Справа №463/1174/17
Провадження №6/463/184/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові заяву відповідача ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду від 20.12.2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості -

встановив:

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 17.11.2017р. позов у вищевказаній справі задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за невиконання грошового зобов`язання в сумі 56500 грн. та 640 грн. судового збору.

Постановою Львівського апеляційного суду від 20.12.2018р. рішення Личаківського районного суду м. Львова від 17.11.2017р. змінено. Зменшено розмір заборгованості за невиконання грошового зобов`язання, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з 56 500 грн. до 48469,85 грн. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У відповідності до вимог ст. 431 ЦПК України, після набрання рішенням законної сили, судом видано виконавчий лист, який пред`явлено до виконання у Личаківський ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області.

Відповідач подав до суду заяву про розстрочення виконання згаданого вище судового рішення на термін 24 місяці із сплатою щомісяця з 15 по 20 число заборгованості в розмірі 2019,57 грн. Мотивує тим, що він та його дружина є військовослужбовцями та учасниками АТО. Крім того, є також особами, переміщеними з тимчасово окупованої території України та вимушені винаймати житло. Сплата заборгованості в повному обсязі і одразу негативно вплине на його матеріальне становище і тому, просить розстрочити виконання згаданого вище судового рішення. Також, просить зняти з розшуку автомобіль TOYOTA CAMRY, д.н.з. НОМЕР_1 , заборонивши лише його відчуження до повного погашення заборгованості.

В судовому засіданні відповідач підтримав подану ним заяву, надав пояснення, аналогічні вищенаведеним та просить заяву задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча повідомлялись про час і місце судового засідання належним чином. Їхня неявка не є перешкодою для вирішення питання про розстрочення виконання рішення суду.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.

З практики Європейського суду з прав людини вбачається, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; водночас ухиленням від виконання цього обов`язку є перекладення державою відповідальності за фінансове забезпечення організації виконавчого провадження на особу, на користь якої ухвалене судове рішення; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава і її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (§ 43 рішення у справі «Shmalko v. Ukraine» від 20 липня 2004 року, § 84 рішення у справі «Fuklev v. Ukraine» від 7 червня 2005 року, § 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, §§ 46, 51, 54 рішення у справі «Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine» від 15 жовтня 2009 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч. 3 ст. 435 ЦПК України).

При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 435 ЦПК України, розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Зміст положень ч. 5 ст. 435 ЦПК України вказує на те, що визначені у ній строки є присічними, оскільки ця норма пов`язує строк звернення до суду з заявою про розстрочення виконання рішення суду не з моментом, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушене таким актом право, а з моментом прийняття цього рішення.

Тому, такий строк не може бути поновлений, що відповідає згаданій вище практиці ЄСПЛ, згідно якої судові рішення підлягають виконанню без неналежних затримок.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова суду апеляційної інстанції прийнята 20.12.2018р. Відповідно, визначений частиною 5 ст. 435 ЦПК України річний строк закінчується 20.12.2019р.

Натомість, з заявою про розстрочення виконання рішення суду відповідач звернувся лише 11.10.2019р., що з одного боку, виключає можливість задоволення цієї заяви, адже до закінчення річного строку залишилось менше двох місяців з моменту звернення, а з іншого, взагалі вказує на безпідставність цієї заяви, адже відповідач так і не долучив доказів про розмір заборгованості, яка протягом цього строку була погашена і надання такої розстрочки лише призведе до неналежного затягування строків виконання рішення суду.

З огляду на зазначене, суд в задоволенні заяви відмовляє, а що стосується вимоги відповідача про зняття арешту з автомобіля, роз`яснює останньому, що правомірність дій державного виконавця в частині накладення арешту на автомобіль може бути предметом перевірки за скаргою, яка подана в порядку, передбаченому Розділом VII ЦПК України, а не за заявою, яка подана в порядку, передбаченому Розділом VI ЦПК України для вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судового рішення.

Тому, в межах розгляду даної заяви питання про правомірність накладення арешту на автомобіль та як наслідок, питання про скасування цього арешту не вирішується.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 260, 435 ЦПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду від 20.12.2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст.ст. 354, 355, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Повний текст ухвали суду складено 26.11.2019 року.

Суддя: Леньо С. І.