Справа №539/4410/18
Пров.№ 2/544/109/2019
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10 січня 2019 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі

головуючого - судді Сайко О.О.,

за участю секретаря Костенко Т.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в залі суду м. Пирятин, по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказала, що з відповідачем уклала шлюб 29.04.2017 року. Від шлюбу з відповідачем мають сина ОСОБА_3, народження 01.10.2017 року, який проживає з матірю та перебуває на її утриманні. Вказує, що подружнє життя з відповідачем не склалося через протилежні погляди на життя та шлюб. Постійні сварки, свідком яких стає спільна дитина, впливають на її психічний стан та кожен раз спричиняє позивачу душевні страждання. З 15.02.2018 подружжя разом не проживає, спору щодо проживання дитини не має як і спору щодо поділу спільного майна. У звязку з вищевикладеним позивач просить суд шлюб розірвати, дошлюбне прізвище не відновлювати та покласти на відповідача судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву в якій свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити в підготовчому судовому засіданні, просила суд шлюб розірвати, дошлюбне прізвище після розірвання шлюбу їй не відновлювати, судові витрати з відповідача не стягувати.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, позовні вимоги визнає у повному обсязі і не заперечує проти їх задоволення в підготовчому судовому засіданні, про що надав суду відповідну заяву.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29 квітня 2017 року, що підтверджено свідоцтвами про шлюб (а.с.19,20).

Від спільного проживання мають малолітнього сина ОСОБА_5, народження 01 жовтня 2017 року (а.с.5).

Сторони однією сім'єю не проживають, сімя фактично розпалась з 15 лютого 2018 року, миритися не бажають, клопотань про вжиття заходів щодо примирення подружжя шляхом надання строку на примирення не заявляли.

Відповідно до ст. 56 СК кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Як передбачено приписами ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 109 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Спільне життя сторін не склалося через протилежні погляди на життя, постійні сварки, що з часом призвели до припинення шлюбних відносин.

За наявності зазначених вище обставин суд вважає, що збереження цього шлюбу буде суперечити інтересам сторін, тому надалі є недоцільним.

Особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України). Позивач заявляла про залишення їй прізвища «Белан», тому після розірвання шлюбу надалі іменується прізвищем, отриманим після реєстрації шлюбу з відповідачем.

Керуючись ст. ст.2-13, 81, ч. 4 ст. 200, ч.4 ст. 206, 259, 263-265, 352 ЦПК України, ст. 112 СК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання шлюбу- задовольнити.

Розірвати шлюб між Белан (дошлюбне прізвище - Сенчило) ОСОБА_6, народження 22 червня 1992 року та ОСОБА_2, народження 12 вересня 1985 року, зареєстрований 29 квітня 2017 року Лубенським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 75.

Дошлюбне прізвище позивача ОСОБА_1 не відновлювати.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Пирятинський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя - О.О.Сайко