Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.11.2019 Справа №607/19670/19

11 листопада 2019 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

-головуючої судді Черніцької І.М.

-за участю секретаря судового засідання Бойко І.І.

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

адвокатів Шлапа М.Я., Джус О.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування судового наказу та зменшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до відповідача ОСОБА_2 про скасування судового наказу та зменшення розміру аліментів.

В обґрунтування вимог позивач вказує, що 26 червня 2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області було видано судовий наказ про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06 травня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття. Понад 7 років він працює на посаді контролера (охоронця) у ВАТ «Тернопільське об`єднання «Текстерно», яке будучи банкрутом, в даний час перебуває у стані санації. Його посадовий оклад становить 1924 грн., йому здійснюють доплату в розмірі 2249,51 грн., а також інші доплати, на загальну суму 4643,90 грн. Починаючи з 01 червня 2019 року він не працює.

Посилаючись на наведене, просив скасувати судовий наказ від 26 червня 2019 року та зменшити розмір аліментів, визначивши їх в розмірі ј його заробітку (доходу) без зазначення «але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

30 жовтня 2019 року відповідач ОСОБА_2 подала відзив. Вказала, що позивач з моменту винесення судового наказу на утримання сина жодних коштів не сплачував. Крім цього, хвороба позивача не є підставою для звільнення його від роботи та від обов`язку сплачувати аліменти на утримання сина.

Більше того, на її утриманні крім сина ОСОБА_3 , перебуває ще двоє дітей від інших шлюбів. Вона не в змозі самостійно утримувати ОСОБА_3 , оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. Посилаючись на наведене та те, що розмір аліментів на утримання дитини не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, просила відмовити у задоволенні позову.

05 листопада 2019 року позивач ОСОБА_1 подав відповідь на відзив. Вказав, що не відмовляється від обов`язку утримувати свого сина ОСОБА_3 та згоден сплачувати аліменти на його утримання в розмірі ј частини його заробітку (доходу) щомісячно. В той же час, зазначає, що не має можливості сплачувати кошти в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки з 01 червня 2019 року по даний час не працює та будь-яких доходів не отримує.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Шлапак М.Я. позов підтримали, просили його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Джус О.В. просили відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 10 квітня 2009 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, актів цивільного стану №778. Батьками дитини зазначено « ОСОБА_1 » та « ОСОБА_2 ».

Син ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою, виданої ПП «Вікторія».

26 червня 2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06 травня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття.

Як вбачається з довідки про доходи за №21/237 від 14 серпня 2019 року, виданої ВАТ «Тернопільське об`єднання «Текстерно», заробітна плата ОСОБА_1 за період з лютого по липень 2019 року становить 15272,01 грн.

З довідки за №26 від 19 серпня 2019 року, виданої ВАТ «Тернопільське об`єднання «Текстерно», ОСОБА_1 з 03 червня 2019 року по даний час не працював на ВАТ «Тернопільське об`єднання «Текстерно», у зв`язку із тимчасовою призупинкою та зміною режиму роботи.

Як слідує з довідки за №138 від 20 серпня 2019 року, виданої КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги», ОСОБА_1 знаходився на амбулаторному лікуванні з діагнозом: хронічний гастродуоденіт, хронічний панкреатит, поліп жовчного міхура, кіста лівої нирки.

Як вбачається з розрахунку заборгованості із сплати аліментів від 25 жовтня 2019 року, заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 01 жовтня 2019 року становить 9232,53 грн.

З листа-відповіді КНП «Тернопільська міська дитяча комунальна лікарня» від 07 листопада 2019 року вбачається, що ОСОБА_3 з народження перебуває на обліку в поліклінічному відділенні з діагнозом: функціональні розлади жовчевого міхура, дефіцит маси тіла - 14.0, порушення постави, міопія слабкого ступеня обох очей.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи із наступних підстав.

В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вимогами статті 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ст. 141 Сімейного кодексу України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до вимог ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Таким чином, розмір аліментів, які позивач просить стягувати з нього в користь відповідача, а саме ј частину його заробітку (доходу) щомісячно, суперечить вимогам діючого законодавства, оскільки позивач просить зменшити їх розмір шляхом виключення прив`язки до мінімального розміру аліментів, який не може бути меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування судового наказу та зменшення розміру аліментів слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 263, 265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 180-182, 184 Сімейного кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) про скасування судового наказу та зменшення розміру аліментів відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 .

Повне рішення складено 21 листопада 2019 року.

Головуючий суддяІ. М. Черніцька