РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/13181/17

Провадження № 2/643/337/19

29.07.2019 р. м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Харченко А.М.

за участю секретаря - Горборукової М.О.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Мица Ю.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Конопацьва Оксана Борисівна, про зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить зменшити розмір обов`язкової частки у спадщині відповідача після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини до 1/16 частини та стягнути судовий збір. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на ті обставини, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 . На випадок своєї смерті ним було складено заповіт від 28 вересня 2016 року, згідно з яким все належне йому майно, що належатиме йому на день його смерті він заповів позивачці - ОСОБА_1 . Спадкове майно складається з квартири загальною площею 36,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Після відкриття спадщини та реєстрації спадкової справи приватним нотаріусом Конопацькою О.Б., позивачу стало відомо, що у померлого була дружина ОСОБА_2 , а також він записаний батьком ОСОБА_6 . Згідно з усною інформацією, отриманою від приватного нотаріуса, ОСОБА_2 має право на обов`язкову частку у спадщині у розмірі 1/4 від спадкового майна. З розміром обов`язкової частки відповідача позивач не згодна. Так, ОСОБА_4 та відповідачка після реєстрації шлюбу 18 жовтня 1988 року однією сім`єю фактично ніколи не проживали. ОСОБА_4 сам постійно проживав у АДРЕСА_1 , в Російську Федерацію не виїжджав, документи, що надавали б право постійно проживати на території Російської Федерації не отримував. Крім цього, ОСОБА_2 з 1988 року практично не відвідувала померлого. З його слів приїжджала до нього лише в 1988 та 1989 роках. ОСОБА_2 постійно проживає на території Російської Федерації, зокрема, з 2003 року зареєстрована в місті Нижній Новгород. Ніколи остання не отримувала посвідок на постійне проживання на території України, а отже і не могла постійно проживати з нині померлим ОСОБА_4 . Відповідачка ніколи не брала будь-якої участі в житті померлого, не підтримувала його та не виконувала своїх обов`язків по утриманню свого чоловіка. Так, протягом останніх кількох років ОСОБА_4 постійно хворів, потребував догляду, неодноразово перебував на лікуванні в закладах охорони здоров`я. Втім, фактично всі витрати по оплаті лікування ОСОБА_4 несла позивач, що підтверджується наявністю в неї оригіналів чеків на придбання медикаментів для ОСОБА_4 . Крім того, відповідачка не брала ніякої участі в організації та у витратах на поховання ОСОБА_4 .

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Мица Ю.В. підтримали позовні вимоги позивачки, посилаючись на вищенаведене, та просили позов задовольнити. Крім того, позивачка зазначила, що померлий ОСОБА_4 є її двоюрідним дідом, а її бабуся ОСОБА_7 є відповідно рідною сестрою ОСОБА_4 . Про інших спадкоємців померлого їй не відомо. Його дружину позивачка ніколи не бачила.

Допитана 12 квітня 2018 року за дорученням суду про вручення документів та вчинення окремих процесуальних дій Радянським районним судом м. Нижній Новгород ОСОБА_2 пояснила, що її прізвище ОСОБА_2 , прізвище змінила тридцять років тому. Також пояснила, що з позовними вимогами вона не згодна, вимоги не визнає. Чому не визнає, відмовилася відповідати. Зустрічний позов подати не бажає. На спадщину після смерті чоловіка претендувати не буде. Згодна на розгляд справи за її відсутності (а.с. 108).

Третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Конопацьва О.Б. направила суду лист, в якому просила розглядати справу за її відсутності.

Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, показання свідків, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази в їх сукупності, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Харкові помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть (а.с.6).

Спадковим майном після його смерті є однокімнатна ізольована квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 36,3 кв.м, яка належала померлому на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 9 вересня 1999 р., реєстраційний № 5-99-178852, виданого Центром (відділом) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради, копія якого знаходиться в матеріалах справи (а.с.13).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Нормами ст.ст. 1217, 1218, 1223 ЦК України, визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Ухвалою суду від 21.12.2017 р. задоволене клопотання позивачки та її представника ОСОБА_10 про витребування доказів та витребувана у приватного нотаріуса Конопацької О.Б. копія Спадкової справи № 60593301 (номер у нотаріуса 04/2017), відкритої після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зі спадкової справи вбачається, що з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернулася ОСОБА_1 на підставі заповіту, посвідченого 28 вересня 2016 року, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , як дружина померлого, що підтверджується копією Свідоцтва про укладення шлюбу, зареєстрованого 29.10.1988 року Радянським відділом ЗАГС м. Нижній Новгород (а.с. 83, 94, 98).

Крім того, з заявою до приватного нотаріуса Конопацької О.Б. звернулася дочка померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_6 , яка зазначила, що їй відомо про наявність заповіту спадкодавця, посвідченого 28 вересня 2016 року, на все належне йому майно на користь ОСОБА_1 , зі змістом якого вона ознайомлена. Цієї заявою повідомила, що на день відкриття спадщини не була непрацездатною за віком чи за станом здоров`я та права на обов`язкову частку у спадщині у відповідності зі статтею 1241 Цивільного кодексу України, зміст якої їй нотаріусом роз`яснено, не має (а.с.99).

Згідно з ч.1 п.4 ст. 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до заповіту, посвідченого 28 вересня 2016 року Мануйловою Г.В., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області, зареєстрованим в реєстрі за № 586, ОСОБА_4 усе його майно, що буде належати йому на день його смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також все те, на що він за законом буде мати право, заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.89).

Згідно з повідомленням КП «Жилкомсервіс» від 12.07.2017 р., копія якого знаходиться в матеріалах справи, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 17.12.1986 р. по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 . Знятий з реєстрації 19.05.2017 р. На день смерті був зареєстрований один (а.с. 106).

Листом від 06.06.2017 р., копія якого знаходиться в матеріалах справи, приватним нотаріусом Конопаьцою О.Б. було доведено до відома представнику ОСОБА_2 - ОСОБА_13 про наявність заповіту спадкодавця, посвідченого 28 вересня 2016 року, на все належне йому майно на користь ОСОБА_1 та відповідно до статті 1241 ЦК України ОСОБА_2 , як непрацездатна за віком вдова спадкодавця, має право на обов`язкову частку у спадщині, яка складає половину частки, що належала б їй у разі спадкування за законом.

Згідно з вимогами частини першої ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що непрацездатними громадянами є особи, які досягли встановленого ст.26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Таким чином, обов`язкова частка у спадщині ОСОБА_2 як непрацездатної за віком удови спадкодавця, становить 1/4 частку.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показав, що позивачка ОСОБА_1 є його дочкою. Вона навчалася в міста Харкові та спілкувалася зі своїм дідом ОСОБА_4 , який є свідку дядьком. Потім продовжили підтримувати родинні стосунки. Коли ОСОБА_4 захворів, то допомогу йому надавала ОСОБА_1 . Свідок та його діти ховали дядька ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні показала, що ОСОБА_4 та її чоловік навчалися разом у технікумі, де і познайомилися. Потім свідок, її чоловік та ОСОБА_4 з 1958 року працювали на заводі харчових кислот. Потім вони дізналися, що ОСОБА_4 одружився, але через два місяці його дружина замовила контейнер та поїхала. У них народилася дочка, однак від аліментів дружина відмовилася. За все життя ОСОБА_4 лише один раз їздив до міста Нижній Новгород, щоб допомогти дружині на земельній ділянці викорчувати дерева. Навіть по телефону він з сім`єю не спілкувався. Дочка приїздила до ОСОБА_4 всього один раз. З розповідей ОСОБА_4 було відомо, що він спілкується зі своєю родичкою ОСОБА_1 , вона йому допомагає, приносить продукти. Коли він зламав шийку стегна, до лікарні ходили свідок та ОСОБА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є громадянкою Російської Федерації, постійно мешкає у місті Нижній Новгород, остання реєстрація місця проживання проведена 26 квітня 1975 року (а.с. 94, 95, 97).

ОСОБА_4 мав відхилення у стані здоров`я, зокрема перелам лівого стегна, пневмофіброз, ішемічна хвороба серця, гіпертонічна хвороба ІІ ст. 3 ст. та інші, у зв`язку з чим потребував тривалого лікування та стороннього догляду, що підтверджується відповідною медичною документацією та копіями чеків на медичні препарати (а.с. 21-22, 23-24, 25, 26, 27, 28-32, 33-37).

Позивачка ОСОБА_1 займалася похованням ОСОБА_4 , що підтверджується копіями Свідоцтва про поховання, Договору-замовлення № 1317/2 на організацію та проведення поховання, рахунку-замовлення на ритуальні послуги, копіями квитанцій (а.с. 44-48).

Згідно з п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду Україні від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», суд може зменшити розмір обов`язкової частки у спадщині з урахуванням відносин між спадкоємцем та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення, зокрема майнового стану спадкоємця.

З урахуванням відносин між спадкоємцем ОСОБА_2 та спадкодавцем ОСОБА_4 , а саме, що вони протягом тривалого часу (близько 30 років) не підтримували подружніх відносин, не цікавилися життям один-одного, не мали спільного бюджету та не вели спільне господарство, у добровільному порядку провели поділ спільного сумісного майна подружжя, право на яке вони набули за час фактичного перебування у шлюбі, а також інших обставин, які мають істотне значення, а саме право ОСОБА_4 у встановленому порядку розірвати укладений ним з ОСОБА_2 шлюб за наявності його відповідного волевиявлення, однак за життя він цим правом не скористався, суд приходить до переконання, що розмір обов`язкової частки ОСОБА_2 у спадщині після ОСОБА_4 може бути зменшений судом до 1/16 частини.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає можливим позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн., що підтверджується квитанцією від 12.10.2017 р.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 264-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Зменшити розмір обов`язкової частки у спадщині ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_1 , виданий УВС Радянського району м. Нижній Новгород 04.10.2003 року, код підрозділу 522-007, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини до 1/16 частини.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_1 , виданий УВС Радянського району м. Нижній Новгород 04.10.2003 року, код підрозділу 522-007, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце народження смт. Новооржицьке, Оржицького району Полтавської області, ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 (шістсот сорок) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 07 серпня 2019 року.

Суддя Харченко А.М.