ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/3985/18Головуючий у 1-й інстанції Черніцька І.М.
Провадження № 22-ц/817/455/19 Доповідач - Храпак Н.М.
Категорія - 304090000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючого - Храпак Н.М.

Суддів - Бершадська Г. В., Ткач З. Є.,

за участю секретаря - Кантицька О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/3985/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 січня 2019 року, ухваленого суддею Черніцька І.М., повний текст якого складений 29 січня 2019 року, у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

у березні 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача (дата народження: 12 липня 1989 року) на користь позивача заборгованість у розмірі 66 570 (шістдесят шість тисяч п`ятсот сімдесят) гривень 06 копійок за кредитним договором №б/н від 25 жовтня 2013 року, а також судові витрати у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні.

В обґрунтування позовних вимог АТ КБ "Приватбанк" зазначило, що 25 жовтня 2013 року відповідачем підписано заяву, згідно якої останній отримав кредит у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому був збільшений. Шляхом підписання вказаної заяви, відповідач підтвердив свою згоду на те, що дана заява разом із "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку", які викладені на сайті банку, складає між ними договір про надання банківських послуг. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банком керувався положеннями п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4. Договору, згідно яких відповідач при укладенні договору надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням банку. Порядок та розміри сплати процентів та неустойки встановлені "Умовами, правилами надання банківських послуг" та "Тарифами банку", з якими відповідач, підписавши заяву був ознайомлений та погодився. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у відповідних розмірах згідно доданого розрахунку. Відповідач ОСОБА_1 порушив умови договору, суми кредиту в повному обсязі не повернув, внаслідок чого станом на 15 лютого 2018 року утворилась заборгованість у розмірі 66 570 (шістдесят шість тисяч п`ятсот сімдесят) гривень 06 копійок, з яких: 24 719 (двадцять чотири тисячі сімсот дев`ятнадцять) гривень 93 копійки - тіло кредиту; 20 503 (двадцять тисяч п`ятсот три) гривні 92 копійки - відсотки по кредиту; 17 699 (сімнадцять тисяч шістсот дев`яносто дев`ять) гривень 97 копійок - пеня; 500 (п`ятсот) гривень - штраф (фіксована частина); 3 146 (три тисячі сто сорок шість) гривень 19 копійок - штраф (процентна складова).

Справа неодноразово розглядалася Тернопільським міськрайонним судом і останнім рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 січня 2019 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, код ЄДРПОУ - 14360570) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (01001, вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, код ЄДРПОУ - 14360570, рахунок № НОМЕР_2 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО - 305299) заборгованість за кредитним договором №б/н від 25 жовтня 2013 року у сумі 47 985 (сорок сім тисяч дев`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 10 копійок станом на 15 лютого 2018 року, з яких: 24 719 (двадцять чотири тисячі сімсот дев`ятнадцять) гривень 93 копійки - заборгованість за кредитом; 20 503 (двадцять тисяч п`ятсот три) гривні 92 копійки - заборгованість по відсотках за користування кредитом; штрафи у розмірі - 500 (п`ятсот) гривень та 2 261 (дві тисячі двісті шістдесят одну) гривню 20 копійок.

У задоволенні решти вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 січня 2019 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на те, що суд не повністю дослідив усі обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що суд першої інстанції визнав належними доказами додані до позову розрахунки, з яких не вбачається методика їх проведення та які підписані невідомою особою; не з`ясував, яка саме банківська картка була видана, які тарифи її обслуговування та чи підписаний між сторонами договір; не з`ясував, який кредитний ліміт був встановлений на такій картці; не звернув уваги, що Умови та Правила надання Банком кредиту не підписані (не погоджені) ним як позичальником.

Від представника ОСОБА_1 - адвоката Харчука В.І. надійшла заява про розгляд справи у його відсутності.

Представник АТ КБ "Приватбанк" в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату і місце проведення судового засідання, про що свідчить рекомендоване повідомлення за номером 68.

У відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до частково задоволення, виходячи з таких мотивів.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що кредитний договір підписаний сторонами, їх волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі, відповідач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору, не скористався правом на відкликання згоди на укладання договору та в подальшому виконував його умови. Відносно не надання банком доказів на підтвердження існування домовленості між сторонами про Умови та Правила надання банківських послуг, в тому числі щодо розміру нарахованих процентів, неустойки, порядок їх зміни чи збільшення суд зазначив, що відповідно до п.1.1.3.2.4 тих же Умов та Правил, якщо протягом 7 днів банку не отримував повідомлення від клієнта про свою незгоду зі змінами, рахується, що клієнт приймає нові умови.

Колегія суддів, з даними висновками суду першої інстанції в повному обсязі не погоджується, оскільки вони не відповідають встановленим обставинам, зібраним по справі доказам, нормам матеріального та процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 25 жовтня 2013 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк", правонаступником якого в свою чергу є АТ КБ "ПриватБанк", укладено кредитний договір з ОСОБА_1 , згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації (а.с. 11). В подальшому кредитний ліміт був збільшений.

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 02 лютого 2017 року становить 66 570 (шістдесят шість тисяч п`ятсот сімдесят) гривень 06 копійок і складається із: 24 719 (двадцять чотири тисячі сімсот дев`ятнадцять) гривень 93 копійки - тіло кредиту; 20 503 (двадцять тисяч п`ятсот три) гривні 92 копійки - відсотки по кредиту; 17 699 (сімнадцять тисяч шістсот дев`яносто дев`ять) гривень 97 копійок - пеня; 500 (п`ятсот) гривень - штраф (фіксована частина); 3 146 (три тисячі сто сорок шість) гривень 19 копійок - штраф (процентна складова).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору, кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку позичальника від 25 жовтня 2013 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 25 жовтня 2013 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (28 жовтня 2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (12 березня 2018 року), і кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, слід зазначити, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Таким чином, колегія суддів вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 25 жовтня 2013 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року №1023-ХІІ "Про захист прав споживачів" (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, апеляційний суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 - АТ КБ "ПриватБанк" дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених статтею 376 ЦПК України, необхідно скасувати в частині стягнення 20 503 грн. 92 коп. процентів за користування кредитом та штрафів у розмірі - 500 грн. і 2261грн. 20 коп. за невиконання умов кредитного договору, відмовивши у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Також, колегія суддів зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 25 жовтня 2013 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що АТ КБ "ПриватБанк" вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в сумі 24719 грн. 93 коп., які обґрунтовано стягнено з боржника.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 січня 2019 року в частині стягнення 20 503 (двадцять тисяч п`ятсот три) гривні 92 копійки - заборгованість по відсотках за користування кредитом; штрафи у розмірі - 500 (п`ятсот) гривень та 2 261 (дві тисячі двісті шістдесят одну) гривню 20 копійок слід скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким в позові Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення 20 503 грн. 92 коп. процентів за користування кредитом та штрафів у розмірі - 500 (п`ятсот) гривень і 2 261 (дві тисячі двісті шістдесят одну) гривню 20 копійок - відмовити.

В решті рішення - залишити без змін.

Оскільки ухвалою суду апеляційної інстанції від 19 квітня 2019 року було зупинено виконання оскаржуваного рішення суду першої інстанції до закінчення його перегляду в апеляційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення в частині стягнення в користь АТ КБ "ПриватБанк" з ОСОБА_1 тіла кредиту в сумі 24719 грн., тому виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 24 січня 2019 року в цій частині та стягненні судового збору в сумі 1762грн. підлягає поновленню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, тому колегія суддів вважає, що слід стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (01001, вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, код ЄДРПОУ - 14360570, рахунок № НОМЕР_2 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО - 305299) в користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 1374 грн. 36 коп., виходячи з розрахунку 24719,93 х 100 : 47985,10 = 52%; 2643 х 52% = 1374, 36 грн.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 січня 2019 року в частині стягнення 20 503 (двадцять тисяч п`ятсот три) гривні 92 копійки - заборгованості по відсотках за користування кредитом; штрафи у розмірі - 500 (п`ятсот) гривень та 2 261 (дві тисячі двісті шістдесят одну) гривню 20 копійок скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким в позові Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення 20 503 грн. 92 коп. процентів за користування кредитом та штрафів у розмірі - 500 (п`ятсот) гривень і 2 261 (дві тисячі двісті шістдесят одну) гривню 20 копійок - відмовити.

В решті рішення - залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (01001, вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, код ЄДРПОУ - 14360570, рахунок № НОМЕР_2 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО - 305299) в користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 1374 грн. 36 коп.

Поновити виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 24 січня 2019 року в частині стягнення в користь АТ КБ "ПриватБанк" з ОСОБА_1 тіла кредиту в сумі 24719 грн. та судового збору 1762 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 12 серпня 2019 року.

Головуючий: Храпак Н.М.

Судді: Бершадська Г.В.

Ткач З.Є.