Справа № 204/9472/18
Провадження № 2/204/564/19
УХВАЛА

іменем України

14 січня 2019 року м. Дніпро

Суддя Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська Книш А.В., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат по утриманню квартири та сплаті комунальних послуг, -

ВСТАНОВИВ:

До Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат по утриманню квартири та сплаті комунальних послуг.

Відповідно до ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи предявляються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

З довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області вбачається, що відповідач зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська.

Згідно ч.1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, предявляються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

У пунктах 41, 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року N 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" судам роз'яснено, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

З позовної заяви вбачається, що позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення витрат на утримання нерухомого майна, власником якого вона є. Своє право на отримання відшкодування частини понесених нею витрат на утримання квартири та сплату житлово-комунальних послуг позивач мотивувала статтею 544 ЦК України, якою передбачено право боржника, який виконав солідарний обов'язок, на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.

Тобто між сторонами виник цивільно-правовий спір щодо регресного відшкодування сплачених позивачем коштів на виконання договорів, укладених з нею, а не з відповідачем.

Таким чином, підстави предявлення позову до суду за виключною підсудністю відсутні, спір не стосується самого нерухомого майна, а виник з приводу виконання договорів на отримання житлово-комунальних послуг і позивач, яка виконала обов'язок по оплаті цих послуг, пред'явила вимогу до відповідача в порядку регресу для відшкодування понесених нею витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 757/31278/17-ц.

Згідно п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За наведених обставин, позовна заява повинна бути за територіальною юрисдикцією (підсудністю) передана на розгляд до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська за місцем проживання відповідача.

Керуючись ч.1 ст. 27, ст.31 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат по утриманню квартири та сплаті комунальних послуг, передати на розгляд Амур-Нижньодніпровському районному суду м. Дніпропетровська.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом пятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: