Справа № 204/2097/19
Провадження № 2/204/950/19
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

при секретарі Сокол К.А.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю представника позивача адвоката Тафінцева К.В.,

за участю представника відповідача Максименко С.М.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, треті особи - Третя Дніпровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 , Чечелівська районна у місті Дніпрі рада про визнання права власності на житловий будинок, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, яким просила визнати за нею право власності на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з: житлового будинку-літ.А-1, загальною площею-56,5 кв.м.; житлова площа-38,5 кв.м., допоміжна-18 кв.м.: 1-прихожа площею-11,0 кв.м., 2-житлова кімната, площею-16,8 кв.м., 3-житлова кімната, площею-12,7 кв.м., 4-житлова кімната, площею-9,0 кв.м., 5-кладова, площею-2,3 кв.м., 6-кухня, площею-4,7 кв.м. Будівлі та споруди: літ. «Б»-сарай, площею-20,5 кв.м., літ. «Г»-гараж, площею 24,6 кв.м., літ. «В»-сарай, площею-5,3 кв.м., літ. «Д»-уборна, площею-0,2 кв.м., №1-4,5-огорожа, споруда, у порядку спадкування за заповітом після смерті її дідуся ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовної заяви, позивач посилалась на те, що після смерті дідуся позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , який належав дідусеві позивачки на праві приватної власності. За життя, дідусь позивачки склав заповіт на випадок своєї смерті, в якому зробив розпорядження щодо всього належного йому майна на користь своєї онуки ОСОБА_4 . З 11.03.1993 року ОСОБА_4 була зареєстрована та проживала в будинку АДРЕСА_1 як на час відкриття спадщини так і після смерті її дідуся. ОСОБА_4 при одруженні ІНФОРМАЦІЯ_3 , було присвоєне прізвище її чоловіка - ОСОБА_5 . Через деякий час після розірвання шлюбу з чоловіком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 при одруженні змінила прізвище « ОСОБА_8 » на прізвище чоловіка - « ОСОБА_9 ». ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , після його смерті відкрилась спадщина, що включає: майновий пай у КСП СТОВ «Мар`янівське» с. Мар`янівське, Полтавської області; права на земельну частку (пай), розміром 4,25 умовних кадастрових гектарів; грошових внесків з процентами, компенсаціями та індексаціями, які збереглися в ощадних книжках ощадбанку; домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті дідуся залишилась позивачка. 13 серпня 2003 року позивач звернулась до Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті свого дідуся ОСОБА_3 , та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна, а саме: майновий пай у КСП СТОВ «Мар`янівське» с. Мар`янівське, Полтавської області; права на земельну частку (пай), розміром 4,25 умовних кадастрових гектарів; грошових внесків з процентами, компенсаціями та індексаціями, які збереглися в ощадних книжках ощадбанку. Свої спадкові права на іншу частину спадкового майна позивачка не оформлювала. 01 листопада 2017 року позивач звернулась до державного нотаріуса Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірний житловий будинок, але нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва з підстав не надання документів, які відповідають вимогам законодавства, що посвідчують право власності за спадкоємцем на зазначений житловий будинок, оскільки свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок не відповідає вимогам Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України внаслідок відсутності підпису посадової особи органа, що видав правовстановлюючий документ та печатки юридичної особи. Позивач неодноразово зверталась до відповідних органів з клопотанням видати дублікат правовстановлюючого документу, проте нею були отримані письмові відмови. На теперішній час правовстановлюючий документ на спірний житловий будинок був невірно оформлений ще на час його видачі у 1986 році, усунути цей недолік неможливо у зв`язку зі смертю власника, у зв`язку з чим, позивач вимушена звернутись до суду із зазначеною позовною заявою.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача - адвокат Тафінцев К.В. в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити зазначивши, що позивач фактично прийняла спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим майном.

Представник відповідача Дніпровської міської ради - Максименко С.М. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі зазначивши, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, позивач у даній справі мала б звернутись до суду шляхом оскарження дій нотаріуса, вважаючи безпідставним застосування до спірних правовідносин ст.392 ЦК України. Формулювання норми цієї статті приводить до однозначного висновку про те, що позивачем у таких спорах може бути виключно власник.

Представник третьої особи - Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, надавши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності у зв`язку з робочою завантаженістю.

Третя особа - ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, надавши на адресу суду письмову заву про розгляд справи за його відсутності у зв`язку з сімейними обставинами та зазначив, що повністю визнає заявлені його дочкою ОСОБА_1 позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник третьої особи - Чечелівської районної у місті Дніпрі ради у судове засідання не з`явився, своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання.

Вислухавши думку позивача, представника позивача, заперечення представника відповідача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку з наступним.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 14 лютого 1992 року ОСОБА_3 , дідусь позивача ОСОБА_1 , склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого не складалось, заповів останній (арк.с.28).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого Мар`янівською с/радою Гребінківського району Полтавської області (арк.с.30).

На підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий дім від 04 серпня 1989 року, виданого на основі рішення виконкому Красногвардійської районної Ради народних депутатів №396/6 від 14.07.1989, жилий дім з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належав на праві власності гр. ОСОБА_3 (арк.с.15).

З копії технічного паспорту на жилий дім АДРЕСА_1 складеному 19.06.1989 року, вбачається, що ОСОБА_3 є власником зазначеного жилого дому у частині - «1» (арк.с.16-19).

В матеріалах інвентаризаційної справи міститься рішення виконкому Красногвардійської районної Ради народних депутатів №396/6 від 14.07.1989 року щодо встановлення права власності та прийняття житлового будинку в експлуатацію по АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 , яке завірене печаткою установи (арк.с.128).

Згідно відповіді Дніпропетровського міжміського бюро технічної інвентаризації №663, реєстрація права власності за ОСОБА_3 була проведена Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації 04.08.1989 року на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , від 04.08.1989 року виданого Красногвардійським районним відділом комунального господарства згідно рішення виконкому Красногвардійської районної Ради народних депутатів №396/6 від 14.07.1989 року, про що міститься запис в реєстровій книзі №520 за реєстровим №86. Проте, в матеріалах інвентаризаційної справи зберігається тільки примірник рукописної копії вищезазначеного свідоцтва, який не завірений печаткою установи, яка надала це свідоцтво та підписом посадової особи райкомунгоспу (арк.с.71).

Як вбачається з домової книги для реєстрації громадян, які мешкають у будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає за даною адресою постійно (арк.с.20-27).

Встановлено, що 13.08.2003 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на її ім`я, спадкове майно складається з: майновий пай у КСП «Марянівське», Гребінківського району, Полтавської області; право на земельну ділянку частку (пай), розміром 4,25 умовних кадастрових гектарів КСП «Марянівське», Гребінківського району, Полтавської області; грошові внески з процентами, компенсаціями та індексаціями в філії Гребінківського ВОБ №5482/06 с. Марянівське, Полтавської області по рахунках № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , яке позивач прийняла (арк.с.111).

30.08.2003 року державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Косовою Н.Е. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом згідно якого на підставі заповіту від 14.02.1992 року спадкоємцем зазначеного в заповіті майна гр. ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 , є ОСОБА_1 , що мешкає в АДРЕСА_1 . Спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з: майновий пай у КСП «Марянівське», Гребінківського району, Полтавської області; право на земельну ділянку частку (пай), розміром 4,25 умовних кадастрових гектарів КСП «Марянівське», Гребінківського району, Полтавської області; грошові внески з процентами, компенсаціями та індексаціями в філії Гребінківського ВОБ №5482/06 с. Марянівське, Полтавської області по рахунках № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 (арк.с.31,122).

Як вбачається з матеріалів справи, 01 листопада 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на її ім`я, спадщина складається з: житловий будинок АДРЕСА_1 (арк.с.123).

01 листопада 2017 року державним нотаріусом Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що спадкоємицею ОСОБА_1 не надані документи, які відповідають вимогам законодавства, що посвідчують право власності за спадкодавцем на житловий будинок АДРЕСА_1 (арк.с.124).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦПК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулюються актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його діє в повному обсязі.

З огляду на вищезазначені вимоги у зазначеній справі до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця.

У частині першій статті 534 ЦК УРСР передбачено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Згідно зі статтею 541 ЦК УРСР заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений.

Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до пункту 124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР (чинної на час відкриття спадщини) доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; довідка фінансового органу, органу держстраху чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому окладному страхуванню або збори; квитанція про сплату податку, платежу, збору; копія рішення суду, яке вступило в законну силу, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може служити наявність у спадкоємців ощадної книжки, квитанції про здані в ломбард речі, технічного паспорту на автомобіль чи мотоцикл або свідоцтва на моточовен та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користуватися яким можливо лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06 лютого 2013 року у справі №6-167цс12.

Матеріалами справи підтверджено факт того, що позивач фактично прийняла спадщину у відповідності до норм ЦК УРСР, вступивши в управління та володіння спадковим майном.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Право власності особи набувається на підставах, що не заборонені законом зокрема із правочинів ( частина перша статті 328 ЦК України).

Відповідно до статті 392 ЦК України у разі відсутності документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку.

Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.

Суд дослідивши матеріали справи приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог ОСОБА_1 .

Так, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 04.08.1989 року, житловий будинок АДРЕСА_1 , належав на праві приватної власності спадкодавцю ОСОБА_3 .

Саме у зв`язку з тим, що спірний житловий будинок належав спадкодавцю ОСОБА_3 , останнім було складено заповіт на ім`я позивача.

Позивач надала суду докази на підтвердження того, що спадкодавець - ОСОБА_3 за життя оформив своє право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та набув на нього право власності, суду надано докази, що право власності на будинок було зареєстровано за померлим згідно вимог Закону.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що спадкодавець за життя набув право власності на спірний будинок у встановленому законом порядку, а відтак, це майно входить до складу спадщини і визнання права власності за позивачем в порядку спадкування можливе.

Також, матеріали справи містять докази, що позивач у передбачений законом строк та порядок прийняла спадщину та фактично прийняла спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим майном.

Таким чином, на підставі наданих суду позивачем, витребуваних судом доказів, які були в повному обсязі досліджені в судовому засіданні, встановлено, що майно - житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , увійшов до спадкової маси майна після померлого ОСОБА_3 .

Отже, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати віднести на рахунок позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.12,13,76-82,133,141,259,263-265 ЦПК України, ст. 8 Конституції України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, треті особи - Третя Дніпровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 , Чечелівська районна у місті Дніпрі рада про визнання права власності на житловий будинок - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті дідуся ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Токар