Єдиний унікальний номер 233/3318/18
Номер провадження 22-ц/804/117/19
Головуючий в 1 інстанції: Бєлостоцька О.В.
Суддя-доповідач: Тимченко О.О.
У Х В А Л А

09 січня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

Головуючого судді: Тимченко О.О.,

суддів: Новікової Г.В., Соломахи Л.І.,

за участю секретаря судового засідання: Ситніка Д.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу № 233/3318/18 за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25 вересня 2018 року (суддя Бєлостоцька О.В.),-

ВСТАНОВИВ:

В червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що з 01 серпня 2016 року по 17 липня 2017 року він перебував у трудових відносинах із відповідачем по справі, обіймав посаду начальника технічного відділу виробничого підрозділу «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Станом на 17 липня 2017 року розмір нарахованої, але не сплаченої на його користь заробітної плати становить 30 844 гривні 15 копійок, сплатити яку в добровільному порядку відповідач відмовляється. Просив суд стягнути з ПАТ «Українська залізниця» на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період часу з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в розмірі 30 884 гривні 15 копійок.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25 вересня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу в якій просить рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25 вересня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином на офіційному веб-сайті апеляційного суду.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлялись належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що провадження у справі необхідно зупинити за наступних підстав.

Відповідно до частини 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Згідно із п. 14 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 ч. 1 ст. 252 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Встановлено, що Великою Палатою Верховного Суду переглядається судове рішення у подібних правовідносинах - у справі №582/1001/15-ц за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення невиплаченої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Сумської області від 11 жовтня 2016 року.

З огляду на обставини справи №582/1001/15-ц вбачається, що Верховному Суду необхідно вирішити питання про правильне застосування норм статей 34, 113 КЗпП України, статей 1 та 12 Закону України «Про оплату праці», статей 25 та 26 Закону України «Про відпустки», зокрема, шляхом роз'яснення:

1. Чи вважається простоєм не з вини працівника неможливість виконання ним трудових обов'язків внаслідок припинення діяльності підприємства на території проведення антитерористичної операції (операції об'єднаних сил), який оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу);

2. Чи вважається припинення діяльності підприємства на території проведення антитерористичної операції (операції об'єднаних сил) простоєм, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров'я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з вини працівника, коли за працівником зберігається середній заробіток.

3. Чи допускається оформлення підприємством працівнику відпустки без збереження оплати праці на період припинення діяльності підприємства на території проведення антитерористичної операції (операції об'єднаних сил) без відповідної заяви працівника про це та без обмеження такої відпустки конкретним строком.

Верховний Суд зазначив, що, враховуючи численні випадки припинення діяльності підприємств (в тому числі державних установ) на території проведення антитерористичної операції (операції об'єднаних сил) правове врегулювання характеру трудових відносин, що виникають між працівником та підприємством внаслідок вимушеного припинення діяльності підприємства, містить виключну правову проблему та необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики як в порядку цивільного, так і адміністративного судочинства.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб'єктного складу учасників відносин, а саме фізичної особи, яку звільнено в 17 липня 2017 року, та підприємства, яке припинило діяльність на території проведення антитерористичної операції, а також об'єкта та предмета правового регулювання, а саме характеру трудових відносин, що виникають між працівником та підприємством внаслідок вимушеного припинення діяльності підприємства, а також умов застосування правових норм.

Враховуючи, що у справі №582/1001/15-ц, яка перебуває на розгляді Великої Палати Верховного Суду і даної цивільної справи № 233/3318/18, тотожні об'єкт та предмет правового регулювання, а також умови застосування правових норм, суд вважає, що існують підстави для зупинення провадження у справі у відповідності до положень п. 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 252, 253, ч. 2 ст. 381 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Провадження у цивільній справі № 233/3318/18 за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25 вересня 2018 року, зупинити до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у цивільній справі № 582/1001/15-ц за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення невиплаченої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Сумської області від 11 жовтня 2016 року.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді