Дата документу 19.11.2019 Справа № 321/1441/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 321/1441/19 Головуючий у 1 інстанції Машкіна Н.В.
Провадження №22ц/807/3572/19 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.

суддів: Крилової О.В.

Кухаря С.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Північно-Рогачикського міжрайонного управління водного господарства, Придніпровського міжрайонного управління водного господарства, Басейнового управління водних ресурсів річок Приазов`я на ухвалу судді Михайлівського районного суду Запорізької області від 03 жовтня 2019 року про відмову у відкритті провадження по справі за позовом Північно-Рогачикського міжрайонного управління водного господарства, Придніпровського міжрайонного управління водного господарства, Басейного управління водних ресурсів річок Приазов`я до ОСОБА_1 , за участю третьої особи Михайлівської державної нотаріальної контори, про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2019 року Північно-Рогачикське міжрайонне управління водного господарства, Придніпровське міжрайонне управління водного господарства, Басейнове управління водних ресурсів річок Приазов`я звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа Михайлівська державна нотаріальна контора, про стягнення боргу за кредитором спадкодавця.

В обґрунтування своїх вимог зазначали, що 22 травня 2018 року між позивачами та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір про надання послуг пов`язаних із переміщенням та забором води із використанням водозабірних споруд Придніпровського МУВГ юридичними і фізичними особами (сільгосптоваровиробниками) на полив зрошуваних сільськогосподарських земель № 20/п.

Відповідно до умов вказаного договору позивачі зобов`язались надавати послуги (п. 2.1.1, п. 2.3.1, п. 2.4.1 Договору), а ФОП ОСОБА_2 своєчасно оплачувати виконавцям вартість цих послуг в обумовлені умовами Договору строки.

Проте, ФОП ОСОБА_2 свої зобов`язання виконав частково, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість.

В грудні 2018 року позивач стало відомо, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . На виконання вимоги, встановленою ч. 2 ст. 1281 ЦК України позивачами були направлені вимоги кредиторів до спадкоємців ОСОБА_2 , які до теперішнього часу не задоволені.

Із листа Михайлівського районного відділу ДРАЦС позивачам також стало відомо, що членом родини померлого є його дружина ОСОБА_1 .

З урахуванням вищенаведеного, ст. 1216, 1218, 1219, 1281, 1282 ЦК України просили суд стягнути з ОСОБА_1 борг за надані ними послуги.

Ухвалою судді Михайлівського районного суду Запорізької області від 03 жовтня 2019 року відмовлено у відкритті провадження. Роз`яснено позивачам, що даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства та підступній Господарському суду Запорізької області.

Суд першої інстанції виходив з того, що спір виник через невиконання господарського договору від 22 травня 2018 року про надання послуг, укладеного між Північно-Рогачикського міжрайонним управлінням водного господарства та ФОП ОСОБА_2 , а отже розгляду в порядку цивільного судочинства не підлягає.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, Північно-Рогачикське міжрайонне управління водного господарства, Придніпровське міжрайонне управління водного господарства, Басейнове управління водних ресурсів річок Приазов`я подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції процесуальних норм, невірне встановлення природи правовідносин, просили скасувати ухвалу Михайлівського районного суду Запорізької області від 03 жовтня 2019 року, та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі. Також просили повернути сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги Північно-Рогачикському міжрайонному управлінню водного господарства.

В обґрунтування доводів своєї скарги зазначають, що позов є виключно цивільним, оскільки предметом позовної заяви є стягнення суми боргу зі спадкоємців, який утворився в результаті невиконання своїх договірних зобов`язань спадкодавцем. У позивачів відсутні будь-які господарсько-правові відносини до відповідача, що позбавляє їх право звернутись до Господарського суду. Натомість, вимоги позивачів ґрунтуються виключно на нормах ЦК України, що регулюють спадкові відносини.

13 листопада 2019 року на адресу апеляційного суду від Північно-Рогачикського міжрайонного управління водного господарства надійшла заява про розгляд справи без їх участі (а.с. 130).

Також, 15 листопада 2019 року на адресу апеляційного суду від Придніпровського міжрайонного управління водного господарства надійшла заява про розгляд справи без їх участі (а.с. 137-138).

ОСОБА_1 , своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України не скористалась, відзиву на апеляційну скаргу не надала.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу,перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Так, відмовляючи у відкритті провадження по справі на підставі ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суд першої інстанції керувався п.1 ч. 1 ст. 20 ГПК України, відповідно до якого встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другої цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

З таким висновком не погоджується апеляційний суд, виходячи з таких підстав.

Частина 1 ст.4 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 Господарського процесуального кодексу, за змістом пунктів 3, 4, 15 частини першої якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах; й інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Також, у Постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз`яснено, що у разі припинення діяльності фізичної особи як суб`єкта господарювання відповідно до пункту 6 частини першої статті 80 ГПК провадження у господарській справі припиняється, то з часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця в порядку, встановленому Законом України від 15 травня 2003 року № 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", спори за участю такої фізичної особи-підприємця, у тому числі пов`язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася ним раніше, належить розглядати в порядку цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було порушено у господарському суді до настання таких обставин, оскільки за загальним правилом громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями належним йому майном і після припинення своєї підприємницької діяльності. Після припинення провадження у господарській справі з підстави, наведеної вище, спори за участю таких осіб підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивачі звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1 , як до спадкоємиці, з вимогами щодо стягнення боргу за кредитором спадкодавця, а отже сказаний спір має розглядатись в порядку цивільного судочинства. На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, помилково встановивши між сторонами спору наявність господарських правовідносин.

Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що спірні правовідносини підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, та необґрунтовано відмовив у відкритті провадження по справі. Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження.

Разом з тим, вимоги апеляційної скарги щодо вирішення питання розподілу судових витрат не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на вищенаведені вимоги закону, суд вирішує питання розподілу судових витрат лише після закінчення розгляду справи по суті.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що ухвалу суду постановлено з порушенням вимог закону, тому вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Північно-Рогачикського міжрайонного управління водного господарства, Придніпровського міжрайонного управління водного господарства, Басейнового управління водних ресурсів річок Приазов`я задовольнити частково.

Ухвалу судді Михайлівського районного суду Запорізької області від 03 жовтня 2019 року по цій справі скасувати, справу направити до суду першої інстанціїдля вирішення питання про відкриття провадження.

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 20 листопада 2019 року.

Головуючий:

Судді: