Справа №313/830/18
Провадження 2/313/73/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2019 р. смт. Веселе

Веселівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого - судді Нагорного А.О., при секретарі судового засідання Сафоновій І.О., позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Михайлова Д.О., розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Зелений Гай», про визнання додаткової угоди договору оренди землі недійсною та повернення земельної ділянки,

ВCТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом, в якому просить суд визнати недійсною додаткову угоду від 01.06.2012 р. до договору оренди землі від 10.12.2010 р. та зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірму «Зелений Гай» повернути земельну ділянку власнику ОСОБА_1 .

Обгрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначає, що вона є власником земельної ділянки, площею 8,3672 гектарів, яка розташована на території Гоголівської сільської ради Веселівського району Запорізької області, кадастровий номер НОМЕР_1 .

10.12.2010 р. вона з Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Зелений Гай» уклала договір оренди землі.

За умовами договору позивачкою ТОВ «Агрофірма «Зелений Гай» в строкове платне користування було передано земельну ділянку для ведення товарного сільськогогосподарського виробництва.

Відповідно до п. 8 зазначеного Договору оренди землі, договір укладено сторонами на п`ять років.

Пунктом 37 Договору оренди землі дія договору припиняється у разі закінчення строку на який його було укладено.

Даний договір зареєстрований у Веселівському РВ ЗРФ ДП «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 20.12.2010 р. за № 10.

Договір оренди землі діяв з 20.12.2010 р. до 20.12.2015 р.

08.09.2016 р. після завершення збору врожаю ОСОБА_1 звернулась до директора ТОВ «Агрофірма «Зелений Гай» із заявою про те, що не має намір продовжувати дію договору оренди землі.

Однак, згодом їй стало відомо, що 01.06.2012 р. між нею та ТОВ «Агрофірма «Зелений Гай» начебто було укладена додаткова угода до договору оренди землі від 10.12.2010 р.

Відповідно до змісту вказаної угоди в Договір оренди землі було внесено зміни, зокрема, в ст. 8 Договору, де зазначено, що договір укладено на десять років.

Пунктом 5 цієї додаткової угоди визначено, що додаткова угода набирає чинності після підписання сторонами та її державної реєстрації та є невід`ємною частиною Договору.

Додаткова угода була зареєстрована 13.09.2016 р., а тому саме в цей день вона набула чинності. Тобто, вже після того, як дія основного договору оренди землі, згідно п. 37 ) була припинена в 20.12.2015 р.

Крім того, ще до набуття чинності додаткової угоди вона на ім`я директора ТОВ «Агрофірма «Зелений Гай» подала заяву в якій було заявлено вимоги щодо не бажання продовжувати дію договору, а тому відповідачу було відомо про її волевиявлення щодо укладання будь-яких угод.

Вказані обставини свідчить проте, що вона з відповідачем не досягла згоди щодо істотних умов договору, тобто фактично вони взагалі відсутні.

Позивачка обгрунтовує позов посилаючись на: ст. 41 Конституції України; ст. 2 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 124, 125, 152, 158 ЗК України, ст.ст. 203, 215, 216, 373, 792, 651 ЦК України, а також ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Присутня у судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали.

Відповідач явку свого представника в останнє судове засідання не забезпечив, але на адресу суду надіслав лист з проханням відкласти розгляд справи у зв`язку з раптовою хворобою їхнього представника адвоката Мартиненка А.В. без надання доказів хвороби.

З врахуванням вимог думки позивача та її представника, наданого відзиву про відмову у задоволенні позову, позицію якого у попередніх судових засіданнях підтримав представник відповідача адвокат Мартиненко А.В., а також з врахуванням вимог ст. 223 ЦПК України суд ухвалив протокольну ухвалу про продовження розгляду справи без участі представника відповідача.

Допитавши сторони та їх представників, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Згідно зі ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше, як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 81 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують права та обов`язки.

Відповідно до ч.ч. 3, 5 вказаної правової норми цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (ч. 1 ст. 12, ч.ч. 1, 2, 3 ст. 13 ЦК України).

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 р. № 161-XIV оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 93 ЗК України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Договір оренди землі згідно зі статтею 13 Закону - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно із частиною четвертою статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Отже, за юридичною природою договір оренди земельної ділянки є різновидом договору майнового найму (глава 58 ЦК України), тому, якщо земельне законодавство не передбачає спеціальних положень про оренду землі, можуть застосовуватися положення цивільного законодавства.

Договір оренди земельної ділянки є двостороннім, відплатним, строковим та консенсуальним (тобто вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди у належній формі).

Статтею 16 Закону передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Стосовно форми укладання договору оренди землі, слід зазначити, що відповідно до статті 14 Закону, договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Ч. 2 ст. 638 ЦК України регламентує, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Ст. 640 ЦК України визначено,що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню,

є укладеним з дня такого посвідчення».

Порядок надання пропозиції укласти договір регламентується ст. 641 ЦК України. Так, відповідно до ч. 1 та ч. 2 зазначеної статті, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Згідно з ст. 642 ЦК України, яка регламентує порядок прийняття пропозиції, зазначається, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 642 ЦК України, особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

Відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку позивачка ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 8,3672 гектарів, яка розташована на території Гоголівської сільської ради Веселівського району Запорізької області, кадастровий номер НОМЕР_1 .

10.12.2010 р. вона з відповідачем уклали договір оренди землі, який зареєстрований у Веселівському РВ ЗРФ ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено записи від 20.12.2010р. № 10. Розмір орендної плати за зазначеним договором оренди складав 3 000,00 грн. (ст.9 Договору).

Відповідно до приписів ст. 8 Договору, Договір укладено на п`ять років. Після закінчення строку договору Орендар має переважне право поновлення їх на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за тридцять днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію.

У червні 2012 року позивачка власноручно підписала заяву про збільшення строку оренди землі орендної плати.

На підставі цієї заяви 01.06.2012р. відповідачка підписала додаткову угоду до договору оренди землі від 10.12.2010 р. внаслідок чого в основний договір було внесено наступні зміни, а саме: збільшено строк дії договору з п`яти років на десять років (стаття 8 Договорів); збільшено розмір річної орендної плати з 3000,00 грн. до 6 900,00 грн. (стаття 9 Договорів); передбачено переважне право орендаря на викуп земельної ділянки перед іншими покупцями у разі продажу земельної ділянки орендодавцем (доповнено підпункт до статті 30 Договору).

Позивачка ОСОБА_1 підтвердила укладання зазначеної додаткової угоди до Договору, отримуючи щорічно з 2012 року підвищену орендну плату.

З огляду на викладене, договір оренди землі є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Реєстрація ж речових прав - це офіційне визнання і підтвердження державою факту оренди шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Однак, така реєстрація не впливає на набуття чинності договору оренди землі (він є укладеним і дійсним з моменту підписання).

Відповідно до вимог ст. 654 ЦК України, зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Таким чином, оскільки Договори оренди землі укладені у простій письмовій формі, додаткові угоди до цих договорів укладаються також у простій письмовій формі.

Законом України №1878-VІ від 11.02.2010 р. було внесено зміни до законодавства України щодо оренди землі, якими скасовано державну реєстрацію договорів оренди землі, на яку посилається позивачка.

Крім того, посилання позивачки на ст. 651 ЦК України щодо односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково є безпідставним, оскільки згідно статті 39 Договору розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається. Натомість, відповідно до приписів статті 8 Договору, після закінчення строку договору Орендар має переважне право поновлення його на новий строк.

Крім того, посилання позивачки на те,що відповідач користувався її земельною ділянкою, начебто, незаконно з червня 2012 року по 20.12.2016 р. не відповідає дійсності та не підтверджується жодним доказом. Тому є безпідставним посилання позивачки на ст.ст. 610-611 ЦК України оскільки жодного доказу порушення відповідачем умов договору надано позивачкою не було.

Посилання позивачки на ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод відносно , начебто, позбавлення її права власності є безпідставним, оскільки договір оренди - є договором тимчасового користування, тому право власності по ньому не переходить до відповідача. Тим паче, що згідно з ст. 526 , зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Тому відповідач виконує обов`язки, взяті на себе за додатковою угодою в повному обсязі, не порушуючи умови договору оренди землі, а позивачка намагається уникнути своєї відповідальності, як орендодавець та припинити дію договору.

Також суд не погоджується з твердження позивачки про те, що їй після 08.09.2016 р., начебто, стало відомо про укладену між нею та відповідачем додаткову угоду, оскільки ОСОБА_1 особисто заповнювала бланк заяви та особисто підписувала Додаткову угоду.

Крім того, позивачка щороку, з дати підписання додаткової угоди до договору оренди землі від 10.12.2010 р. отримувала орендну плату у вигляді сум, що вдвічі перевищувала розмір орендної плати за основним договором. ТОВ «АФ «Зелений Гай» щорічно з 2012 року утримувало та перераховувало до бюджету податок відносно ОСОБА_1 з підвищеної орендної плати.

Щодо твердження ОСОБА_1 , що вона, начебто, в вересні 2016 року дізналась про існування Додаткової угоди, якою подовжено строк дії договору з п`яти років на десять - є неправдивим, крім викладено вище, ще й виходячи з того, що строк Договору оренди землі від 10.12.2010 р. мав би сплинути у грудні 2015 року, а ніяк не у вересні 2016 року, коли позивачка подала заяву про відсутність наміру продовжити строк дії договору. На виконання вимог п. 8. Договору оренди землі від 10.12.2010р., ТОВ «Агрофірма «Зелений Гай» направило позивачці пропозицію та проект Додаткової угоди про намір продовжити, строк оренди з 5 до 10 років, використавши своє переважне право на поновлення договору на новий строк. Позивачка, ж, підписавши направлений проект додаткової угоди, погодила переважне право відповідача на поновлення договору на новий строк.

Також суд відмічає, що під час судового розгляду справи була досліджена додаткова угода від 01.06.2012 р., з підписами позивачки, яка підтвердила, що підписи її, але отримані відповідачем шляхом обману, коли вона підписувала інші документи пов`язані з орендою земельної ділянки.

Згідно ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Ураховуючи наведене, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 89 ЦПК України) суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки надані позивачем докази є недостатніми, так як у своїй сукупності не дають змоги дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання із судовими витратами вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 1-13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Зелений Гай», про визнання недійсною додаткової угоди від 01.06.2012 р. до договору оренди землі від 10.12.2010 р. та повернення земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1 власнику - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 768,40 грн.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасована, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 19.08.2019 р.

Суддя

Веселівського районного суду

Запорізької області А.О.Нагорний

08.08.2019