Справа № 204/4403/19
Провадження № 2/204/1306/19
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мащук В.Ю.,

при секретарі Голушко В.В.,

за участю представника відповідача адвоката Доманського В.П.,

за участю представника третьої особи адвоката Іващенко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Дніпропетровського округу Кучмій Наталії Валентинівни, третя особа Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» про скасування заборони на нерухоме майно та відшкодування витрат, та про стягнення матеріальних збитків,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- скасувати заборону в частині Ѕ частини домоволодіння, яке належить ОСОБА_1 , накладену приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Кучмій Н.В. при укладанні договору іпотеки від 21.05.2007 року між ОСОБА_2 та АТ КБ «ПРИВАТБАНКОМ» на домоволодіння АДРЕСА_1 , виключивши з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про заборону на нерухоме майно в частині належної ОСОБА_1 Ѕ частини домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_1 (номер запису про обтяження 20169620, дата реєстрації 21.05.2007 року), виключивши зазначений запис з Державного реєстру іпотек (номер запису про іпотеку 20169896, дата реєстрації 21.05.2007 року).

Стягнути з нотаріуса ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані з розглядом справи, а саме: виплати по сплаті судового збору в розмірі 1536 грн. 80 коп.; матеріальні збитки (поштове листування) у розмірі 241 грн. 28 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що батьками позивача - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було збудовано домоволодіння АДРЕСА_1 .

Після смерті батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , мати прийняла спадщину Ѕ частину домоволодіння в порядку спадкування за законом. Після смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач, у встановлений 6-місячний строк, звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Окрім позивача спадкоємицею 1 черги після смерті матері була рідна сестра ОСОБА_6 , яка переслідуючи ціль незаконним шляхом заволодіти всім домоволодінням в цілому, надала довіреність ОСОБА_2 , яку уповноважила отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про спадщину. ОСОБА_2 незаконно отримала на ім`я ОСОБА_6 свідоцтво про спадщину на все домоволодіння (включаючи частку позивача). В подальшому ОСОБА_6 незаконно продала весь будинок АДРЕСА_1 . Зимовому, ОСОБА_2 21 травня 2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ «ПРИВАТБАНК» було укладено договір іпотеки будинку по АДРЕСА_1 .

Позивач, дізнавшись, що сестра незаконно позбавила її спадщини Ѕ частини домоволодіння, звернулась до суду за захистом порушених прав.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2008 року та ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2009 року, ухвалою Верховного суду від 01 грудня 2010 року визнано частково недійсним в частині Ѕ свідоцтво про право на спадщину за законом, визнано недійсним договір купівлі-продажу зазначеного домоволодіння Ѕ частини, визнано частково недійсним договір іпотеки укладеного 21.05.2007 року в частині Ѕ його частки, за позивачем було визнано право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_1 .

Під час розгляду справи 20.07.2007 року Ухвалою Красногвардійського районного суду в порядку забезпечення позову, було накладено заборону на нерухоме майно - домоволодіння АДРЕСА_1 , яке 14 квітня 2011 року було скасовано Ухвалою Красногвардійського районного суду.

21.05.2007 року, нотаріусом Кучмій Н.В., при посвідченні договору іпотеки, було також накладено заборону на це ж домоволодіння в цілому.

З Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (номер інформаційної довідки 136083901 від 30.08.2018 р.), позивач дізналася про наявність заборони на нерухоме майно (номер запису про обтяження 20169620).

На письмове звернення до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» стосовно виконання рішень судів 1 та 2 інстанції, Верховного Суду України, щодо Ѕ частки майна, належної позивачу, яка знаходиться під обтяженням договору іпотеки, отримала письмову відповідь, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» буде виконувати рішення судів, якщо отримає документи з виконавчої служби. На сьогоднішній день з боку представників АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ніяких дій не було зроблено, щодо зняття обтяження з Ѕ частини домоволодіння, належної позивачу.

У зв`язку з тим, що заборону було накладено нотаріусом Кучмій Н.В., позивач звернулась до нотаріуса про зняття заборони накладеної за договором іпотеки, з належної їй Ѕ частини домоволодіння, та отримала усну відмову, письмові звернення позивача до нотаріуса залишились не розглянутими. Наявність заборони та бездіяльність нотаріуса Кучмій Н.В., позбавляє позивача, як власника домоволодіння розпоряджатися своїм майном, у зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду.

В судове засідання позивач не з`явилась, надавши через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив суд відмовити у задоволенні позовної заяви.

Представник третьої особи в судовому засідання заперечував проти задоволення позовних вимог, просив суд відмовити у задоволенні позовної заяви.

Суд, вислухавши заперечення представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі продажу нерухомого майна від 21 травня 2007 року, посвідченого нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В., ОСОБА_6 (продавець) продає, а ОСОБА_2 (покупець) купує домоволодіння АДРЕСА_1 , яке належить продавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 24 лютого 2007 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської нотаріальної контори Демуш Є.В. за реєстром № 3-423 та зареєстроване в КП «Дніпропетровське МБТІ» 17 квітня 2007 року на підставі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14265745 реєстраційний номер 17542644 (арк.с.9).

Відповідно до договору іпотеки будинку від 21 травня 2007 року, посвідченого нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В., ОСОБА_2 надала «ПриватБанк» в іпотеку нерухоме майно, яке розташоване: АДРЕСА_1 , в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором (арк.с.10-12).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2008 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним на Ѕ частину свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 3-423 від 24 лютого 2007 року на домоволодіння АДРЕСА_1 , видане ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . Визнано недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом Кучмій Н.В., та зареєстрований в реєстрі за № 2970. Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_1 . Визнано частково недійсним договір іпотеки від 21 травня 2007 року, укладений між ОСОБА_7 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», в частині п.35.3; 35.4; 35,5; 35,6.

Стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивачки судові витрати у розмірі 51 грн. 00 грн. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивачки витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн. 00 коп. (арк.с.13-18).

Відповідно до рішення Апеляційного Дніпропетровської області від 18 березня 2009 року апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволена частково. Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2008 року в частині визнання недійсним договору купівлі продажу домоволодіння АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 - змінено. Визнано недійсним в Ѕ частині договір купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , який посвідченні приватним нотаріусом Кучмій Н.В., реєстровий № 2970.

В іншій частині рішення Красногвардійського районного суду м Дніпропетровська від 12 листопада 2008 року - залишено без змін (аркс.19-23).

Ухвалою Верховного суду України від 01 грудня 2010 року касаційна скарга закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - відхилена. Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2008 року в частині визнання свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 24 лютого 2007 року на ім`я ОСОБА_6 , і договору іпотеки, укладеного 21 травня 2007 року між ОСОБА_2 та закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», частково недійсним та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 березня 2009 року в частині визнання частково недійсним договору купівлі продажу, укладеного 21 травня 2007 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , залишено без змін (арк.с.25).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна Ѕ частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 (арк.с.26-27).

Відповідно до відповіді від 11.07.2017 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на звернення ОСОБА_1 щодо виконання рішення суду, для виконання рішення суду, яке набрало законної сили, банку необхідно отримати документ з виконавчої служби. Однак, в банк виконавчий документ стосовно виконання рішення суду не надходив (арк.с.28).

ОСОБА_1 на адресу приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В. заяви про зняття заборони відчуження з частини домоволодіння (майна) яким є власник ОСОБА_1 , та яке находиться за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із визнанням частково недійсним договору іпотеки від 21.05.2007 року, укладеного між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (арк.с.29-30, 31.32,33, 34, 35,36,37,38, 41,43).

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлених вимог про застосування наслідків недійсності правочину) тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються визначені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК).

Відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) це обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 44 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Відповідно до ст. 74 ЗУ «Про нотаріат» одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

Відповідно до п.5 Глави 15 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 року (далі Порядок), нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення, зокрема: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом.

Отже, законодавством передбачено підстави та порядок зняття заборони відчуження нерухомого майна.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 обрано не вірний спосіб захисту своїх прав.

Дослідивши всебічно, безпосередньо та об`єктивно матеріали цивільної справи, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, а також враховуючи, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог. Позивачем, не наведено жодної із зазначених вище підстав для задоволення заявлених позовних вимог, чим остання не виконала вимоги Закону.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати віднести на рахунок позивача.

На підставі викладеного ст.ст. 15,16, 316, 317, 319, 321 ЦК України, ЗУ «Про нотаріат», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст.ст. ст.ст.4,5, 12, 13, 76-82, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Кучмій Наталії Валентинівни, третя особа Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» про скасування заборони на нерухоме майно та відшкодування витрат, та про стягнення матеріальних збитків залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Ю. Мащук