Постанова

Іменем України

30 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 522/31641/13-ц

провадження № 61-32730св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Олійник А. С. (суддя-доповідач)

суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Блажиєвою Оленою Олександрівною, на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 червня 2014 року у складі судді Донцова Д. Ю. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 12 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Кравця Ю. І., Комлевої О. С., Журавльова О. Г.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

З урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд стягнути з ОСОБА_2 відшкодування майнової шкоди в розмірі 5 663,15 грн; моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн; відшкодування у разі ушкодження здоров`я за один рік в розмірі 14 616,00 грн, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що вона 18 грудня 2008 року їхала на маршрутному автобусі «Одеса-Ліпіцьке» під керуванням водія ОСОБА_2 в м. Ананьїв. Близько 09:00 на 411 км автодороги М-05 Київ-Одеса маршрутний автомобіль перекинувся. Приватне підприємство «ТАНА» (далі - ПП «ТАНА») склало акт про факт нещасного випадку від 26 січня 2009 року.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) позивачу завдано ушкодження здоров'я, їй було надано першу допомогу. 18 грудня 2008 року позивача перевезено до реанімаційного відділення Одеської обласної клінічної лікарні, де її прооперовано. Відповідно до виписки-епікризу з історії хвороби №30321/1608 позивачу поставлено діагноз: політравма, закрита черепно-мозкова травма, перелом грудини, закритий чрезмищелковий перелом лівої плечової кістки зі зміщенням відломків, ускладнений фликтенами та невритом лівого ліктьового нерву, гематома правої тім`яної області, атеросклероз аорти, тахікардіальний синдром, СН 2А ст., артеріальна гіпертензія.

Після операції позивач проходила лікування та знаходилася під наглядом лікарів у поліклініці № 29 м. Одеси. У зв`язку із завданими ДТП травмами позивач майже 4 місяці була непрацездатною. У період відновлення після ДТП була вимушена проходити курс лікування в санаторії «Хмільник», Лермонтовському клінічному санаторії та в інших установах.

21 грудня 2009 року позивача прооперовано у зв`язку із заподіяними внаслідок ДТП травмами.

По факту ДТП слідчим відділом Іванівського РВУ МВД України в Одеській області порушено кримінальну справу, в якій позивача визнано потерпілою.

07 вересня 2011 року вироком Іванівського суду Одеської області ОСОБА_2 визнано винним та засуджений за скоєння злочину, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України. У кримінальній справі цивільний позов не заявлявся.

18 грудня 2008 року позивач витратила значну кількість грошей на ліки, консультації фахівців та санаторне лікування. Внаслідок дій перевізника 18 грудня 2008 року позивачу заподіяно майнову шкоду в розмірі 5 663,15 грн, що підтверджується платіжними документами.

Позивач зазначає, що після ДТП, що сталося з вини відповідача, її ліва рука не функціонує, позивач постійно відчуваю в ній біль. Щоб зменшити фізичні страждання вона потребує постійного лікарського масажу та фізпроцедур.

Після отриманих травм позивач стала інвалідом 3 групи безстроково.

Моральні переживання позивача супроводжуються тим, що з моменту ДТП перевізник жодним чином не відшкодував майнову та моральну шкоду, що викликає відчуття відсутності справедливості. Після ДТП у позивача з`явився страх перед транспортними засобами, що супроводжується постійними стресами та переживання, болем, безсонням.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 червня 2014 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 відшкодування майнової шкоди в розмірі 5 663,15 грн, відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн, відшкодування у разі ушкодження здоров`я за один рік, в розмірі 14 616,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено відшкодування шкоди завданої в результаті ушкодження здоров`я в ДТП, одноразово за один рік у розмірі 14 616,00 грн.

Суд першої інстанції, в сукупності оцінивши доводи позивача щодо розміру відшкодування моральної шкоди та врахувавши, що після ДТП, що сталася з вини відповідача, позивач значний час перебувала на лікуванні, нею були перенесені операції, які супроводжувалися втратою часу на відновлення, позивач втратила працездатність та стала інвалідом 3 групи безстроково, про що свідчить довідка МСЕК, дійшов висновку про обґрунтованість розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2016 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 в особі представника Блажиєвої О. О. про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 червня 2014 року.

Не погоджуючись з рішеннями суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на порушення судом процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у позові ОСОБА_1 .

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 12 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника Блажиєвої О. О. - залишено без задоволення. Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 червня 2014 року - залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до вимог статті 11 ЦПК України, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, поданою адвокатом Блажиєвою О. О., просив заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 12 квітня 2017 року скасувати і постановити нове рішення про відмову у позові.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

14 вересня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі.

У червні 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

30 січня 2019 року ухвалою Верховного Суду у заяві ОСОБА_2 про зупинення виконання заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 червня 2014 року та ухвали Апеляційного суду Одеської області від 12 квітня 2017 року відмовлено.

23 вересня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не залучено до участі у справі ПП «ТАНА» та Публічне акціонерне товариство СК «Примор`є» (далі - ПАТ СК «Примор`є»).

Безпідставно стягнуто відшкодування у разі ушкодження здоров`я за один рік, оскільки, позивач є особою похилого віку та офіційно не працевлаштована, у зв`язку з чим вона не втрачала заробіток, а пенсію отримувала в законному порядку.

Судом апеляційної інстанції не взято до уваги той факт, що ОСОБА_1 було подано аналогічний позов до Суворовського районного суду м. Одеси, рішенням якого позов задоволено частково, у відшкодування моральної шкоди стягнуто з ПП «Тана» 35 000,00 грн, з ПАТ СК «Примор`є» страхове відшкодування в розмірі 25 000,00 грн.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Вироком Іванівського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2011 року по справі №1-153/11 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 286 КК України. Цивільний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду за заявою потерпілої.

Під час розгляду вказаної кримінальної справи, судом встановлені обставини, які є преюдиційними для розгляду вказаної справи, а саме те, що 18 грудня 2008 року, близько 9:00 години, на 411км +500м автодороги Київ-Одеса, ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем «Мерседес Бенц», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись у правій смузі проїжджої частини в сторону м. Києва, в умовах ожеледиці, не врахував дорожню обстановку, погодні умови, не вибрав безпечну швидкість руху в результаті чого не впорався з керуванням, втратив контроль над транспортним засобом, перетнув зустрічні смуги руху і з`їхав в дренажну траншею розташовану вздовж проїжджої частини, де трапилося перекидання автомобіля.

У результаті ДТП ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження, яка згідно із судово-медичною експертизою №29-Э/65, проведеної Іванівським відділом Одеського обласного бюро СМЕ, отримала тілесні ушкодження, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили стійку втрату працездатності менш однієї третьої.

ДТП перебуває у прямому причинному зв`язку з порушенням ОСОБА_2 пунктів 1.3., 1.5., 12.1., 12.3. Правил дорожнього руху України, затверджених Кабінетом Міністрів України (далі - ПДР).

Факт заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_1 підтверджується: довідкою начальника СВ Іванівського РВ ГУМВС України в Одеській області від 13 січня 2009 року №54/109; актом від 26 січня 2009 року ПП «ТАНА» про факт нещасного випадку; довідкою дільничної лікарні смт Радісне від 05 січня 2009 року про надання ОСОБА_1 першої медичної допомоги.

Відповідно до виписки-епікризу з історії хвороби Одеської обласної клінічної лікарні №30321/1608, ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні у відділі з 18 грудня 2008 року по 15 січня 2009 року. Діагноз: політравма, закрита черепно-мозкова травма, перелом грудини,закритий чрезмищелковий перелом лівої плечової кістки зі зміщенням відломків, ускладнений фликтенами та невритом лівого ліктьового нерву, гематома правої тім`яної області, атеросклероз аорти, тахікардіальний синдром, СН 2А ст., артеріальна гіпертензія. Травма отримана в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 18 грудня 2008 року в районі с. Радостне. У зв`язку з погіршенням самопочуття ОСОБА_1 була перевезена до реанімаційного відділення Одеської обласної клінічної лікарні, де її прооперовано. Після стабілізації стану здоров`я хвора була переведена до відділу травматології.

Після виписки з Одеської обласної клінічної лікарні, ОСОБА_1 проходила лікування та знаходилася під наглядом лікарів у поліклініці № 29 м. Одеси, проходила курс лікування в санаторії «Хмільник», Лермонтовському клінічному санаторії та в інших установах.

21 квітня 2009 року ОСОБА_1 була повторно прооперовано, у зв`язку із заподіяними внаслідок ДТП травмами, про що свідчить виписка-епікриз з медичної карти № НОМЕР_3 .

У результаті ДТП, що сталося 18 грудня 2008 року, з вини ОСОБА_2 , позивач понесла матеріальні втрати, пов`язанні з відновленням здоров`я, на загальну суму 5 663,15 грн.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 11 ЦК України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Така підстава є юридичним фактом. Отже, виникнення зобов`язання з відшкодування шкоди ґрунтується на наявності факту завдання шкоди.

Підставою цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, склад якого становлять шкода, протиправне діяння особи, яка її заподіяла, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди.

Згідно із пунктами 145, 159 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року, автомобільний перевізник зобов`язаний забезпечити дотримання персоналом законодавства про автомобільний транспорт та захист прав споживачів, а пасажир має право на безпечне і високоякісне перевезення, компенсацію заподіяної шкоди.

Вироком Іванівського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2011 року у справі №1-153/11 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 286 КК України. Цивільний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду за заявою потерпілої.

Відповідно частини четвертої статті 60 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Вищевказаним вироком встановлено факт, що на час ДТП ОСОБА_2 працював водієм у ПП «Тана», яке здійснювало пасажирські перевезення у відповідному напрямку.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не безпосередньо на особу, яка заподіяла таку шкоду, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини особи, яка завдала шкоди.

Статтею 1187 ЦК України встановлено особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

За змістом статті 1172 ЦК України відповідальність фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з цією юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і шкоду така особа заподіяла у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, передбаченої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами.

Саме такі висновки щодо застосування положень статті 1172 ЦК України висловлені Верховним Судом України у постанові від 28 січня 2015 року (№ 6-229цс14).

На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК).

Шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

З урахуванням установлених обставин, суди першої та апеляційної інстанцій, задовольняючи позов, дійшли помилкового висновку, що позивач має право на відшкодування майнової шкоди, пов`язаної з відновленням здоров`я в сумі 5 663,15 грн та відшкодування шкоди, завданої в результаті ушкодження здоров`я, одноразово за один рік у розмірі 14 616,00 грн, оскільки на час ДТП ОСОБА_2 працював водієм у ПП «Тана», яке здійснювало пасажирські перевезення у відповідному напрямку, тому ОСОБА_2 не є належним відповідачем у справі.

Доводи касаційної скарги, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги той факт, що ОСОБА_1 подала аналогічний позов до Суворовського районного суду м. Одеси, є безпідставними, оскільки рішення Суворовського районного суду м. Одеси у справі №523/20016/13-ц ухвалено пізніше ніж оскаржуване рішення суду першої інстанції.

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги, скасування оскаржуваних рішень з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин першої, третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги та скасування судових рішень з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Відповідно до підпункту в) пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

З огляду на задоволення касаційної скарги, судовий збір, сплачений відповідачем за перегляд справи у суді касаційної скарги підлягає компенсації за рахунок позивача.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Блажиєвою Оленою Олександрівною, задовольнити.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 червня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 12 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове.

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 584 (п`ятсот вісімдесят чотири) грн 64 коп судового збору, сплаченого за розгляд справи у суді касаційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий А. С. Олійник

Судді: І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко