Постанова

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 640/14743/16-ц

провадження № 61-26255св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Курило В. П., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

третя особи за первісним та зустрічним позовами - Одинадцята державна нотаріальна контора м. Харкова,

третя особа за зустрічним позовом - територіальна громада м. Харкова в особі Харківської міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Харківської області від 02 жовтня 2017 року в складі колегії суддів: Колтунової А. І., Кругової С. С., Пилипчук Н. П.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Одинадцята державна нотаріальна контора м. Харкова, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом.

На обґрунтування позову зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина, яка складалася з

1/2 частини житлового будинку та надвірних будівель, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Указана частина домоволодіння належала померлому на підставі договору дарування

від 19 червня 1964 року, укладеного з ОСОБА_2 Позивач була єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 . З метою отримання свідоцтва про спадщину позивач зверталася до Одинадцятої державної нотаріальної контори з відповідною заявою у встановлений законом строк, проте їй було відмовлено у зв`язку із відсутністю належним чином оформленого правовстановлюючого документа на 1/2 частини будинку, зокрема відсутня державна реєстрація речових прав на нерухоме майно. Органом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно було відмовлено у державній реєстрації права власності на 1/2 частини будинку за ОСОБА_3 у зв`язку із його смертю.

Враховуючи вищевикладене, позивач просила суд визнати за нею у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 право власності на 1/2 частини домоволодіння № 55 з надвірними будівлями , зокрема: прибудова, сіни, ганок, вбиральня, два сараї, погріб, хвіртка, паркан, ворота з хвірткою , розташованого по АДРЕСА_1 .

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , треті особи: територіальна громада м. Харкова в особі Харківської міської ради, Одинадцята державна нотаріальна контора м. Харкова.

На обґрунтування позову посилалася на те, що їй та її матері ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 13 червня 1953 року належало по 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , після смерті якої позивач як єдиний спадкоємець, прийняла спадщину, яка складалася з 1/2 частини указаного домоволодіння, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, проте, свідоцтво про право на спадщину на цю частину домоволодіння вона не отримала. У жовтні 1963 року між нею та ОСОБА_3 укладено шлюб, який у подальшому розірвано 06 липня 1976 року. У період шлюбу між подружжям було укладено договір дарування спірного домоволодіння, з метою подальшого проведення ОСОБА_3 ремонтних робіт. За домовленістю між подружжям, ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_1 половину від частки домоволодіння, яка їй належала, тобто 1/4 частини такого домоволодіння, а не 1/2 частини, оскільки станом на час укладення такого договору їй всього належала лише 1/4 частини домоволодіння. Посилалась на те, що договір дарування укладено під впливом обману з боку ОСОБА_3 та внаслідок помилки щодо предмета дарування. Крім того, старий будинок було знесено та побудовано новий, будівництво якого здійснювалося покійною

ОСОБА_4 ОСОБА_3 участі у перебудові не приймав. Після розірвання шлюбу в домоволодінні останній не проживав майже 40 років, участі у його утриманні не приймав, за життя вимоги про поділ майна не заявляв. Вважала, що ні

ОСОБА_3 , ні його спадкоємці не набули право власності на домоволодіння

АДРЕСА_1 . За ОСОБА_3 право власності зареєстроване незаконно, реєстрація об`єкта проведена з істотними порушеннями, без надання належної технічної документації, об`єкти реєстрації за літерами не співпадають.

Посилаючись на те, що будівництво, ремонт та утримання спірного домоволодіння здійснювалося нею та її покійною матір`ю за власні кошти, просила суд визнати за нею право власності на домоволодіння

АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 04 липня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 за

ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 66,5 кв. м, та господарські споруди, зокрема: прибудова, сіни, ганок, вбиральня, сарай, погріб, хвіртка, паркан, ворота з хвірткою.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Задовольняючи первісний позов ОСОБА_1 про визнання права власності на частину житлового будиноку в порядку спадкування за законом, суд першої інстанції, виходив з того, що ОСОБА_3 за життя на праві власності належала 1/2 частини домоволодіння, яке було перебудовано за рахунок останнього на підставі дозволу Харківської районної ради депутатів трудящих від 09 лютого 1965 року. Зазначене домоволодіння не є самочинно збудованим та 1/2 його частина входить до складу спадкового майна. ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті батька - ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину шляхом подання до нотаріальної контори відповідної заяви, проте немає можливості оформити у встановленому законом порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, оскільки померлий за час життя не зареєстрував правовстановлюючий документ на 1/2 частинидомоволодіння, яка належала йому на підставі договору дарування.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, виходив із недоведеності посилань ОСОБА_2 на укладення договору дарування ОСОБА_3 1/4 частини домоволодіння та наявність у матеріалах справи доказів, з яких достовірно вбачається, що ОСОБА_2 було передано у власність останнього на підставі договору дарування саме 1/2 частинидомоволодіння, а також доказів, що спірний житловий будинок на підставі рішення виконавчого комітету Київської районної ради від 09 лютого 1965 року, побудований ОСОБА_2 та ОСОБА_4 без участі ОСОБА_3 .

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 02 жовтня 2017 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 04 липня 2017 року в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , скасовано, ухвалено у цій частині нове рішення, яким визнано за ОСОБА_2 право власності на 3/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 04 липня 2017 року в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями змінено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

У іншій частині рішення Київського районного суду м. Харкова від 04 липня

2017 року залишено без змін.

Вирішуючи спір, апеляційний суд, виходив із того, що суд першої інстанції визнаючи за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини спірного житлового будинку, помилково виходив з того, що така частина будинку належала померлому на підставі договору дарування. Судом не враховано було того, що предметом договору дарування був старий будинок, який був зруйнований, а спадщина відкрилась на новий житловий будинок з надвірними будівлями, побудований на підставі рішення виконкому Київської районної ради

від 09 лютого 1965 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду апеляційної інстанції скасувати та рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи судом апеляційної інстанції та помилкового скасування рішення суду першої інстанції.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У грудні 2017 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, посилаючись на те, що рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судами установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який був батьком ОСОБА_1 , яка є єдиним спадкоємцем першої черги після його смерті.

24 жовтня 1963 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, який 06 липня 1976 року розірвано.

Встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належав на праві власності ОСОБА_5 (батько ОСОБА_2 ).

Зі свідоцтва про право на спадщину від 13 червня 1953 року вбачається, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 на домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (у подальшому вулицю та номер будинку було перейменовано на АДРЕСА_1) були його дочка

ОСОБА_2 та дружина ОСОБА_4

19 червня 1964 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір дарування, відповідно до умов якого ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 1/2 частини вказаного домоволодіння.

На час укладення вказаного договору дарування, згідно з актом обстеження

від 03 вересня 1964 року, та технічного висновку Харківського міського бюро технічної інвентаризації від 06 жовтня 1964 року, всі частини будинку, у зв`язку з тривалим строком служби, прийшли до повної непридатності та подальша експлуатація у якості житла є неможливою, оскільки вимагає повну зміну всіх конструктивних елементів.

Рішенням виконавчого комітету Київської районної ради депутатів трудящих від 09 лютого 1965 року дозволено ОСОБА_3 перебудувати жилий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , зобов`язано перебудову проводити у колишніх розмірах та оформити в бюро технічної інвентаризації належну технічну документацію.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла.

Відповідно до довідки комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації від 27 жовтня 2011 року право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_4 (1/2 частини) на підставі свідоцтва про право на спадщину, та ОСОБА_3 (1/2 частини) на підставі дублікату договору дарування.

Правовстановлюючі документи, на підставі яких була проведена реєстрація права власності на зазначених осіб, були видані на старий будинок, який було зруйновано.

Будівництво основної частини житлового будинку закінчено у 1967 році, будівництво споруд та надвірних будівель здійснювалось до 1975 року.

Предметом спору між сторонами у справі є житловий будинок з надвірними будівлями, який був побудований продовж 1967-1975 років.

16 серпня 2007 року за заявою ОСОБА_3 як власника було виготовлено технічний паспорт на житловий будинок, розташований по

АДРЕСА_1 .

05 травня 2017 року на замовлення ОСОБА_2 комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» було виготовлено технічний паспорт на будинок по АДРЕСА_1 .

22 червня 2017 року за повторним зверненням ОСОБА_2 товариством з обмеженою відповідальністю «Інвентарбюро» було виготовлено новий технічний паспорт на вищевказаний будинок.

Після звернення ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 , та складається з 1/2 частини домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , Одинадцятою харківською державною нотаріальною конторою надано відповідь від 01 листопада 2011 року № 5702/02-14, відповідно до якої свідоцтво про право на спадщину видати неможливо, оскільки житловий будинок знесений, тобто відсутній об`єкт спадкування.

З аналогічних підстав не було оформлено право на спадщину на 1/2 частини зазначеного житлового будинку з надвірними будівлями після смерті ОСОБА_4 її донькою ОСОБА_2 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Оскільки предметом спору між сторонами у справі є житловий будинок з надвірними будівлями, який був побудований продовж 1967 - 1975 років, тому до спірних правовідносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року, Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року.

Відповідно до пункту 3.2. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держбуду України від 24 травня 2001 року № 127, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за № 582/5773, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року, не відносяться до самочинного будівництва.

Положеннями Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, визначений перелік документів, на підставі яких проводиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу.

Відповідно до статті 113 ЦК УРСР, яка діяла станом на час виникнення спірних правовідносин, при спільному будівництві житлового будинку право спільної сумісної власності виникає у подружжя, якщо будівництво відбувалось у період шлюбу, або у членів сім`ї, якщо житловий будинок був побудований у результаті їх спільної праці. Проте, письмовим договором між ними може бути передбачено, що житловий будинок належить їм на праві спільної часткової власності.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті.

Отже, вирішуючи спір, апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України 2004 року), з урахуванням встановлених обставин і вимог статей 10, 60 ЦПК України 2004 року, встановивши, що під час перебування спадкодавців у шлюбі ними було зруйновано старий дім, який належав їм та ОСОБА_4 на праві власності, та у продовж 1967 - 1975 років побудовано новий житловий будинок з надвірними будівлями, на який вони не оформили правовстановлюючі документи та ураховуючи те, що предметом спору між сторонами є новий житловий будинок з надвірними будівлями, обґрунтовано вважав, що частки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у праві власності на спірний житловий будинок складають по 1/4 частини такого домоволодіння, а частка ОСОБА_4 - 1/2, а тому спадкоємці набувають право спадкувати лише ту частину будинку, яка належала спадкодавцеві та дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_2 на праві власності належить 1/2 частини житлового будинку в порядку спадкування після смерті матері та 1/4 частини, як майно набуте у період шлюбу, на яке вона має право після смерті чоловіка, а ОСОБА_1 - 1/4 частини спірного житлового будинку в порядку спадкування після смерті свого батька.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом було дотримано норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Щодо зупинення виконання рішення

Відповідно до частини 3 статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Враховуючи те, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 жовтня 2017 року зупинено виконання рішення Апеляційного суду Харківської області від 02 жовтня

2017 року до закінчення касаційного провадження, тому виконання рішення на підставі частини 3 статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 02 жовтня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Апеляційного суду Харківської області

від 02 жовтня 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

В. П. Курило

М. Є. Червинська