КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 753/5996/19 Головуючий у І-й інстанції - Сирбул О.Ф.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Мараєвої Н.Є., Рубан С.М.

при секретарі - Діденку А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Крилової Олени Леонідівни, діючої в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 липня 2019 року, постановленого у складі судді Сирбул О.Ф., в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

В березні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову Банк вказував, між сторонами був укладений кредитний договір № б/н від 26.04.2011 року, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 20 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У порушення умов договору відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала належним чином, заборгованість не погасила. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором остання має заборгованість у розмірі 39 863,37 грн., яку в добровільному порядку сплачувати не бажає, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідачки дану суму заборгованості, а також витрати по сплаті судового збору.

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 19 липня 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» суму заборгованості за кредитним договором №б/н від 26.04.2011 року в сумі 21 319,31 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1027,35 грн.

В задоволенні іншої частини вимог Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» - відмовлено.

В апеляційній скарзі Крилова О.Л., діюча в інтересах АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині відмовлених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в цій частині задовольнити.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримала подану апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч.ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що відповідно до укладеного договору № б/н від 26.04.2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 20 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно умов кредитного договору Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Договору, у разі виникнення прострочених зобов`язань відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 Договору.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві.

Із п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг вбачається, що відповідачка при укладенні Договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

З матеріалів справи також встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання по наданню кредитних коштів відповідачці. Однак, ОСОБА_1 не виконала зобов`язань щодо повернення суми отриманого кредиту.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідачка відповідно до розрахунку заборгованості за договором станом на 07.02.2019 року має заборгованість у сумі 39 863,37 грн., яка складається з: 21 319,31 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 8306,32 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 7 377,69 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 485,60 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 1874,45 грн. - штраф (процентна складова).

При підписанні Анкети-заяви ОСОБА_1 погодилась з тим, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами складають між нею та Банком Договір про надання банківських послуг.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складають між банком та нею Договір приєднання у розумінні ч. 1 ст. 634 ЦК України.

При цьому зазначалось, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку, і вона зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку.

У анкеті-заяві, підписаній ОСОБА_1 26.04.2011 року, процентна ставка не зазначена, крім того у цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Звертаючись з даним позовом Банк, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту, а також пеню та штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, обґрунтовуючи вказані вимоги Витягом з Тарифів та Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку.

Разом з тим, впостанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17) зазначається, що в такому випадку неможливо застосовувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у Заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком при зверненні до суду з позовом Умови та Правила надання банківських послуг разом із Заявою не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається та діє принцип верховенства права. Основними засадами цивільних відносин в ст. 3 ЦК України закріплені, зокрема, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.

Встановлено, що під цими документами, які зазначені в Анкеті-заяві, тобто, в «Умовах та Правилах надання банківських послуг у «ПриватБанку», «Тарифах банку», «Пам`ятці клієнта банку», які визначають такі істотні умови договору, як розмір відсотків, штрафи, пеню, комісійні платежі, термін дії договору, а також строки платежів по кредиту (тіла кредита та відсотків) - позичальник не підписувалась. За таких обставин, правові підстави для стягнення з відповідачки на користь банку заборгованості за простроченим тілом кредиту, штрафів, які не визначені в підписаній відповідачем Заяві, відсутні.

Частинами 1 та 2 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами - письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ст.77).

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПКУ України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Банком не наведено інших доказів існування погоджених сторонами будь-яких істотних умов договору, крім тих, що зазначені лише у вище зазначених документах, і з якими, як вважав Банк, позичальник був ознайомлений.

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних та достовірних доказів того, що саме ці витяги з Тарифів та з «Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», розуміла відповідачка, підписуючи заяву-Анкету про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг у «Приватбанку», а також те, що указані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати сплати неустойки та щодо її розмірів і порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту ПАТ КБ «ПриватБанк» не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження №6-16-ц15) і не спростовано позивачем при розгляді даної справи.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність в Анкеті-заяві домовленості сторін про такі істотні умови договору, як термін дії договору, а також строки платежів по кредиту (тіла кредиту та відсотків) пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватись як стандартна типова форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують указаних обставин, а тому доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем сторонами при укладенні кредитного договору були погоджені всі істотні умови договору, не заслуговують на увагу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 82 ЦПК України).

Надані позивачем «Умови та Правила надання банківських послуг у «Приватбанку», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття відповідачкою запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого тексту договору.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту танеустойки, оскільки, як встановлено вище, договірних відносин між сторонами в частині зобов`язань щодо сплати пені та штрафів у позичальника перед Банком не виникло, а наявність заборгованості за простроченим тілом кредиту належними та переконливими доказами не доведена в судовому засіданні.

Окрім того, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів і з тих підстав, що як слідує з розрахунку, наданого суду АТ КБ «ПриватБанк», відповідачу за порушення зобов`язання нараховані як пеня так і штраф, які є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання банком положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Рішення суду в оскаржуваній частині відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права й не може бути скасовано з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують й не впливають на правильність постановленого рішення.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни, діючої в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», залишити без задоволення.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 липня 2019 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлений 18 листопада 2019 року

Головуючий:

Судді: