ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8558/19 Справа № 172/631/19 Суддя у 1-й інстанції - Битяк І. Г. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2019 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2019 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 15.04.2016 року між ТОВ ВЕЛЛФІН та відповідачем було укладено договір позики № 31439 на суму 1201,00 грн. строком на 30 календарних днів, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача (банківська картка). Відповідач, в свою чергу, зобов`язався сплатити проценти за користування позикою в розмірі 1,9 % від суми позики, але не менше ніж 30 грн. за перший день користування позикою, 1,9% від суми позики, щоденно, починаючи з другого дня в межах строку позики, 3,8% від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.2 договору.

Термін повернення позики закінчився, проте відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, а тому, станом на 24.05.2019 року у відповідача перед ТОВ «ВЕЛЛФІН» виникла заборгованість у розмірі 51299,91 грн., яка складається з: 1201,00 грн. - основний борг; 25906,74 грн.- заборгованість по відсоткам; 24192,17 грн.- заборгованість за простроченими відсотками.

Просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за договором позики в розмірі 51299,91 грн. та судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1921,00 грн.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем порушено строк позовної давності.

В апеляційній скарзі ТОВ «ВЕЛЛФІН» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний скарга мотивована тим, що останній платіж за Договором позики відповідачем був зроблений 10 жовтня 2016 року, а з позовом вони звернулись 30 травня 2019 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, а отже у суду першої інстанції не було правових підстав для застосування строку позовної давності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2019 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, судом встановлено, що 15 квітня 2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 31439 на суму 1201,00 грн. на строк 30 календарних днів, тобто до 15 травня 2016 року.

Зазначений договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https://creditup.com.ua і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення договору реєстрації заявником в особистому кабінеті на сайті товариства, заповнення всіх полів заявки, зокрема зазначення інформації щодо реквізитів банківської картки відповідача, підписання ОСОБА_1 договору електронним підписом.

Відповідно до умов договору позики відповідачу шляхом перерахування грошових коштів на його банківський рахунок (банківська картка) було надано позику в розмірі 1201,00 грн., строком на 30 календарних днів, зі сплатою процентів за користування позикою в розмірі 1,9 % від суми позики, але не менше ніж 30 (тридцять гривень) за перший день користування позикою, 1,9% від суми позики, щоденно, починаючи з другого дня в межах строку позики, 3,8% від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.2 договору (п. п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.4, 1.5 договору).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд обґрунтовано виходив з того, що позивачем порушено строк позовної давності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Звертаючись до суду з цим позовом, ТОВ «ВЕЛЛФІН» на обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на факт укладення 15 квітня 2016 року відповідачем договору позики № 31439, на строк 30 календарних днів.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст.253 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Нормою ч.3 ст.267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Під час слухання справи, відповідач просив застосувати строк позовної давності до вимог ТОВ «ВЕЛЛФІН» та відмовити йому у задоволенні позову, оскільки його позов пред`явлено після закінчення строку позовної давності. (а.с.74)

Керуючись вказаними нормами права, а також встановивши, що кінцевим терміном повернення заборгованості за договором позики є 15 травня 2016 року, а отже саме з цього часу позивач дізнався про порушення свого права, а з позовом до суду ТОВ «ВЕЛЛФІН» звернувся лише в 30 травня 2019 року, - суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосування до спірних правовідносин загальний трирічний строк позовної давності за наявності відповідної заяви відповідача, що в силу вимог ст. 267 ЦК України є правою підставою для відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

Доводи апелянта в скарзі про те, що останній платіж за Договором позики відповідачем був зроблений 10 жовтня 2016 року, а з позовом вони звернулись 30 травня 2019 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, а отже у суду першої інстанції не було правових підстав для застосування строку позовної давності, - є необґрунтованими та такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення, оскільки умовами договору позики чітко встановлений строк дії договору 30 днів, а тому колегія суддів приходить до висновку про порушення позивачем строку позовної давності.

Крім того, колегія суддів не може взяти до уваги надану позивачем Виписку по рахунку відповідача, оскільки докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, - чого позивачем доведено не було.

За таких обставин колегія суддів вважає, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи та надані сторонами докази, надав їм належну оцінки, правильно застосувавши до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» залишити без задоволення.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко