Ухвала

09 січня 2019 року

м. Київ

справа № 662/1184/18

провадження № 61-48914ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 на постанову Херсонського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффазен Банк Аваль» про відшкодування матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача 9 526 грн на відшкодування матеріальної шкоди.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що на її рахунку № НОМЕР_1 у відповідача перебували кошти. У період з 20 жовтня 2005 року по 26 січня 2007 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вчинили розкрадання її коштів, а саме, не будучи на це уповноваженими, взяли кошти з каси відділення: 20 жовтня 2005 року - в сумі 300 грн, 19 грудня 2005 року - 600 грн, 24 лютого 2006 року - 3 тис. грн, 19 травня 2006 року - 300 грн, 05 червня 2006 року - 100 грн, 07 червня 2006 року - 100 грн, 24 липня 2006 року - 200 грн, 26 липня 2006 року - 100 грн, 09 листопада 2006 року - 1 300 грн, 07 грудня 2006 року - 300 грн, 26 січня 2007 року - 200 грн, на загальну суму 6 500 грн, які незаконно передали в приміщенні Новотроїцького відділення банку невстановленим слідством клієнтам банку в якості належних їм виплат вкладів або відсотків. З метою приховування розкрадання грошових коштів, використовуючи комп'ютерну техніку, вказані особи внесли в програмне забезпечення банку недостовірні відомості про зняття нібито вкладником ОСОБА_1 грошових коштів, що призвело до підробки інформації про стан її рахунку № НОМЕР_1, а також повторно підробили документи на переказ, які є засобом доступу до її банківського рахунку, тобто власноруч склали від її імені завідомо неправдиві документи на переказ готівки на загальну суму 6 500 грн. ОСОБА_4 за рахунок раніше привласнених коштів передавала їй у невстановлений слідством період часу гроші в сумі 4 300 грн, отже, матеріальна шкода спричинена на суму 2 200 грн. Вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 визнано винними та засуджено. Питання цивільного позову, який вона заявила у кримінальній справі, судом першої інстанції вирішено не було. Вона оскаржила вирок в частині цивільного позову. Однак після спливу понад двох років після подачі апеляції, не дочекавшись її розгляду, вона звернулася у березні 2015 року до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди. 21 грудня 2017 року в порядку перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами судом першої інстанції було ухвалено рішення про стягнення з банку на її користь матеріальної шкоди в сумі 12 284 грн. Однак рішенням апеляційного суду від 12 квітня 2018 року рішення суду було змінено, зменшено суму відшкодування з 12 284 грн до 4 422 грн. Вказане судове рішення було виконано відповідачем добровільно 25 травня 2018 року шляхом перерахування їй 4 422 грн. Вважає, що на даний час завдана шкода відшкодована їй частково, а тому просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 9 526 грн, виходячи з наступного. Сума втраченого вкладу на жовтень 2006 року - 2 200 грн; інфляційні втрати з жовтня 2006 року по травень 2018 року - 534 %; шкода від знецінення за вказаний період - 11 748 грн (2 200 грн х 534 % : 100 %); загальний розмір відшкодування - 13 948 грн (11 748 грн + 2 200 грн); відшкодовано - 4 422 грн; підлягає відшкодуванню - 9 526 грн (13 948 грн - 4 422грн).

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 11 вересня 2018 року позов задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Райффазен Банк Аваль» на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди 9 526 грн та понесені судові витрати в сумі 1 тис. грн. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Райффазен Банк Аваль» в дохід держави судовий збір у сумі 704,80 грн.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства «РайффайзенБанк Аваль» задоволено частково, рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 11 вересня 2018 року в частині стягнення матеріальної шкоди змінено, зменшено розмір стягнутої з Акціонерного товариства «РайффайзенБанк Аваль» на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди з 9 526 грн до 1 295,36 грн. Рішення в частині стягнення судових витрат змінено, зменшено розмір стягнутих з Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_1 судових витрат з 1 тис. грн до 135,90 грн, у зв'язку з чим стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» різницю судових витрат у розмірі 777,62 грн. Рішення в частині стягнення судового збору змінено, зменшено розмір стягнутого з Акціонерного товариства «РайффайзенБанк Аваль» в дохід держави судового збору з 704,80 грн до 95,78 грн.

18 грудня 2018 року представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 подав засобами поштового зв'язку касаційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Херсонського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» передбачено, що у 2018 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2018 року (на час подання касаційної скарги) - 1 762 грн.

Ціна позову у даній справі щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди становить 9 526 грн, що станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762 грн х 100 = 176 200 грн).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Необхідність розгляду справи в касаційному порядку представник ОСОБА_1 - адвокат ОСОБА_2 обґрунтував тим, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки від протиправних дій засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у 2012 році постраждало більше 70 фізичних осіб, більшість з яких були особами похилого віку. Судові справи з приводу відшкодування матеріальної шкоди, в яких відповідачем є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» в Новотроїцькому районному суді Херсонської області розглядаються з червня 2013 року. Судова практика у цих справах неоднозначна. Загалом у суді розглянуто та знаходиться на розгляді 52 цивільні справи за позовами з аналогічних підстав та з одним і тим самим предметом. Всі справи, розглянуті судом першої інстанції, були переглянуті як в апеляційному, так і в касаційному порядку. Декілька справ було розглянуто Верховним Судом України з підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягнуло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, в цих справах Верховний Суд України висловив чотири правові позиції за результатами перегляду, які повинні враховуватись судами при розгляді аналогічних справ. Протягом 2017-2018 років Херсонський апеляційний суд при розгляді вказаної категорії справ також прийняв різні за змістом рішення у подібних правовідносинах. Таким чином, правозастосовча практика судів в окресленому питанні є неоднорідною і суперечливою, що викликає необхідність вирішення питання щодо правильного застосування статті 1166 та частини другої статті 1192 Цивільного кодексу України Верховним Судом. Крім цього, посилаючись на постанову Верховного Суду від 08 лютого 2018 року в справі № 992/928/15-ц (провадження № 61-1760св18) заявник вважає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Також вказана справа, на думку заявника, становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для ОСОБА_1, оскільки вона є малозабезпеченою особою, пенсіонеркою і втрата нею коштів у сумі 2 200 грн із купівельною спроможністю 2007 року становить для неї значну матеріальну шкоду.

Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки у постанові Верховного Суду, на яку вказує заявник, і у цій справі встановлено різні фактичні обставини. Доводи заявника полягають у його незгоді з оцінкою суду зібраних у справі доказів та встановлених обставин, що не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики. Доказів неоднорідності та суперечливості судової практики щодо застосування Верховним Судом статті 1166 та частини другої статті 1192 Цивільного кодексу України в контексті вирішення цієї справи заявником не надано.

Доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами. Незгода заявника з оскаржуваним судовим рішенням в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є. Доводи заявника про значний суспільний інтерес до цієї справи також нічим не підтверджені.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалено у малозначній справі і воно не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2 на постанову Херсонського апеляційного суду від 20 листопада 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффазен Банк Аваль» про відшкодування матеріальної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук