ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року

м. Харків

Справа № 638/8044/18

Провадження № 22-ц/818/3527/19

Категорія: сімейні

Харківський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Кіся П.В.,

суддів: Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 07 травня 2019 року у складі судді Штих Т.В.,

у цивільній справі №638/8044/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про поділ майна подружжя, визнання права власності, припинення договору іпотеки нерухомого майна,-

встановив:

07.06.2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому просила:

- визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на майнові права за договором позики (розписка від 01.02.2009 з ОСОБА_3 ) на суму 200 000 доларів США;

- визнати такими, що припинили свою дію: Договір іпотеки, 5098, 28.11.2007, Приватний нотаріус Чуєва О.Д., та Договір іпотеки, 2326, 25.07.2008, Приватний нотаріус ХМНО Погрібна Т.П.;

- скасувати записи стосовно об`єкту обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_2 , Власник, Іпотекодавець: ОСОБА_2 , внесених на підставі згаданих договорів іпотеки:

- про заборону на нерухоме майно в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 6119194 та № 7633192 та

-про іпотеку в Державному реєстрі іпотек за № 6127889 та № 7633254.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 15 квітня 2006 року. Від шлюбу мають дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачем в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . На теперішній час чоловік проживає окремо.

Під час шлюбу сторони набули у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_2 : загальною площею 156,6 кв.м., житловою площею 90,6 кв.м., вартістю 200000 доларів США. Квартира придбана за кредитні кошти та оформлена на чоловіка.

В той же час подружжям були позичені кошти громадянину ОСОБА_3 в сумі 200 000 доларів США на строк до 01.12.2017 року, які до цього часу не повернуті.

28.11.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0 та 25.07.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами, ОСОБА_2 передав в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_2 : загальною площею 156,6 кв.м., житловою площею 90,6 кв.м. на підставі Договору іпотеки (нерухомого майна) № б/н від 28.11.2007 року та Договору іпотеки (нерухомого майна) № б/н від 25.07.2008 року. Зобов`язання за кредитними договорами забезпечуються також порукою позивача.

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за вищевказаними договорами.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.04.2010 року по справі № 2-1341/10 позовні вимоги АКІБ «УкрСиббанк» було задоволено: стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 2782479,03 грн. заборгованості за вказаними кредитними договорами. Рішення суду набрало чинності 19.04.2010 року.

20.04.2013 року сплив трирічний строк позовної давності для звернення іпотекодержателя до суду щодо захисту та реалізації своїх прав, визначених Договором іпотеки (нерухомого майна) № б/н від 28.11.2007 року та Договором іпотеки (нерухомого майна) № б/н від 25.07.2008 року. Таким чином, на думку позивача, із закінченням позовної давності погашається право на захист, внаслідок чого суб`єктивне матеріальне право стає незахищеним. Зі спливом позовної давності незахищене суб`єктивне право припиняє своє існування, оскільки правом не може вважатися благо, яке втратило примусовість свого здійснення.

У разі звернення стягнення АТ «Дельта Банк» на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 : загальною площею 156,6 кв.м., житловою площею 90,6 кв.м. в рамках виконання рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.04.2010 року по справі № 2-1341/10 будуть порушені права позивача та відповідача ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 відмовляється від поділу майна подружжя в добровільному порядку. Крім того поділу майна в позасудовому порядку перешкоджає наявність записів про обтяження, що вчинені на підставі вказаних вище договорів іпотеки. Спірна квартира є єдиним місцем проживання позивача з дитиною і таким чином, ОСОБА_1 змушена була звернутись до суду з позовом.

У відзиві на позовну заяву представник ПАТ «Дельта-Банк» - Полетаєва Т.Ю. просила відмовити у задоволені позовних вимог, вважаючи позовні вимоги необґрунтованими та такими, що свідчать про зловживання позивачем процесуальних прав так як сплив строку позовної давності, на яку посилається позивач, не є підставою для припинення зобов`язання, а також має похідний характер від основного зобов`язання, яке позичальником ОСОБА_2 та поручителем ОСОБА_1 не виконано, станом на 21.09.2018 року їх заборгованість становить 42 321 954 грн. 19 коп. за кредитним договором від 28.11.2007 року та 3 568 808 грн. 58 коп. за кредитним договором від 25.07.2008 року.

Відповідач ОСОБА_2 відзив на позов не подавав, в судових засіданнях участі не брав.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 07 травня 2019 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що не знайшли свого підтвердження належними доказами посилання позивача на те, що між подружжям існує спір про поділ майна, однак, на думку скаржника сам факт звернення до суду, ігнорування відповідачем судових викликів, відсутність з його боку вчинення будь-яких дій щодо визнання права спільної власності на спірне майно, свідчить про наявність спору між подружжям щодо спільно набутого майна.

Іншою підставою оскаржуваного рішення суд першої інстанції, зазначав, що обставина існування майнового права - права вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення позики в сумі 200 000 доларів США на підставі розписки від 01.02.2009 року, судом не встановлена, однак надана розписка, на думку скаржника є доказом існування відповідного майнового права саме в такому вигляді, як визначено його Цивільним кодексом України, а висновок суду вказаній нормі права не відповідає.

Крім того, позивач зазначав, що після набрання чинності рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 06.04.2010 року по справі №2-1341/10 про стягнення заборгованості внаслідок переривання строку спливу позовної давності розпочала свій перебіг позовна давність для здійснення банком права на звернення стягнення на іпотечне майно, яким забезпечені вже вирішені судом зобов`язання по достроковому поверненню кредиту і сплаті поточного боргу. Інших вимог по цій справі судом не розглядалося. Таким чином, 20.04.2013 року сплив трирічний строк позовної давності для звернення іпотекодержателя до суду щодо захисту та реалізації свої прав, визначених Договором іпотеки (нерухомого майна) № б/н від 28.11.2007 року та Договором іпотеки (нерухомого майна) № б/н від 25.07.2008 року.

ПАТ «Дельта Банк» подало відзив на апеляційну скаргу в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін та посилається на те, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, Вказує, що на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Харківській області є виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь AT «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором і у разі задоволення позову ОСОБА_1 буде втрачена можливість виконання рішення суду шляхом звернення стягненню на квартиру боржника ОСОБА_2 і саме це є метою звернення ОСОБА_1 з цим позовом.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 адвокат Стець М.Л. апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи та врахувати висновки, які містяться в постанові Верховного Суду від 08.07.2019 у справі № 522/17048/15-ц.

Іванов ОСОБА_5 та представник ПАТ «Дельта-Банк» в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином. Враховуючи викладене колегія суддів, керуючись положеннями ст.ст. 371, 372 ЦПК України, приходить до висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності за наявними матеріалами справи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскарженого судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів для підтвердження позовних вимог. Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції забезпечив учасникам справи рівні можливості щодо здійснення всіх процесуальних права та обов`язків, передбачених законом.

Стеттею 61 СК України передбачено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом першої інстанції встановлено, а сторони не оспорюють такі обставини, що мають значення для справи.

15.04.2006 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про що в Книзі реєстрації шлюбів 15.04.2006 року зроблено актовий запис № 447, відповідно до Свідоцтва про шлюб, виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 1 Харківського обласного управління юстиції 15.04.2006 року. Шлюб не розірвано. (а.с. 17)

28.11.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір № 0, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 290 000 доларів США, з терміном погашення 25.11.2028 року. Кредит був наданий на придбання чотирикімнатної ізольованої квартири за адресою АДРЕСА_2 . (а.с. 22-27)

28.11.2007 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 був укладений Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений 28.11.2008 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тимченко Т.В., зареєстровано в реєстрі за № 3615. Предмет договору купівлі-продажу чотирикімнатна ізольована квартира за адресою АДРЕСА_2 , загальна площа 156,6 кв.м., житлова площа 90,6 кв.м.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 28.11.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений Договір іпотеки, посвідчений Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуєвою О.Д. та зареєстрований в реєстрі за № 5098. Предмет договору іпотеки - чотирикімнатної ізольованої квартири за адресою АДРЕСА_2 . (а.с. 35-38)

28.11.2007 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано тип обтяження заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 6119194, підстава обтяження договір іпотеки, 5098, 28.11.2007 року, приватний нотаріус Чуєва О.Д., об`єкт обтяження квартира, адреса: АДРЕСА_2 , номер НОМЕР_1 , власник ОСОБА_2

04.12.2012 року в Державному реєстрі іпотек зареєстровано тип обтяження іпотека, реєстраційний номер обтяження 6127889, підстава обтяження договір купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», 2949, 08.12.2011 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., об`єкт обтяження квартира, адреса: АДРЕСА_2 , номер НОМЕР_2 : 15960777, іпотекодержатель ПАТ «Дельта Банк», іпотекодавець ОСОБА_2 .

Станом на 21.09.2018 року заборгованість ОСОБА_2 за Договором кредиту № 1 від 28.11.2007 року становить 42 321 954,19 грн.

25.07.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір № 0. Умови кредитного договору: сума кредиту 63 930 доларів США, терміном погашення 25.07.2018 року. Кредит був наданий на споживчі потреби.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 25.07.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений Договір іпотеки, посвідчений ПН Харківського міського нотаріального округу Погрібною Т.П. та зареєстрований в реєстрі за № 2326. Предмет договору іпотеки - чотирикімнатної ізольованої квартири за адресою АДРЕСА_2 .

25.07.2008 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано тип обтяження заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 7633192, підстава обтяження договір іпотеки, 2326, 25.07.2008 року, ПН ХМНО ОСОБА_7 Т.П., об`єкт обтяження квартира, адреса: АДРЕСА_2 , номер НОМЕР_1 , власник ОСОБА_2 .

04.12.2012 року в Державному реєстрі іпотек зареєстровано тип обтяження іпотека, реєстраційний номер обтяження 7633254, підстава обтяження договір купівлі-продажу прав вимоги між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», 2949, 08.12.2011 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., об`єкт обтяження квартира, адреса: АДРЕСА_2 , номер НОМЕР_2 : 15960777, іпотекодержатель ПАТ «Дельта Банк», іпотекодавець ОСОБА_2 .

Станом на 21.09.2018 року заборгованість ОСОБА_2 за Договором кредиту № 1 від 25.07.2008 року становить 3 568 808,58 грн.

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, посвідчений ПН КМНО Шевченко Д.Г. та зареєстрований в реєстрі за №№ 2949, 2950. На підставі Договору купівлі-продажу прав вимоги, право вимоги за Кредитними договорами та договорами забезпечення перейшло від ПАТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк», тобто був змінений кредитор у зобов`язаннях.

06.04.2010 року Дзержинський районний суд м. Харкова ухвалив заочне рішення по справі № 2-1341/10, яким позов ПАТ «УкрСиббанк» задовольнив, стягнув солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором від 28.11.2007 року і Кредитним договором від 25.07.2008 року в сумі 352909,42 доларів США (по курсу НБУ на 21.08.2009 року складає 2782479,03 грн.). 11.11.2014 року Дзержинський районний суд м. Харкова постановив ухвалу про заміну стягувача в виконавчому проваджені з ПАТ «УкрСиббанк» на правонаступника ПАТ «Дельта Банк».

Дійсно, як вказує позивач та її представник адвокат Стець М.Л., згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Таким чином, у подружжя, крім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержане за рахунок останніх майно, внаслідок укладення кредитних договорів, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники.

Разом з тим, згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України).

Сплив позовної давності як підстави для припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають.

За змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Таким чином,в ЦПК України не передбачено, що сплив позовної давності є окремою підставою для припинення зобов`язання. Пропущення позовної давності не породжує права вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (ч.2 ст.598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Таким чином, якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором і, відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку».

На підставі вище вкладеного є безпідставними посилання скаржника, щодо спливу трирічного строку позовної давності для звернення іпотекодержателя до суду щодо захисту та реалізації свої прав та припинення дії Договору іпотеки (нерухомого майна) № б/н від 28.11.2007 року та Договору іпотеки (нерухомого майна) № б/н від 25.07.2008 року.

Що стосується позовних вимог про визнання права власності на квартиру, як об`єкт спільної сумісної власності подружжя, необхідно зазначити наступне.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування щодо певного майна.

Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За загальним правилом під час розгляду справи про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди судом, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

При цьому за загальним правилом, передбаченим ст.ст.12, 43, 81 ЦПК України саме на сторону покладається обов`язок доводи ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Дана справа до таких випадків не відноситься.

При цьому, з урахуванням положень ст.ст.4, 12,81 ЦПК України та ст.ст.69-71 СК України позивач має довести шляхом надання суду належних та допустимих доказів, що між подружжям ( колишнім подружжям) дійсно виник спір щодо реалізації ним прав власності спільним майном, обставини набуття у спільну сумісні власність такого майна, його обсяг, спільні майнові зобов`язання, джерела набуття майна у власність, а також довести, що саме такий, запропонований ним спосіб поділу майна, з урахуванням фактичних обставин, передбачено законом.

Позивачем таких доказів не надано.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову у задоволенні позовних вимог щодо поділу майна подружжя, оскільки позивачем не надано доказів того, що між подружжям існує спір про поділ майна а також про дійсне існування майнового права одного з подружжя права вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення позики в сумі 200000,00 доларів США на підставі розписки від 01.02.2009 року, які не підтверджується належними, допустимими, достатні та достовірні доказами цієї обставини.

Позивачем не надано доказів обсягу і дійсної вартості спільного майна подружжя, не надано доказів існування джерел доходу та надання іншій особи в борг 200000 доларів у 2009 році, тоді як в самого ОСОБА_2 існували невиконані зобов`язання перед банком.

З матеріалів справи вбачається, що шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не розірвано, кожен має своє житло і немає жодного доказу виникнення спору щодо володіння та користування спірним майном.

Разом з тим, існують спільні невиконані зобов`язання за кредитними договорами, укладеними між ОСОБА_2 і АКІБ «УкрСиббанк» у 2007 та 2008 роках, існує обтяження у виді іпотеки на спірну квартиру, яка була набута за кредитні кошти, а також існує на виконанні виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта банк» у сумі 2 782 479, 03 грн. за іншими невиконаними зобов`язаннями ОСОБА_2 і в межах цього виконавчого провадження стягувач втратить можливість звернути стягнення на належну ОСОБА_2 квартиру, яку ОСОБА_1 бажає набути у власність за надуманим позовом.

З огляду на викладене немає підстав для застосування до даної справи висновків Верховного Суду від08.07.2019 у справі № 522/17048/15-ц, на які посилається представник позивача, оскільки в тій справі вирішувався дійсний спір між подружжям про поділ спільного сумісного майна.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і взаємний зв`язок доказів в сукупності, встановивши правовідносини, які впливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають до застосуванню до цих правовідносин, колегія приходить до висновку про законність і достовірність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права. Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 07 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 листопада 2019 року

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина