Постанова

Іменем України

23 жовтня 2019 року

м. Київ

справа №285/671/17

провадження №61-32659св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скаргиТовариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» та ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Житомирської області від 05 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Шевчук А. М., Микитюк О. Ю., Коломієць О. С,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» (далі - ТОВ «Комплекс Агромарс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути матеріальні збитки в розмірі 90 454, 31 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначав, що до вересня 2016 року відповідач перебував з ним у трудових відносинах та обіймав посаду водія автофургону автоколони №3 відділу експлуатації транспорту автотранспортного парку.

Робота відповідача полягала у прийманні для доставки, доставці, перевезенні та передачі переданих йому матеріальних цінностей (м`ясопродукції), згідно видаткових (товарно- транспортних) накладних та актів прийому-передачі. Відповідно до покладених на відповідача обов`язків з ним були укладені договори про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

Впродовж роботи відповідач неодноразово приймав під особисту матеріальну відповідальність м`ясопродукцію для її доставки в пункт призначення, але під час передачі продукції контрагентам товариства виявлялася її нестача.

Загальний розмір збитків, завданих товариству внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх трудових обов`язків, становить 90 454, 31 грн, які просить стягнути на свою користь.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів наявності протиправної поведінки відповідача або його винних дій чи бездіяльності, що призвели до нестачі м`яса, а також причинного зв`язку між діяннями та наслідками.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 05 жовтня 2017 року рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 травня 2017 року скасовано та ухвалено нове, яким позов ТОВ «Комплекс Агромарс» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Комплекс Агромарс» 75 131, 34 грн у відшкодування шкоди та 2 790, 82 грн витрат, понесених на сплату судового збору.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд дійшов висновку, що позивач довів наявність умов, передбачених статтею 130 КЗпП України, для покладення на відповідача матеріальної відповідальності за заподіяну підприємству шкоду.

Разом з тим, оскільки позивач просив стягнути збитки за період з 21 січня 2016 року по 31 серпня 2016 року, а з даним позовом до суду звернувся 09 лютого 2017 року, апеляційний суд відмовив у задоволенні позову в частині вимог про відшкодування шкоди за період з 21 січня 2016 року по 09 лютого 2016 року у зв`язку із пропуском річного строку для звернення до суду.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційних скарг

У жовтні 2017 року ТОВ «Комплекс Агромарс»звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційноюскаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, просило змінити частково рішення Апеляційного суду Житомирської області від 05 жовтня 2017 року та задовольнити позовні вимоги повністю.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновок апеляційного суду щодо пропуску позивачем частково строку для звернення до суду не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки про наявність шкоди товариству стало відомо в день прийняття та підписання наказу про відшкодування збитків № Н-13584 від 31 січня 2016 року, тоді як позовну заяву було передано на поштове відділення для відправлення до суду 31 січня 2017 року, а отже позивач звернувся до суду в межах встановленого законом строку.

Також у листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Апеляційного суду Житомирської області від 05 жовтня 2017 рокута залишити в силі рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 травня 2017 року, яке було помилково скасоване апеляційним судом.

В обґрунтування касаційної скарги зазначив, що позивач не довів обставини, на які посилався, оскільки жодного доказу наявності його протиправної поведінки, винних дій чи бездіяльності, що призвели до нестачі м`ясопродукції, суду не надав.

Крім того, вказував, що здійснений позивачем розрахунок розміру збитків не відповідає основним засадам бухгалтерського обліку, при врахуванні убутку м`яса позивачем не взято до уваги Норми природного убутку м`яса і м`ясопродуктів при міжміських перевезеннях в авторефрижераторах, затверджені наказом Міністерства торгівлі СРСР № 339 від 29 грудня 1984 року.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2017 року відкрито касаційні провадження за касаційною скаргою ТОВ «Комплекс Агромарс» та за касаційною скаргою ОСОБА_1 у цій справі, а також зупинено виконання рішення Апеляційного суду Житомирської області від 05 жовтня 2017 року до закінчення касаційного провадження у справі.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

05 червня 2018 року справу № 285/671/17 Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Від ТОВ «Комплекс Агромарс» надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому товариство просить залишити її без задоволення.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а касаційна скарга ТОВ «Комплекс Агромарс» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що наказом ТОВ «Комплекс Агромарс» № 393 КА /к-п від 17 квітня 2013 року ОСОБА_1 був прийнятий водієм автофургону автоколони № 3 транспортного департаменту ТОВ «Комплекс Агромарс» з 18 квітня 2013 року. Одночасно із цим, за його згодою, ОСОБА_1 було доручено виконувати додаткові обов`язки в порядку суміщення посади експедитора.

18 квітня 2013 року між ТОВ «Комплекс Агромарс» та ОСОБА_1 на час роботи був укладений договір № 425-Е про повну матеріальну відповідальність.

Наказом ТОВ «Комплекс Агромарс» № 346 КА /к-з від 08 квітня 2016 року ОСОБА_1 звільнено 08 квітня 2016 року за власним бажанням.

Наказом ТОВ «Комплекс Агромарс» № 527 КА /к-п від 16 серпня 2016 року ОСОБА_1 знову був прийнятий на роботу водієм автофургону автоколони № 3 відділу експлуатації транспорту автотранспортного парку ТОВ «Комплекс Агромарс» з 17 серпня 2016 року. Одночасно із цим, за його згодою, ОСОБА_1 було доручено виконувати додаткові обов`язки в порядку суміщення посади експедитора в межах установленої тривалості робочого дня із доплатою.

17 серпня 2016 року між сторонами укладено договори про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, відповідно до умов яких відповідач зобов`язався дбайливо ставитися до переданої йому м`ясопродукції і вживати заходів для попередження збитків; своєчасно повідомляти роботодавця про всі обставини, що загрожують збереженню ввіреної йому м`ясопродукції; вести облік, складати й передавати у визначеному порядку товарно-грошові та інші звіти про рух та рештки ввіреної йому м`ясопродукції.

Суди встановили, що у період роботи відповідач одержував за видатковими накладними (товарно-транспортними накладними) м`ясопродукцію, яку зобов`язаний був автофургоном довезти та передати за актами прийому-передачі контрагентам у кількості, що отримував для перевезення, та за мінусом природного убутку.

З відомості недовозу м`ясопродукції, перевезеної водієм ОСОБА_1 за період з 21 січня 2016 року по 31 серпня 2016 року з урахуванням кількості убутку м`ясопродукції відповідно до додатку № 2 «Норми природного убутку м`яса і м`ясопродукції при міжміських перевезеннях в авторефрижераторах» наказу Міністерства торгівлі СРСР «Про норми природного убутку і відходів продовольчих товарів у торгівлі» № 339 від 29 грудня 1984 року, встановлено, що недовіз м`ясопродукції за це період склав 2 654, 273 кг на суму 90 454, 31 грн.

Наказом ТОВ «Комплекс Агромарс» № 888 КА/к-з від 02 вересня 2016 року ОСОБА_1 звільнено 02 вересня 2016 року за власним бажанням.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами.

Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді (стаття 131 КЗпП України).

Згідно з пунктами 1, 2, 5 частини першої статті 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування.

Письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України (стаття 135-1 КЗпП України).

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Встановивши, що укладені між сторонами договори про повну індивідуальну матеріальну відповідальність відповідають положенням статті 135-1 КЗпП України, шкоду завдано позивачу недостачею продукції, яка була передана відповідачу для транспортування на підставі видаткових накладних, факт завдання шкоди та її розмір підтверджуються відповідними видатковими накладними та актами прийому-передачі продукції, відомістю недовозу м`ясопродукції, а доказів невиконання позивачем взятих на себе обов`язків щодо створення відповідачу умов, необхідних для його нормальної праці та забезпечення ним повного збереження ввіреної йому м`ясопродукції, матеріали справи не містять, апеляційний суд дійшов правильного висновку про наявність підстав, передбачених статтею 130 КЗпП України, для покладення на відповідача матеріальної відповідальності за заподіяну підприємству шкоду.

При цьому доводи касаційної скарги ОСОБА_1 , що здійснений позивачем розрахунок розміру збитків не відповідає вимогах чинного законодавства, оскільки в такому не враховано норми природних втрат м`ясопродукції при її транспортуванні, колегія суддів відхиляє як безпідставні та такі, що спростовуються наявними в матеріалах справи відомостями недовозу м`ясопродукції, перевезеної водієм ОСОБА_1 , в яких наведені детальні розрахунки завданих збитків із урахуванням кількості природного убутку відповідно до Норм природного убутку м`яса і м`ясопродуктів при міжміських перевезеннях в авторефрижераторах, затверджених наказом Міністерства торгівлі СРСР № 339 від 29 грудня 1984 року.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки апеляційного суду, який їх обґрунтовано спростував.

Касаційна скарга ТОВ «Комплекс Агромарс» підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди (частина третя статті 233 КЗпП України).

Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

При вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, завданої діями працівника, суди повинні перевіряти, чи додержався власник або уповноважений ним орган установленого статтею 233 КЗпП України річного строку з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення до суду з позовом про її відшкодування.

Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, завданої працівником.

Встановлено, що акти приймання-передачі продукції контрагентами за період з 21 січня 2016 року по 31 серпня 2016 року після доставки продукції були передані ТОВ «Комплекс Агромарс».

Відмовляючи в позові в частині вимог про стягнення збитків за період з 21 січня 2016 року по 09 лютого 2016 року через пропуск без поважних причин строку, суд апеляційної інстанції виходив з того, що з даним позовом до суду позивач звернувся 09 лютого 2017 року та поважних причин пропуску цього строку не навів.

Проте, повністю погодитися з таким висновком апеляційного суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Відповідно до частини шостої статті 70 ЦПК України 2004 року строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява ТОВ «Комплекс Агромарс» була направлена в суд засобами поштового зв`язку 31 січня 2017 року, про що свідчить відповідний поштовий конверт з супровідним листом до нього та описом вкладення.

Проте суд апеляційної інстанції на наведене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову у стягненні на користь позивача збитків за період з 31 січня 2016 року по 09 лютого 2016 року.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Відповідно до частин першої та четвертої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, рішення апеляційного суду підлягає зміні в частині стягнутої з ОСОБА_1 на користь позивача суми збитків за заподіяну шкоду з 75 131, 34 грн до 84 600, 84 грн, в іншій частині рішення апеляційного суду підлягає залишенню без змін.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а касаційну скаргу ТОВ «Комплекс Агромарс» задовольнити частково.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про зміну рішення суду апеляційної інстанції, розподіл судових витрат також необхідно змінити.

У частині першій статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із частковим задоволенням касаційної скарги ТОВ «Комплекс Агромарс» та частковим задоволенням позовних вимог судові витрати, понесені ТОВ «Комплекс Агромарс» на сплату судового збору за подання позовної заяви, апеляційної скарги та касаційної скарги, підлягають частковому відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» задовольнити частково.

Змінити рішення Апеляційного суду Житомирської області від 05 жовтня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» суми завданих збитків з 75 131, 34 грн до 84 600, 84 грн.

В іншій частині рішення Апеляційного суду Житомирської області від 05 жовтня 2017 року залишити без змін.

Розподіл судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» судові витрати за сплату судового збору у розмірі 4 938, 38 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко В. А. Стрільчук
М. Ю. Тітов