Справа № 585/1875/19
Номер провадження 2/585/686/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2019 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі: головуючого судді В.О. Шульги, за участю секретаря С.А. Дем`яненко, розглянувши без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у судовому засіданні в місті Ромни цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

22.05.2019 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 і просить: стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором б/н від 02.09.2011 у розмірі 120107,67 грн. станом на 28.02.2019, яка складається з наступного: 4352,46 грн. заборгованість за кредитом, 115755,21 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 02.09.2011 по 30.03.2018, а також судові витрати у розмірі 1921 грн. В обґрунтування заявлених вимог, в позовній заяві вказано, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 02.09.2011 року згідно якої отримала кредит у розмірі 4800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг " та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті складає між ним та банком договір. Щодо кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. АТ КБ «Приватбанк» було надано відповідачу набір засобів доступу до картрахунку через віддалені канали обслуговування, серед яких є: Internet-banking Приват24, MobileBanking, Контактний Центр Банку; Цілодобову службу «Консьєрж-сервіс» та до пристроїв обслуговування, через які клієнтом можуть проводитися банківські операції по картрахунку. Для погашення кредиту банк надав відповідачу інструменти, передбачені договором, а саме п.2.1.12.3, відповідно до якого поповнення картрахунку, здійснюється шляхом внесення коштів в готівковій або безготівковій формі і зарахування їх банком на картрахунок держателя, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору. Пунктом 1.1.3.2.3 договору для АТ «Приватбанк» передбачена можливість зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору, при цьому у сторін договору виникають обов`язки: у кредитора інформування позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.9 договору; у позичальника отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках (п.1.1.2.1.5 договору). Згідно п.п. 1.1.6.1, 1.1.6.2 договору зміни в «Умови та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв`язку, серед яких: офіційний сайт банку www.privatbank.ua, SMS-повідомлення клієнтом про зміни даних правил, клієнтські виписки інші канали зв`язку. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті http://privatbank.ua. з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Договору. У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно п. 2.1.1.12.2.1. Договору Клієнт сплачує Банку пеню, яка розраховується згідно «Тарифів Банку» на час порушення зобов`язання та може змінюватися у відповідності до п.1.1.3.2.3 договору. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 договору при порушення позичальником строків платежів по якомусь із грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку судовий збір в розмірі 500 грн. (в еквіваленті 500 грн. за кредитними картками, відкритими у валюті USD) + 5 % від суми позову. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором за кредитним договором відповідач станом на 28.02.2019 має заборгованість 120107,67 грн., яка складається з наступного: 4352,46 грн. заборгованості за кредитом, 115755,21 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 6005,00 грн. заборгованість за пенею та комісією. Звертає увагу, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 120107,67 грн., яка складається з наступного: 4352,46 грн. заборгованість за кредитом, 115755,21 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 02.09.2011 по 30.03.2018 р.

Відповідач ОСОБА_1 надіслала до суду відзив в якому прохала відмовити в задоволенні позовних вимог. Свої заперечення мотивувала тим, що вона не погоджувала з банком процентної ставки, а із позовної заяви не зрозуміло який розмір процентної ставки їй нараховано. Розрахунок заборгованості вважає необґрунтованим і незаконним. Звертає увагу що у «Розрахунку заборгованості за договором №б/н від 02.09.2011 року, станом на 28.02.2019 року» в останній графі вказана сума залишку поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту): 3356-55 грн., у резолютивній частині цього ж розрахунку загальний залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) безпідставно заявлений 4352-46 грн. Розрахунок заборгованості сам по собі не підтверджує юридичного факту, а тому не може бути допустимим доказом у справі. У 2011 році вона повністю розрахувалася з AT КБ „ПриватБанк, з 2011 року будь-які операції по картці не проводились, а строк дії картки сплив, тому закінчилася її дія. На підтвердження заперечень посилається на правову позицію ВСУ в постанові від 19 березня 2014 у справі № 6-14цс14. Позивач не надав суду доказів основних обставин, а саме строку дії картки, факту письмового укладення кредитного договору між нею та AT КБ „ПриватБанк, конкретних фактів надання та отримання нею кредитних коштів на погоджених сторонами умовах договору, та суми повернутих коштів. Позивачем не було надано жодного документа в оригіналі, або завіреного відповідно до вимог законодавства. Відповідно до інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ від 01.06.2011 року, належним доказом отримання кредиту може бути лише банківський документ за підписом отримувача кредиту. В Ухвалі ВССУ від 13.04.2011 року по справі №6-4491, що розглядалася в категорії захисту прав споживачів, зазначено, що довідки про нарахування вартості послуг не підтверджують надання послуг та отримання їх відповідачем. Просить застосовувати строк позовної давності, оскільки вважає, що строк дії картки закінчився зі спливом останнього дня місяця її дії, а відповідно з цього часу почався перебіг позовної давності, який сплив на момент пред`явлення позову позивачем відповідно до ст. 256, ч. ч. 1,5 ст. 261, ч. 4 ст. 267 ЦК України. Розрахунок заборгованості за договором №б/н від 02.09.2011 року не є зрозумілими та не відповідними ні до вимог бухгалтерського обліку, ні до вимог законодавства, так як не несе в собі достатнього інформаційного наповнення, відповідного оформлення, посилання, тлумачення та доказів. Позивач безпідставно посилається на «Умови і правила надання банківських послуг» - вона ніколи їх не бачила, не була ознайомлена з їх змістом, не підписувала та не погоджувалася з ними. Надані позивачем неякісні ксерокопії документів, які неможливо прочитати, не відповідають Порядку засвідчення вірності копій документів, що встановлений ст.75 Закону України «Про нотаріат», порядку завірення копій документів регламентованим ГТСУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 №55, згідно якого п.5.27 уніфікує правила завірення копій документів.

У відповіді на відзив АТ КБ «Приватбак» зазначає, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 02.09.2011, згідно якої отримала кредит у розмірі 4800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Укладення договору здійснювалося за принципом договору приєднання (ч.1 ст.634 ЦК України).З Довідки про умов кредитування з використанням кредитки «Універсальна», яка підписана відповідачем, вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 1,7 % (22,4 % на рік), вказано розміри, комісій та штрафів. З наданої виписки з карткового рахунку прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача баланс станом на дату укладення договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції). Вважає, що виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами у справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Оскільки банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем укладений кредитний договір, який ніким не оспорений. Банківська виписка має статус первинного документа, що передбачено Переліком типових документів, затв. наказом Мін`юсту від 12.04.2012 № 578/5. Розрахунок заборгованості проведений автоматизованою системою станом на 28.02.2019 і в ньому відображено та враховано всі фінансові зобов`язання боржника за умовами договору, а також здійснені боржником платежі на його виконання. Розрахунок заборгованості підписаний представником АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_2 С. за довіреністю. Посилання на положення ДСТУ 4163-2003 є безпідставним, оскільки поширюється на організаційно-розпорядчі документи, якими не є ні Умови та правила надання банківських послуг, ні розрахунок заборгованості. Дія кредитного договору пролонгується кожні 12 місяців, а строк дії кредитної картки зазначено на самій картці. Відповідно до п.1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. Даний кредитний договір має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Зокрема по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Щодо строків позовної давності просить враховувати правову позицію, висловлену у постанові ВСУ № 6-14цс18 від 19.03.2014. Крім того, вважає, що підстав для застосування позовної давності щодо вимог про стягнення немає, оскільки порушення зобов`язання триває. Вказує, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої обов`язки, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнавав свої зобов`язання за договором. На даний час відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав.

В судове засідання позивач явку представника не забезпечив. Від представника надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою, в судове засідання не з`явилася.

За таких обставин, суд розглядає справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Судом встановлено, що 02.09.2011 року ОСОБА_1 подала Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку в якій виявила бажання оформити на своє ім`я кредитний ліміт по платіжній карті.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» «Універсальна Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, в якому маються пункти, що вказані позивачем в обґрунтування заявлених вимог.

Згідно розрахунку за договором б/н від 02.09.2011 року станом на 28.02.2019 року заборгованість ОСОБА_1 до стягнення становить 120107,67 грн. з яких: 4352,46 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), 115755,21 грн. загальний залишок заборгованості за відсотками за період з 02.09.2011 по 30.03.2018 115755,21 (а.с. 6 7).

Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» від 03.09.2019, клієнт ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н від 02.09.2011 отримала картки № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , остання з них мала термін дії до 03.2017 (а.с. 81)

Вказане свідчить, що між сторонами склалися спірні правовідносини з приводу виконання кредитного зобов`язання.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно вимог ч.1 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується верховенством права.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

За таких обставин, дослідивши зібрані в справі докази, надаючи оцінку зібраним у справі доказам в цілому, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд вважає позов обґрунтованим частково і доходить висновку про можливість його часткового задоволення.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються КБ «ПриватБанк», тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 02.09.2011 року процентна ставка не зазначена (а.с. 8).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за кредитом (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 02.09.2011 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (02.09.2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (22 травня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідача кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Крім того, суд приходить до висновку, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 02.09.2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 14-131цс19.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем, АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача, невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Отже, у задоволенні позовних вимог у частині стягнення з відповідача 115755,21 грн. нарахованих відсотків за користування кредитом слід відмовити.

Відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих кредитних коштів у 2011 році. Натомість з виписки із банківської карти вбачається, що відповідач користувалася кредитною карткою, отримуючи грошові кошти в банкоматах, зокрема 18.01.2012 300,00 грн., 24.02.2012 200,00 грн., 28.04.2012- 200,00 грн., 26.05.2012 - двічі по 200,00 грн., 22.06.2012- 300 грн., 29.09.2012 400 грн. і 50 грн., 18.01.2013 150 грн., 13.02.2013 300 грн., 14.03.2013 200 грн., 10.04.2013 200 грн., 21.05.2013 300 грн., 21.06.2013 300,00 грн., 01.07.2013 50,00 грн., 26.07.2013 450,00 грн., 16.08.2013 100,00 грн., 25.09.2013 100 грн.(а.с. 76-78). При цьому, суд бере до уваги те, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 02.09.2011 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. З огляду на викладене, необґрунтованими є посилання відповідача та його представника на пропуск строку позовної давності.

Таким чином, суд вбачає наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми фактично отриманих, але не повернутих коштів в розмірі 4352,46 грн., яка з складається з 3356,55 грн. заборгованості за тілом кредиту та 995,91 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, а тому в цій частині позовні вимоги слід задовольнити.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволено на 3,62 % (4352,64*100/120107,67 = 3,62 %), а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати зі сплати судового збору в сумі 57,63 грн. (3,62 % від 1921 грн.)

На підставі ст.ст. 10, 12,13, 18, 81, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 02.09.2011 року в сумі чотири тисячі триста п`ятдесят дві гривні сорок шість копійок (4352,46 грн.) та судовий збір у розмірі п`ятдесят сім гривень шістдесят три копійки (57,63 грн.)

В іншій частині в задоволенні позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення в порядку передбаченому п.15.5) Перехідних положень ЦПК України. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: підпис...

Копія вірна:

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ В. О. Шульга