КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/2/2019 Доповідач 2 інстанція - КулішенкоЮ.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Кулішенка Ю.М., суддів: Ігнатченко Н.В., Олійника В.І. розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року позивачка звернулась до суду із вказаним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін по справі народився син ОСОБА_5, який перебуває на її утриманні. Відповідач не приймає участі в утриманні та матеріальному забезпеченні сина.

Просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина - ОСОБА_5, 2014 р.н., у твердій грошовій сумі - 2500,00 щомісяця, з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття та аліменти за минулий час, а саме 01.01.2017 по 01.05.2017 у розмірі 7362,29 грн..

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 грн., починаючи з 31 липня 2017 року і до повноліття ОСОБА_5, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу та просив суд рішення скасувати в частині визначення розміру аліментів та ухвалити нове яким стягнути з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі, що дорівнює 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31 липня 2017 року і до повноліття ОСОБА_5, посилаючись на неповне з»ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не повідомив його належним чином про час та місце розгляду справи. Зазначає, що він працює в ТОВ «Сокар Петролеум» на посаді молодшого оператора заправних станцій, сукупний дохід його з грудня 2017 року по 28 лютого 2018 року становить 19131,24 грн. тому він не має змоги виплачувати аліменти в розмірі визначеному рішенням суду. Також зазначає, що на його утриманні перебуває також дружина ОСОБА_7 та донька ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3, яка потребує особливого догляду, спеціальних гігієнічних засобів та харчування, що зумовлює великий розмір витрат.

ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення а рішення суду від 20 грудня 2017 року залишити без змін.

Відповідно до ч. 1ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає не в повній мірі.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як батько дитини, зобов'язаний утримувати свою дитину, а з врахуванням його матеріального становища, віку та повної працездатності, він має можливість сплачувати аліменти на утримання своєї дитини.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з відповідача в користь позивача аліменти у розмірі 2500 грн. з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін по справі народився син - ОСОБА_5.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне

становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років (ст. 191 СК України).

Установивши, що малолітня дитина проживає разом із матір'ю і перебуває на її утримані, а батьки в добровільному порядку не домовились про участь в утриманні сина, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення аліментів та обґрунтовано стягнув їх починаючи від дня пред'явлення позову.

Разом з тим, визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, у сумі 2500 грн., суд першої інстанції не врахував, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про можливість відповідача сплачувати аліменти у такому розмірі та наявність на утриманні відповідача доньки ОСОБА_8

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 працюючи в ТОВ «Сокар Петролеум» на посаді молодшого оператора заправних станцій за період з 29 грудня 2017 року по 28 лютого 2018 року отримав дохід 19131,24 грн.

13 січня 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб ( а.с. 124 ). ІНФОРМАЦІЯ_7 у них народилась донька ОСОБА_8, яка перебуває на утриманні відповідача ( а.с. 125).

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про зміну рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів.

Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Причому обов'язком особистим індивідуальним, а не солідарним. Тобто обов'язок утримувати дитину лежить не тільки на відповідачу, а і на позивачу, як матері дитини.

При цьому, саме на батьків покладається забезпечення належних умов неповнолітнім дітям.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд апеляційної інстанції виходить з матеріального становища відповідача, наявності на утриманні відповідача неповнолітньої доньки ОСОБА_8, враховує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

На думку колегії суддів, з відповідача в користь позивача слід стягнути аліменти в розмірі 2000 грн..

Позивачем у порядку статті 81 ЦПК України не доведено, можливості сплачувати відповідачем повністю аліменти у заявленомунею розмірі.

Визначаючи розмір аліментів суд, врахував обставини, що передбачені ст.182 СК України, потреби дитини, можливості матері, батька, загальний матеріальний стан відповідача, загальновідомі обставини про щоденну потребу дитини у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, постійне зростання цін на товари та послуги для дітей.

Будь-яких обмежень за станом здоровя працевлаштування та надання синові утримання відповідач не має.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів через порушення норм матеріального права слід змінити, стягнувши з відповідача в користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 2000 грн.

Посилання апелянта, на те, що з нього підлягають стягненню лише аліменти у розмірі не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку - безпідставні.

Сімейний Кодекс України визначає лише два способи стягнення аліментів: у частці від заробітку та у твердій грошовій сумі. Законодавством не передбачена можливість визначення розміру аліментів у відсотковому відношенні до прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати пов'язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2017 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 і.н.НОМЕР_2), аліменти на користь ОСОБА_4 (АДРЕСА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, і.н. НОМЕР_1) на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн., починаючи з 31 липня 2017 року і до повноліття ОСОБА_5, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6.

Стягнути з ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 і.н.НОМЕР_2), на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий:

Судді: