Справа № 204/4650/19
Провадження № 2/204/1378/19
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мащук В.Ю.,

при секретарі Голушко В.В.,

за участю представника відповідача адвоката Норочевського О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи 9 спортивний клуб Управління Фізичної культури і спорту Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса, Міністерство оборони України, про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , поширену ОСОБА_2 інформацію в письмовому зверненні до Міністра оборони України, генерала армії України ОСОБА_3 від 05.10.2017 року, а саме щодо того, що адміністративні будівлі були вкрадені по зговору з колишньою адміністрацією стадіону та залишись в приватній власності ОСОБА_1 , він здійснив самозахват адміністративних будівель стадіону СКА та перебудував їх під домоволодіння, в даний момент хоче їх узаконити, приєднав адміністративне приміщення до будинку 13/6, є розкрадачем, з боку АДРЕСА_1 . Пироговської біля евакуаційного виходу зі стадіону, на площі, що належить стадіону, побудував коридор зі входом до адміністративної будівлі та заблокував евакуаційний вихід стадіону;

- зобов`язати ОСОБА_2 спростувати недостовірну інформацію, поширену нею в письмовому зверненні до Міністра оборони України, генерала армії України Полторака Степана Тимофійовича від 05.10.2017 року у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення, а саме шляхом направлення протягом семи днів після набрання чинності ухваленого судового рішення по даній справі письмового звернення до Міністерства оборони України, з спростуванням недостовірної інформації щодо ОСОБА_1 з повідомленням про ухвалене судове рішення, включаючи публікацію його тексту;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації моральної шкоди 75 000 грн.

Судом вірно встановлено найменування третіх осіб - 9 спортивний клуб Управління Фізичної культури і спорту Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеса.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що у жовтні 2017 року йому стало відомо, що сусідка - ОСОБА_2 , звернулася до Міністра оборони України, генерала армії України - Полторака Степана Тимофійовича з письмовим зверненням від 05.10.2017 року, в якому, серед іншого, вказала (цитата мовою оригіналу): « ОСОБА_4 обратить внимание на то что стадион ОСОБА_5 и все принадлежащее имущество было возвращено ОСОБА_6 , но административные помещения, которые были украдены по сговору с бывшей администрацией стадиона остались в частной собственности граждан ОСОБА_1 и ОСОБА_7 . Эти граждане совершили самозахват адм. зданий стадиона СКА и перестроили под домовладения. В данный момент хотят их узаконить, присоединив административное помещение к дому 13/6. Почему недвижимое имущество армии осталось у расхитителей и не было возвращено в месте со стадионом? Кроме этого граждане ОСОБА_8 и со стороны ул. Пироговской около эвакуационного выхода со стадиона, на площади принадлежащей стадиону, построили коридор со входом в адм. здание и отгородили железным забором дворик. Улучшив свое благосостояние они заблокировали эвакуационный выход...».

В середині жовтня 2017 року, у зв`язку з направленням відповідачем зазначеного звернення, позивач був викликаний адміністрацією стадіону СКА для надання пояснень щодо інформації, викладеної у зверненні відповідача. Після цього, через декілька днів, позивач також був викликаний до комісії з трьох представників КЕ Одеського району для надання пояснень та документів для підтвердження законності приватизації житла, що знаходиться біля стадіону СКА, та в якому він зареєстрований.

Таким чином, поширена відповідачем інформація була доведена до відома багатьох осіб, які були не тільки ознайомлені зі змістом звернення, а й проводи, відповідні перевірки.

Відповідач безпідставно звинувачує позивача у викраденні за змовою з колишньою адміністрацією стадіону та самозахваті адміністративних приміщень та залишенні останніх в його приватній власності, проте, це не відповідає дійсності, адже домоволодіння по АДРЕСА_2 на законних підставах належить матері позивача - ОСОБА_9 . Приватизація домоволодіння відбулася на підставі розпорядження самого КЕЧ Одеського району від 25.04.1997 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 25.04.1997 року № 0110, а також розпорядження Приморської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради від 21.07.2003 року № 1338, що підтверджується свідоцтвом про право власності на домоволодіння від 17.10.2003 року. Також був виданий технічний паспорт на ім`я ОСОБА_9 від 09.11.2012 року. Отже, власником вказаного відповідачем у своєму зверненні домоволодіння є ОСОБА_9 .

Інформація щодо того, що позивач намагається узаконити адміністративні будівлі, приєднавши їх до будинку АДРЕСА_2 , також є неправдивою, жодними доказами не підтвердженою.

При перевірці керівництвом стадіону та КЕЧ, викладених у заяві відповідача жодних фактів не підтвердилось.

Позивач вважає, що звернення відповідача містить недостовірну та неправдиву інформацію щодо нього, чим були порушені його немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію, а також завдана моральна шкода, у зв`язку з чим він змушений звернутися до суду.

В судове засідання позивач не з`явився, разом з позовною заявою надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Норочевський О.О. позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позовної заяви, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.

Представник третьою особи - 9 спортивний клуб Управління Фізичної культури і спорту Міністерства оборони України, в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду, надав письмові пояснення, відповідно до яких, після отримання скарги ОСОБА_2 у 2017 році була проведена низка перевірок 9 спортивним клубом, військовою прокуратурою Одеського гарнізону, Південним територіальним управлінням Військової служби правопорядку, Управлінням фізичної культури і спорту Міністерства оборони України та іншими установами.

За наслідками проведених перевірок встановлено наступне. 30 жовтня 2017 року спільно з представниками КЕВ м. Одеси був проведений огляд та складений акт про наявність прибудови до житлового будинку по АДРЕСА_2 . За наслідками опитування місцевих мешканців відомо, що прибудова будувалась у кінці 90-х років з дозволу керівництва ПівдОК та КЕВ м. Одеси (тобто на час перебування комплексу на балансі квартирно-експлуатаційних органів). Мешканцем прибудови пред`явлено копію свідоцтва про право власності, виданого КЕВ м. Одеси № 110 від 25.04.1997 року на приміщення, які у зверненні ОСОБА_2 , вказані як адміністративні ( АДРЕСА_2 . Крім того, надана копія дозволу КЕВ Одеського району № 142 від 18 лютого 2003 року про надання дозволу щодо реконструкції навісу в підсобне приміщення на території стадіону.

Адміністративна будівля, про яку йде мова у зверненні ОСОБА_2 на балансі та на обліку у 9 спортивному клубі не перебуває з моменту передачі будівель від КЕВ м. Одеси у 2001 році. У генеральному плані військового містечка № 216 вказана будівля також не вказана, будь-які облікові документи (картки) також відсутні. Відсутня також вказана будівля і в облікових даних КЕВ м. Одеси. Встановити достовірну приналежність будівлі до власності Міністерства оборони України на даний час неможливо.

В ході проведених перевірок встановлено, що у межах підтрибунного простору ліворуч від східної трибуни зі сторони міста по вул. Пироговській є прибудова до 3 м з встановленням решітчастого вікна в сторону стадіону від приватного будинку, яка фактично зайняла більшу частину проїзду (виходу) з стадіону (який також використовується в якості пожежного, аварійного проїзду (виходу) та являє собою забудову частини підтрибунного простору шляхом викладання стінки та використання капітальної стіни трибуни до 5 м. Також зазначений прохід закритий суцільним парканом з ворітьми та хвірткою в бік міста, формуючи внутрішній дворик приватної садиби, доступ до якої зі сторони стадіону відсутній.

Після оформлення землевпорядної документації на землі оборони (в/м 216), на яких розміщений 9 спортивний клуб, будуть вжиті заходи з поновлення прав землекористування відповідно до вимог Земельного кодексу України. На даний час триває робота з оформлення земельної ділянки у власність держави та користування МОУ та встановлення правовстановлюючої документації на побудоване нерухоме майно в межах підтрибунного простору.

Представники третіх осіб - Міністерства оборони України, Квартирно експлуатаційного відділу м. Одеса, в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили,

Суд, вислухавши, в судовому засіданні, представника відповідача, вивчивши писмові пояснення третьої особи, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.06.2019 року ОСОБА_2 звернулася до Міністра оборони України з письмовим зверненням, відповідно до якого зазначила наступне: « ОСОБА_4 обратить внимание, на то что стадион ОСОБА_5 и все принадлежащее ему имущество было возвращено армии. Но административные помещения, которые были украдены по сговору с бывшей администрацией стадиона остались в частной собственности граждан ОСОБА_1 и ОСОБА_7 . Эти граждане совершили самозахват адм. Зданий стадиона СКА и перестроили под домовладения. В данный момент хотят их узаконить, присоединить административное помещение к дому № 13/6. Почему недвижимое имущество армии осталось у расхитителей, и не было возвращено вместе со стадионом. ОСОБА_10 того, граждане ОСОБА_8 со стороны ул. ОСОБА_11 , около эвакуационного выхода со стадиона на площади, принадлежащей стадиону, построили коридор с входом в адм. Здание и отгородили железным забором дворик. Улучшив свое благосостояние, они заблокировали эвакуационный выход» (арк.с.9).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 25.04.1997 року № 0110, виданого КЕЧ Одеського району, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , належить на праві приватної власності ОСОБА_9 (арк.с.10).

Відповідно до свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 17.10.2003 року, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_12 , домоволодіння складається з трьох жилих будинків літ. «А», «Б2», «В», загальною площею 1039, 8 кв.м., зображених у технічному паспорті (арк.с.11).

КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації нерухомості» 09.11.2012 року виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 . Власник ОСОБА_13 (арк..с.12- 18).

Відповідно до відповіді КЕО м. Одеси на адресу ОСОБА_9 від 18.02.2003 року, КЕО Одеського району не заперечує проти реконструкції раніше існуючого навісу, над входом в минулому їх приміщення, яке нині належить ОСОБА_9 , за адресою АДРЕСА_3 в підсобне приміщення на території стадіону СКА (арк.с.19).

Відповідно до відповіді Юридичного департаменту Одеської міської ради від 05.01.2018 року № 31-вих в адресному реєстрі міста Одеси наявні відомості про адресу: АДРЕСА_3 (арк.с.45).

Відповідно до відповіді КЕВ м. Одеса від 06.02.2018 року № 425, приватизація загального житлового фонду, який знаходиться на обліку КЕВ м. Одеса не передбачено. Під час ретельно перевірених архівних матеріалів, вказаний наказ (або розпорядження) № 110 від 25.04.1997 року, не виявлено (арк. с.46).

Відповідно до відповіді КЕВ м. Одеса від 14.03.2018 року № 947, у КЕВ м. Одеса відсутня інформація щодо переведення у житловий фон підсобного приміщення 9 Спортивного клубу Управління спорту Міністерства оборони України, так як дане приміщення не знаходиться на балансі КЕВ м. Одеси (арк.с.47).

Відповідно до відповіді 9 спортивного клубу Міністерства оборони України від 20.11.2017 року № 768, адміністративна будівля про яку йде мова у зверненні, на балансі та обліку у 9 спортивному клубі не перебуває з моменту передачі будівель на баланс 9 спортивного клуба. У генеральному плані військового містечка № 216 вказана будівля, також не вказана, будь які облікові документи (картки) також відсутні.

Стосовно прибудови до житлового будинку у межах пітрибунного простору ліворуч східної трибуни зі сторони міста по вул. Пироговська, правовстановлюючі документи до 9 спортивного клубу не надані у зв`язку з перебуванням власників майна ( ОСОБА_9 ) за кордоном.

Після оформлення землевпорядної документації на землі оборони (в/м 216), на яких розміщений 9 спортивний клуб, будуть вжиті заходи з поновлення прав землекористування відповідно до вимог Земельного кодексу України (арк.с.48).

Відповідно до повідомлення Південного територіального управління Військової служби правопорядку від 21.11.2017 року, щодо неправомірного використання громадянами ОСОБА_1 та ОСОБА_7 нерухомого майна 9 СК Управління спорту МОУ:

- зазначена територія є військовим містечком № 216 та відноситься до земель оброни. Користувачем зазначеної земельної ділянки є 9 СК Управління спорту МОУ, однак земельна ділянка не має кадастрового номеру, не зареєстрована в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

- факт використання земельної ділянки 9 СК Управління спорту МОУ в межах підтрибунного простору в сторону стадіону сторонніми особами від приватного будинку по АДРЕСА_2 , був виявлений під час проведення службового розслідування, яке проводила комісія МОУ за участю посадових осіб Військової служби правопорядку ЗСУ у березні 2017 року;

- в ході службового розслідування встановлено, що в межах під трибунного простору ліворуч східної трибуни зі сторони міста по вул. Пироговська є прибудова до 3 метрів, з встановленням решітчастого вікна в сторону стадіону від приватного будинку, яка фактично зайняла більшу частину проїзду (виходу) з стадіону (який також використовується в якості пожежного, аварійного проїзду (виходу) та являє собою забудови частин під трибунного простору шляхом викладання стінки та використання капітальної стіни трибуни до 5 метрів. Також зазначений прохід закритий суцільним парканом з ворітьми та хвірткою в бік міста, формуючи внутрішній дворик приватної садиби, доступ до якої зі сторони стадіону відсутній;

- зазначена вище споруда є порушенням прав землекористування, визначених Земельним кодексом України;

- поновлення прав землекористування можливо тільки у судовому порядку після отримання землекористувачем правовстановлюючих документів на земельну ділянку військового містечка № 216.

Військовою службою правопорядку ЗСУ перед Міністром оборони України ініційоване питання, щодо проведення комплексу робіт з утримання користувачами правовстановлюючих документів на земельну ділянку військового містечка № 216;

- встановити приналежність до 9 СК управління спорту МОУ адміністративної будівлі,про яку йде мова у Вашому зверненні на даний час не можливо (арк.с.49).

Відповідно до відповіді КЕВ м. Одеси від 21.06.2018 року № 2365: громадянка ОСОБА_9 на обліку, яка така, що потребує поліпшення житлових умов у КЕВ м. Одеси не перебувала. У КЕВ м. Одеси відсутня інформація щодо прийняття рішення про надання житлового приміщення громадянці ОСОБА_9 (арк.с.50).

Відповідно до відповіді КЕВ м. Одеси від 21.06.2018 року № 2366, у КЕВ м. Одеса відсутня інформація щодо приватизації житла громадянкою ОСОБА_9 (арк.с.51).

Згідно з частиною першою ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності.

Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується право на захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

За змістом ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02. 2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Згідно роз`яснень п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації, поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Згідно п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02. 2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецендентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції.

інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Окрім того, оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ судами України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод та практика Європейського суду з прав людини мають використовуватися як джерела права.

Європейський Суд звернув увагу на необхідність розрізнення фактів та оціночних суджень: «На думку суду, слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна», зазначив суд у рішеннях по справах Лінгенс проти Австрії (п. 46) від 18.07.1986 та «Українська Пресс-Група» проти України (п. 41) від 29.03.2005. Тобто, якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню.

Імплементуючи зазначене у національному законодавстві, зокрема, у ст. 30 Закону України «Про інформацію», законодавець вказав, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Таку саму позицію підтримує і Верховний Суд України. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02. 2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Крім того, у рішенні від 07.12.1976 у справі «Хендісайд проти Сполученого Королівства», Європейський Суд з прав людини зазначив і знову підкреслив у п. 41 свого рішення від 08.07.1986 у справі Лінгенс проти Австрії, що свобода вираження поглядів, гарантована ч. 1 ст. 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання ч. 2 ст. 10 Конвенції свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій.

Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Таким чином, суд приходить до висновку, на підставі досліджених, в судовому засіданні, письмових доказів, що письмове звернення, ОСОБА_2 від 20.06.2019 року до Міністра оборони України не вмотивовані цілеспрямованими діями автора звернення на приниження честі та гідності ОСОБА_1 .

Посилання позивача, що відповідач поширила неправдиву інформацію щодо його неправомірної поведінки, є лише припущенням позивача, яке не підтверджено належними та допустимими доказами. Інших обставин, які б свідчили про порушення його особистих немайнових прав, позивач суду не надав.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевіриш на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Враховуючи наведене, суд вважає, що відсутні докази, які б доводили, що викладена відповідачем у письмовому зверненні інформація мотивована цілеспрямованими діями, направленими на приниження честі, гідності та ділової репутації позивача.

Відповідно до ст.ст.23,1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, та відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У зв`язку з відмовою в позові про захист честі, гідності та ділової репутації позивачу, вимоги останнього щодо стягнення моральної шкоди також задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, враховуючи обставини справи, враховуючи положення ст.ст. 28, 32, 68 Конституції України, ст. 30 Закону України « Про інформацію», ст.ст.16, 94, 201, 277, 302, 1167 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати відшкодовуються за рахунок держави.

На підставі викладеного, ст.ст. 28, 34, 68 Конституції України, Закону України « Про інформації », ст.ст. 16, 94, 201, 277, 302, 1167 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02. 2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи 9 спортивний клуб Управління Фізичної культури і спорту Міністерства оборони України, Квартирно -експлуатаційний відділ м. Одеса, Міністерство оборони України про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Ю. Мащук