Єдиний унікальний номер 243/3755/19 Номер провадження 22-ц/804/1822/19
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу № 243/3755/19 за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, невиплаченої одноразової вихідної допомоги при звільненні та компенсації за невикористані дні відпустки за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 травня 2019 року (суддя Мінаєв І.М.),

в с т а н о в и в :

11 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати, невиплаченої одноразової вихідної допомоги при звільненні та компенсації за невикористані дні відпустки, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона з 21 серпня 1990 р. працювала на станції Микитівка в м.Горлівка. 17 липня 2017 року ОСОБА_1 звільнена у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі ч.1 ст. 40 КЗпП за наказом № 4791/ДН-ос від 10 липня 2017 року. На день звільнення відповідач мав перед ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з 01 березня 2017 року по день звільнення в сумі 34872,05 грн., яка складалась в тому числі з оплати вимушеного простою, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги при звільненні. Просила стягнути з відповідача АТ «Українська залізниця» на її користь невиплачену заробітну плату, у тому числі вихідну допомогу у сумі 7632,18 грн., компенсацію за невикористану відпустку у сумі 12807,03 грн. та оплату простою, у загальній сумі 34872,05 грн.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 травня 2019 року позов ОСОБА_1 про стягнення заборгованості із заробітної плати, невиплаченої одноразової вихідної допомоги при звільненні та компенсації за невикористані дні відпустки задоволено.

Стягнуто з акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість з заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, з урахуванням оплати простою, суми нарахованої, але невиплаченої компенсації за невикористані дні відпустки та вихідної допомоги при звільненні, а саме: у березні 2017 року - 5540,43 грн., у квітні 2017 року - 3962,08 грн., у травні 2017 року - 3364,04 грн., у червні 2017 року - 996,76 грн., у липні 2017 року - 21008,74 грн., а в загальній сумі - 34872,05 грн., з яких підлягають утриманню податки і обов`язкові платежі. Допущено негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Стягнуто з АТ «Укрзалізниця» на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн.

З вказаним рішенням не погодився відповідач АТ «Українська залізниця» та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд безпідставно стягнув суму з відповідача на підставі наданих позивачем доказів, які не є первинними документами, і не врахував, що нарахування заробітної плати не здійснювалось, оскільки АТ «Укрзалізниця» не мало можливості перевірити факт виконання позивачем трудових обов`язків через існування форс-мажорних обставин і припинення здійснення господарської діяльності структурного підрозділу, який знаходиться у м. Горлівка (ст..Микитівка) Донецької області, тобто на непідконтрольній українській владі території. Крім того, відповідно до ч. 1 статті 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що предметом апеляційного оскарження є рішення суду у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справа здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 відповідно наказу №1298/Дс від 20 серпня 1990 року працювала на посаді учня прийомоздавальника вантажу та багажу станції Микитівка, з 23 жовтня 1990 року переведена прийомоздавальником вантажу та багажу станції Микитівка, після чого обіймала різні посади, остання з яких - інженер з охорони праці та техніки безпеки з 07 грудня 1998 року (а.с.9-10).

За відомостями вказаної трудової книжки 15 квітня 2009 року станція Микитівка Донецької залізниці перейменована на станцію Микитівка державного підприємства «Донецька залізниця» (наказ № 131/ДС від 15 квітня 2009 року), з 08 липня 2016 року державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», а станція Микитівка ДП «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (а.с.9-10).

Наказом в.о. начальника структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» № 4791/Дн-ос від 10 липня 2017 року ОСОБА_1 звільнено з 17 липня 2017 року на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку з скороченням штату з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку та компенсацією за 47 днів відпустки (а.с.8).

Відповідно до розрахунків заробітної плати ВП «ДС «Микитівська «СП «ДДЗП» філії «Дон. зал.» ПАТ (ідентифікаційний код 40150216), ОСОБА_1 нараховано: березень 2017 року - 5540,43 грн. (оплата почасовиків 2400,69 грн., раз. вин. за вислугу 960,28 грн., оплата простоїв 1778,11 грн., заохоч. ювілейна дата 300 грн., мат. доп. систем. хар. 101,35 грн.), з яких сума до виплати становить 4405,66 грн.; квітень 2017 року - 3962,08 грн. (оплата простоїв 3889,61 грн., мат. доп. систем. хар. 72,47 грн.), з яких сума до виплати становить 3150,58 грн.; травень 2017 року - 3364,04 грн. (оплата простоїв 3302,50 грн., мат. доп. систем. хар. 61,54 грн.), з яких сума до виплати становить 2675,02 грн.; червень 2017 року - 996,76 грн. (оплата простоїв 978,52 грн., мат. доп. систем. хар. 18,24 грн.), з яких сума до виплати становить 792,61 грн.; липень 2017 року - 21008,74 грн. (комп. за нев. відп. зв. 12807,03 грн. (47 днів), оплата простоїв 185,22 грн., мат. доп. систем. хар. 384,31 грн., вих. допомога при звільненні 7632,18 грн.), з яких сума до виплати становить 16814,98 грн. (а.с.25-29).

Наказом виробничого підрозділу «Станція Микитівка» № 92/ДС від 17 березня 2017 року встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничого підрозділу «Станція Микитівка», на час простою зобов?язано всіх працівників з?являтися на робочі місця згідно встановленого режиму та графіку роботи, на весь період простою працівникам станції в табелі обліку використання робочого часу проставляти літерний код «П» та оплату проводити за час простою у робочі дні (зміни) згідно графіку роботи (а.с.32-34).

Наказом структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» №236/ДНД від 17 березня 2017 року встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції (а.с.30-31).

Відповідно до довідки-розрахунку невикористаних днів відпустки, за які надається компенсація під час звільнення ОСОБА_1 , за період роботи з 01 березня 2016 року по 28 лютого 2017 року та з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, становить 38 днів основної відпустки, 5 днів відпустки за вислугу років та 4 дні відпустки за ненормований робочий час, а всього 47 днів невикористаної відпустки (а.с.17).

З копій табелів обліку використання робочого часу відносно інженера з охорони праці станції Микитівка ОСОБА_1. за період з березня 2017 р. по липень 2017 р. вбачається, що посадовий оклад становить 5835,00 грн., у березні 2017 р. відпрацьовано 72 години, з 20 березня 2017 року зазначено про простій (а.с.20-24).

Встановивши ці обставини, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення відповідачем прав працівника при звільненні, зокрема на отримання належних йому сум, а тому задовольнив позовні вимоги. Рішення мотивовано тим, що відповідач на порушення вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника не виплатив всі суми, що належать йому від підприємства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі Державного підприємства «Донецька залізниця».

Також Кабінет Міністрів України своєю постановою від 02 вересня 2015 року за №735 затвердив Статут ПАТ «Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ Українська залізниця. «Державне підприємство Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №938 від 31 жовтня 2018 року змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменованого його в акціонерне товариство «Українська залізниця», .

Факт знаходження позивача в трудових відносинах з відповідачем підтверджується записами в його трудовій книжці, наказом про припинення трудового договору. Трудова книжка позивача за вказаний період не містить даних щодо припинення трудового договору. Останній запис в трудовій книжці позивача зроблений відповідачем. Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що АТ «Українська залізниця» є належним відповідачем у справі.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивач та відповідач перебували у трудових відносинах, які закінчились звільненням першого зі скороченням штату 17 липня 2017 року. Позивачем надані до суду підтвердження факту не виплати заробітної плати в день звільнення, гарантовані Конституцією України, нормами КЗпП України, Закону України «Про оплату праці». Майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань у розумінні практики Європейського суду.

Такі висновки суду є правильними.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із частиною 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та п. 1, 2 і 6 ст. 40 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку про встановлення на підставі розрахунків заборгованості заробітної плати, табелів обліку використання робочого часу, наявності заборгованості з виплати заробітної плати на користь позивача у розмірі 34872,05 грн.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За частинами 1, 5 та 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За статтею 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Проте, відповідачем будь-якими іншими належними та допустимими доказами висновок суду першої інстанції не спростований.

Посилання відповідача на відсутність з 16 березня 2017 року організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та виробничих підрозділів, підпорядкованих дирекції, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про виплату заборгованості по заробітній платі не можуть бути прийняті до уваги, оскільки спростовуються встановленими обставинами.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на відсутність первинної документації, як на підставу для відмови у виплаті позивачу заробітної плати, є безпідставними з огляду на положення частини першої статті 76 ЦПК України, відповідно до якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Крім того, підприємства відповідача працювало в умовах АТО і до 2017 року і зобов`язано було передбачити всі можливі обставини, які б перешкодили подальшій діяльності структурних підрозділів, задля чого повинно було приймати всі заходи для того, щоб мати на території України всі первинні бухгалтерські документи для оплати праці працівників. Видавши наказ про оплату працівникам часу простою з березня 2017 року, відповідач не приймав ніяких заходів для вирішення питання про звільнення працівників, в тому числі позивача, та збереження відповідних документів, їх звільнення було проведено лише в липні 2017 року.

Незалежно від виниклої ситуації відповідач мав можливість вирішити питання оперативно щодо звільнення працівників, однак вирішив це питання лише в липні 2017 року. Доказів того, що для вирішення питання про видання наказу про звільнення працівників існувала непереборна сила не надано.

Крім того, суд першої інстанції правомірно врахував Науково-правовий висновок Торгово-Промислової палати України, оскільки ним підтверджено, що починаючи з 20 березня 2017 року, відсутня вина відповідача у несвоєчасному розрахунку з позивачем при звільненні, що унеможливлює застосування судом вимог ст. 117 та ст.237-1 КЗпП України у цій справі. Разом з тим, наявність такого висновку не звільняє відповідача від обов`язку виплати заробітної плати працівнику, яка не була своєчасно виплачена.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді І.В. Кішкіна

А.В.Гапонов

Л.П. Никифоряк

Повний текст постанови складено 21 серпня 2019 року

Суддя-доповідач І.В.Кішкіна