Єдиний унікальний номер 236/2830/19 Номер провадження 22-ц/804/2955/19

Номер провадження 22-ц/804/2955 /19
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії:

судді -доповідача: Новікової Г.В.,

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Бахмуті апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 12 вересня 2019 року (ухваленого під головуванням судді Саржевської І.В.,повний текст рішення виготовлено 13.09.2019 року) у цивільній справі № 236/2830/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Донецька залізниця" про стягнення заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

24.07.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що перебував в трудових відносинах з відповідачем до 17.07.2017 року, звільнений за п. 1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. При звільненні відповідач не виплатив йому належні суми.

Просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 33 039,55 грн..

Рішенням Краснолиманського міського суду від 12 вересня 2019 року позовні вимоги задоволено частково. З АТ "Українська залізниця" на користь позивача стягнуто заборгованість по заробітній платі з березня по липень 2017 року в сумі 32 909,83 грн. Вирішено питання щодо стягнення судового збору.

В апеляційній скарзі представник АТ «Українська залізниця» просить скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог позивача та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування зазначає, що судом першої інстанції прийнято рішення з неповним з`ясуванням всіх обставин. Судом не прийнято до уваги,що нарахування заробітної плати не можливе,оскільки відсутні документи з первинного обліку праці. Достовірно встановлено,що через захоплення підприємства невідомими особами відповідач втратив контроль над виробничими потужностями підприємства та документацією.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції -без змін, оскільки вважає, що факт знаходження в трудових відносинах з АТ "Українська залізниця", факт звільнення та наявність заборгованості по заробітній платі підтверджується долученими до матеріалів справи відповідними документами.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, ціна позову складає 33039,55 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 94 КЗпП України передбачено, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 20 липня 2016 року по 17 липня 2017 року працював на посаді головного інженера у відокремленому підрозділі «Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Наказом начальника СП «Луганської дирекції залізничних перевезень» від 16.03.2017 року № 58-ДН було встановлено початок простою з причин, незалежних від працівників, у вказаному виробничому підрозділі залізниці з 20.03.2017 року,оплату проводити з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду за весь час простою згідно графіку роботи.

Наказом № 1200-ОС від 17.07.2017 року ОСОБА_1 з 17.07.2017 року був звільнений з посади головного інженера ВП «Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» за пунктом 1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату, про що також зроблений відповідний запис в його трудовій книжці.

В наказі про припинення трудового договору зазначено, що позивач ОСОБА_1 має право на компенсацію за 28 днів відпустки та з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку.

Позивачем надані суду на підтвердження не виплаченої заробітної плати розрахункові листи (табулеграми) за період з березня по липень 2017 року, в яких зазначені суми до виплати: за березень 2017 року 3464,21 грн. ( без урахування авансу у сумі 2700,00 грн.), за квітень 2017 року 4179,26 грн., за травень 2017 року 4179,26 грн., за червень 2017 року 4179,26 грн., за липень 2017 року 17037,56 грн. (в тому числі компенсація за невикористану відпустку та вихідну допомогу при звільненні) (а.с. 14-18). В розрахунок заробітної плати за березень - липень 2017 року входить оплата простоїв.

Заборгованість по заробітній платі перед позивачем також підтверджується довідкою за підписом головного бухгалтера ОСОБА_2 про нараховані до виплати та несплачені суми заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку у сумі 33039, 55 грн.

Крім того, позивачем надані копії табелів обліку використання робочого часу, які підписані головним бухгалтером ОСОБА_2 та відповідальною особою-секретарем ОСОБА_3 , відповідно до яких позивачем за березень відпрацьовано 12 днів та 10 днів простою, за квітень-19 днів простою, за травень-20 днів простою, за червень-20 днів простою, за липень -11 днів простою.

Копією журналу часу простою робітників цеху № 1 ВП «Луганське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» СП «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» підтверджено вихід ОСОБА_1 на робоче місце під час простою.

Відповідно до видаткового касового ордеру № 1 від 26 січня 2018 року ОСОБА_1 була виплачена депонована заробітна палта за першу половину березня 2017 року в сумі 2829,72 грн. (а.с. 51).

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 перебував з відповідачем у трудових відносинах, при звільненні не отримав повного розрахунку, який підлягає стягненню з відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, суд першої інстанції правильно виходив із того, що відповідач, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні з позивачем не провів остаточного розрахунку за період з березня по липень 2017 року та обґрунтовано стягнув на користь позивача суму заборгованості.

Висновок суду підтверджується наданими позивачем належним чином оформленими розрахунковими листами (табулеграмами), згідно яких нарахована заробітна плата за період з березня 2017 року по липень 2017 року становить : березень 2017 року 7751,94 грн., квітень 2017 року 5255,73 грн., травень 2017 року 5255,73 грн., червень 2017 року 5255,73 грн., липень 21312,30 грн., всього 33039,55 грн. ; табелями обліку використання робочого часу, якими підтверджується, що позивачем за березень 2017 року простої склали 10 днів, за квітень - 19 днів, травень-20 днів,червень 2017 року - 20 днів, за липень 2017 року - 11 днів; копіями відповідних наказів та трудової книжки.

За першу половину березня 2017 року ОСОБА_1 отримав 26 січня 2018 року заробітну плату у розмірі 2 829,72 грн., що підтверджується відповідним касовим ордером та визнається сторонами.

Таким чином, суд обґрунтовано визнав належними та допустимими доказами надані позивачем розрахунки заборгованості заробітної плати.

При цьому суд обґрунтовано відхилив посилання відповідача на відсутність первинної документації, як на підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік, тощо, покладено на працедавця, а не на працівника.

Таким чином, суд обґрунтовано визнав належними та допустимими доказами надані позивачем розрахунки заборгованості заробітної плати за березень-липень 2017 року.

Розрахунок заборгованості ніким не оскаржується, а тому і його правильність судом апеляційної інстанції не перевірялася.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заперечуючи проти позову з тих підстав, що відсутні первинні документи для нарахування заробітної плати, в тому числі і табелів обліку використання робочого часу, відповідач нічим не спростував недостовірність наданих позивачем розрахунків заробітної плати за березень-липень 2017 року та наявність заборгованості по заробітній платі перед позивачем. Не спростовано також те, що посадові особи, які підписали надані позивачем документи, не були працівниками відповідача.

Відповідно до Наказу Держкомстату від 05 грудня 2008 року № 489 "Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці" Табель обліку використання робочого часу це одна з типових форм первинної облікової документації підприємств, установ, організацій.

Типові форми первинного обліку використовуються з метою обліку використання робочого часу усіх категорій працюючих, для контролю за дотриманням встановленого режиму робочого часу, для отримання даних про відпрацьований час та інших показників, необхідних для складання форм державних статистичних спостережень з праці.

Зокрема, типова форма N П-5 "Табель обліку використання робочого часу" надається як рекомендована для застосування і використовується як формалізований набір показників у складі первинного обліку підприємства щодо використання робочого часу, необхідний для заповнення форм державних статистичних спостережень з праці.

Отже, цей первинний документ повинен бути оформлений відповідачем.

Статтею 30 Закону України «Про оплату праці» саме на роботодавця покладено обов`язок забезпечення достовірного обліку виконуваної роботи працівником та бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Позивач працював в структурному підрозділі, який знаходився на території, непідконтрольній Україні. АТО розпочалося з квітня 2014 року,тому відповідач зобов`язаний був передбачити зупинення роботи його структурних підрозділів та забезпечувати схоронність бухгалтерських та кадрових документів,які стосувалися нарахування заробітної плати позивачеві.

Тому посилання на те,що через захоплення підприємства невідомими особами відповідач втратив контроль над виробничими потужностями підприємства та документацією, а тому не виплачував заробітну плату працівникам, не є підставою для скасування судового рішення.

Рішення суду першої інстанції відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, вимогам матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 33039,55 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.

Рішення Краснолиманського міського суду від 12 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: