуг та витраченого ним часу на участь у судових засіданнях по даній справі, суд вважає не в повній мірі доведеним обсяг правничої допомоги, яка надавалась позивачам.

Проаналізувавши матеріали справи, умови укладених договорів про надання правничої допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, суд вважає за розумне та справедливе стягнути на користь позивачів витрати на професійну правничу допомогу в розмірі по 10000 гривень.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 11, 141, 259, 263, 264, 265, 430 ч. 1 п. 4 ЦПК України, ст. 43 Конституції України, ст.ст. 5-1, 21, 233, 237-1 КЗпП України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 160583 гривні 76 коп., моральну шкоду в розмірі 25000 гривень та судові витрати понесені на оплату правничої допомоги в розмірі 10000 гривень, всього 195583 (сто дев`яносто п`ять тисяч п`ятсот вісімдесят три) гривні 76 коп.

Стягнути з Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 140510 гривень 79 коп., моральну шкоду в розмірі 25000 гривень та судові витрати понесені на оплату правничої допомоги в розмірі 10000 гривень, всього 175510 (сто сімдесят п`ять тисяч п`ятсот десять) гривень 79 коп.

У відповідності до ч. 5 ст. 235 КЗпП України та п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення на користь позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 середнього заробітку за один місяць.

Стягнути із Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області на користь держави судовий збір в розмірі 3710 (три тисячі сімсот десять) гривень 94 коп.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: суддя М. Б. Тітов