ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» січня 2019 року

м. Харків

справа № 638/9212/16-ц

провадження № 22ц/818/556/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Харківський національний університет радіоелектроніки,

третя особа - ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги Харківського національного університету радіоелектроніки та ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2016 року в складі судді Грищенко І.О.,

в с т а н о в и в:

У квітні 2016 року Омаров ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Харківського національного університету радіоелектроніки, третя особа: ОСОБА_2 про визнання незаконним (протиправним) та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який в подальшому уточнював.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до наказу Харківського національного університету радіоелектроніки № 231 К від 21 березня 2016 року його звільнено з посади проректора з міжнародного співробітництва Харківського національного університету радіоелектроніки з достроковим розірванням контракту від 18 серпня 2015 року з підстав, передбачених контрактом, у звязку з невиконанням умов, викладених у пунктах 3.16.2, 3.16.3, 3.16.5, 3.19, 3.20 контракту (пункт 4.6 контракту, пункту 8 частини 1 статті 36 КЗпП України).

Зазначив, що в наказі визначена єдина підстава його винесення: аудиторський звіт позапланового внутрішнього аудиту окремих питань діяльності Харківського національного університету радіоелектроніки за період діяльності з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року (аудиторський звіт затверджено 03 березня 2016 року № 12/20-1).

Вказав, що відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України № 19 від 14 січня 2006 року «Про проведення позапланового внутрішнього аудиту», в університеті призначено проведення позапланового внутрішнього аудиту в період з 20 січня по 09 лютого 2016 року. При цьому, Міністерство освіти і науки України діяв не на підставі, і поза межами повноважень та у спосіб, що не передбачений законодавством.

На підставі вказаного наказу в університеті проведено позаплановий внутрішній аудит окремих питань діяльності університету за період діяльності з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року і сам аудиторський звіт затверджено 03 березня 2016 року № 12/20-1.

04 березня 2016 року університетом на його імя направлено «Повідомлення про розірвання контракту з працівником закладу освіти, що є у загально - державній власності», яким повідомлено про допущені ним порушення вимог контракту і що контракт буде розірвано з 21 березня 2016 року. Серед перелічених порушень вимог контракту також вказано як порушення невиконання вимог пункту 1.5 контракту, оскільки він нібито відмовився надавати пояснення на запитання поставлені керівником ОСОБА_2 у службових записках від 01 березня 2016 року.

Зазначив, що з боку ОСОБА_2, як тимчасово виконуючого обов'язки ректора університету на його адресу ніколи не надходили будь-які службові записки, в тому числі, і від 01 березня 2016 року.

Вважав, що з незрозумілих причин після того, як 03 березня 2016 року затверджено аудиторський звіт, вже наступного дня тимчасово виконуючий обов'язки ректора ОСОБА_2 за власним підписом направив повідомлення про розірвання контракту і звільнення проректора, в той час, як аудиторський звіт надано не йому, а як викладено у вступній частині звіту Міністерству освіти і науки України.

Зазначив, що аудиторський звіт має рекомендаційний характер і у своїй підсумковій частині не зазначає коло винних осіб, які в результаті невиконання або неналежного виконання своїх посадових обовязків, заподіяли шкоду університету. Отже, посилання тимчасово виконуючого обов'язки ректора університету на висновки аудиторського звіту, як на встановлений факт порушення посадових обовязків проректора без врахування таких фактів, як ступінь тяжкості вчинених проступків, заподіяну порушенням шкоду, обставини, за яких вчинено проступки, є необґрунтованими, оскільки метою цього внутрішнього аудиту є надання керівництву Міністерства освіти і науки України обєктивної і незалежної оцінки діяльності Харківського національного університету радіоелектроніки.

Вказав, що аудиторський звіт затверджено 03 березня 2016 року за № 12/20-1, а повідомлення про дострокове розірвання контракту відбулось вже 04 березня 2016 року, тобто без встановлення його вини.

Вважав, що аудиторський звіт надано Міністерству освіти і науки України, і тільки Міністерство освіти і науки України повинно робити будь-які висновки по ньому, а не тимчасово виконуючий обов'язки ректора університету ОСОБА_2, якому аудиторський звіт навіть не був адресований. А відбулося те, що Міністерство освіти і науки України навіть не зробив будь-яких самостійних висновків по аудиторському звіту і нічого не доручив адміністрації університету, в той час, як тимчасово виконуючий обов'язки ректора університету ОСОБА_2 зробив власні висновки за Міністерство, що недопустимо і це, в свою чергу призвело до видання незаконного наказу про його звільнення.

Вказав, що вчена рада університету 25 березня 2016 року на своєму засіданні розглянула результати фінансової діяльності університету за 2015 рік і без урахування негативного висновку аудиторського звіту, прийняла рішення щодо визнання цих результатів задовільними.

У відповідності до трудового контракту проректора з міжнародного співробітництва № 01/27-125 від 19 серпня 2015 року та наказу по університету його призначено на цю посаду з 18 серпня 2015 року. Наказом по університету від 14 грудня 2015 року № 1176К його з 15 грудня 2015 року відсторонено від виконання посадових обовязків проректора, тобто він виконував свої обовязки тільки 4 місяця.

Зазначив, що у повідомлені № 04/19-307 вказано, що він порушив вимоги пункту 1.5 контракту, однак службова записка № 01/27-319 від 01 березня 2016 року на його імя підписана тимчасово виконуючим обов'язки проректора університету з міжнародного співробітництва ОСОБА_4 Відповідь на вказану службову записку за № 01/27-335 від 01 березня 2016 року підписана ним та адресована ОСОБА_4

Вказав, що умовами контракту чітко передбачено його підзвітність лише керівнику закладу ректору, його підпорядкування іншим працівникам університету, у тому числі, тимчасово виконуючих обов'язки проректорів, контрактом не передбачено, тому не є порушенням пункту 1.5 контракту та не може бути підставою для дострокового розірвання контракту.

Вважав, що покладення вини, за виявлені аудиторами порушення щодо штатної дисципліни, стан виконання господарських угод, стан збереження майна, використання оборотних та необоротних активів, утворення та використання власних надходжень установи, організація та здійснення державних закупівель, стан ведення бухгалтерського обліку, перевірки правильності та законності використання коштів на проведення науково-дослідних робіт, на проректора з міжнародного співробітництва у звязку з невиконанням ним своїх обовязків щодо формування основних положень концепції фінансово-економічної діяльності університету є безпідставним, оскільки впровадження нової концепції фінансово-економічної діяльності можливе лише після розгляду фінансового звіту за 2015 рік та обговорення проекту на засіданні вченої ради університету.

Зазначив, що є також безпідставним покладення вини за виявлені аудиторами порушення за два роки перевірки на проректора з міжнародного співробітництва у звязку з невиконанням ним своїх обовязків щодо планування і організації фінансування діяльності університету та його структурних підрозділів, оскільки починаючи з 18 серпня 2015 року він вивчав ці питання, однак рекомендації аудиторів щодо виявлення порушень мають бути враховані вченою радою університету при розгляді питання про результати фінансової діяльності університету за 2015 рік, та відповідно до рішення вченої ради університету від 25 березня 2016 року, вже після його звільнення, результати фінансової діяльності за 2015 рік визнано задовільними.

Вважав, що покладення вини, за виявлені аудиторами порушення за два роки перевірки у звязку з невиконанням ним своїх обовязків щодо організації діяльності структурних підрозділів щодо надання платних послуг також є безпідставними, оскільки рішенням вченої ради університету від 25 березня 2016 року результати фінансової діяльності університету за 2015 рік визнано задовільними.

Зазначив, що жодного факту щодо невиконання ним пункту 3.19 контракту не зафіксовано, у самому аудиторському звіті зазначені інші порушники, які також відповідають за стан збереження майна, використання оборотних та необоротних активів.

Вказав, що трудовим контрактом не розкривається поняття своєчасності, тому встановлення своєчасності надання щорічного звіту можливе тільки після надходження пропозиції від керівника надати такий звіт. До нього не надходило пропозицій від т. в. о. ректора надати у встановлений строк щорічний звіт.

Зазначив, що перевіркою, проведеною Головним Управлінням Держпраці у Харківській області щодо порушення законодавства про працю встановлено, що винні особи в підсумковій частині звіту не зазначені; адміністрацією університету не надані документи, які б прямо визначали, в чому полягає вина саме звільнених осіб та порушення умов контракту; його звільнено під час перебування у відпустці; що адміністрацією університету направлено лист щодо отримання трудової книжки у відділі кадрів не в день звільнення 31 березня 2016 року, а 22 березня 2016 року.

Просив визнати незаконним (протиправним) і скасувати наказ Харківського національного університету радіоелектроніки № 231 К від 21 березня 2016 року про звільнення ОСОБА_1 з посади проректора з міжнародного співробітництва Харківського національного університету радіоелектроніки 21 березня 2016 року з достроковим розірванням контракту від 18 серпня 2015 року з підстав, передбачених контрактом у звязку з невиконанням умов, викладених у пунктах 3.16.2, 3.16.3, 3.16.5, 3.19, 3.20 контракту (пункт 4.6 контракту, пункту 8 частини 1 статті 36 КЗпП України); поновити ОСОБА_1 на роботі в Харківському національному університеті радіоелектроніки проректором з міжнародного співробітництва Харківського національного університету радіоелектроніки; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі в Харківському національному університеті радіоелектроніки проректором з міжнародного співробітництва Харківського національного університету радіоелектроніки; стягнути з Харківського національного університету радіоелектроніки на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу протягом 4 місяців 26 днів (з 21 березня 2016 року по 17 серпня 2016 року включно) в розмірі 78 869,40 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, визнано незаконним (протиправним) і скасовано наказ Харківського національного університету радіоелектроніки № 231 К від 21 березня 2016 року про звільнення ОСОБА_1 з посади проректора з міжнародного співробітництва Харківського національного університету радіоелектроніки 21 березня 2016 року з достроковим розірванням контракту від 18 серпня 2015 року з підстав, передбачених контрактом у звязку з невиконанням умов, викладених у пунктах 3.16.2, 3.16.3, 3.16.5, 3.19, 3.20 контракту (пункт 4.6 контракту, пункту 8 частини 1 статті 36 КЗпП України); поновлено ОСОБА_1 на роботі в Харківському національному університеті радіоелектроніки проректором з міжнародного співробітництва Харківського національного університету радіоелектроніки; допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі в Харківському національному університеті радіоелектроніки проректором з міжнародного співробітництва Харківського національного університету радіоелектроніки; стягнуто з Харківського національного університету радіоелектроніки на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21 березня 2016 року по 17 серпня 2016 року включно в розмірі 78 869,40 грн.; стягнуто з Харківського національного університету радіоелектроніки в дохід держави судовий збір в розмірі 788,69 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, Харківський національний університет радіоелектроніки та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги, в яких просили рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, судові витрати покласти на позивача.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Харківський національний університет радіоелектроніки вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що звільнення працівника, який знаходиться на лікарняному або у відпустці на підставі пункту 8 статті 36 КЗпП України не заборонено; що розірвання контракту оформлено рішенням уповноваженої особи з відповідним попередженням про розірвання контракту, яке було зроблено завчасно у встановлені законом строки; що згідно аудиторському звіту позивач взагалі був незаконно прийнятий на роботу; що аудиторським звітом встановлено невиконання позивачем пунктів 3.16.2, 3.16.3, 3.16.5, 3.19, 3.20 контракту; що жодного разу позивач не приймав активної участі у засіданнях з питань, передбачених його контрактом; що будь-які службові записки, які переміщуються між відділами університету не підлягають обовязковій реєстрації; що поновити позивача на раніше займаній посаді немає можливості, оскільки наказом № 85 від 10 лютого 2016 року з 11 квітня 2016 року були введені в дію зміни до штатного розпису, у відповідності до яких, посада, яку займав позивач, виведена зі штату і на теперішній час її не існує; що з перевищенням службових обовязків позивача були підписані договори партнерства університету з Університетом Хазар (Азербайджан) і Бакинським технічним університетом (Азербайджан), однак з моменту підписання цих договорів ніяких спільних проектів реалізовано не було, план партнерських заходів відсутній; що позивач не оформив документи, що дають йому права підписувати міжнародні договори, також позивач підписував акти експертизи на відсутність у відомостях, переданих іноземним громадянам інформації, що відноситься до державної таємниці та для службового користування, хоча йому не надано відповідний допуск; що у 2015 році позивач залучив до університету 183 іноземних студента, що в 2 рази менше ніж в попередні роки, що призвело до фінансових збитків діяльності університету; що діяльність позивача призвела до того, що університет 14 квітня 2016 року отримав від МО Азербайджанської республіки листа про те, що дипломи Харківського національного університету радіоелектроніки визнаватися в ній більше не будуть.

ОСОБА_2 вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що позивач не оскаржував висновки аудиторського звіту позапланового внутрішнього аудиту; що неможливість використання аудиторського звіту в якості підтвердження факту порушення умов контракту суперечить самій меті проведення аудиту; що саме в компетенції керівника навчального закладу знаходиться право призначати на посади та звільняти з них працівників, а не до компетенції засновника цього закладу; що керівник бюджетної установи приймає управлінські рішення на підставі поданого аудиторського звіту; що лист Головного Управління Держпраці у Харківській області від 11 квітня 2016 року не може бути прийнятий як доказ, оскільки до компетенції цього органу не входить надання розяснень та тлумачень змісту актів перевірок інших органів влади; що позивачем порушено вимоги пунктів 3.16.2, 3.16.3, 3.16.5, 3.19, 3.20 контракту; що факти порушень встановлені у передбачений законом спосіб за результатами проведеного незалежного та обєктивного внутрішнього аудиту.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 17 березня 2017 року апеляційні скарги Харківського національного університету радіоелектроніки та ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2016 року в частині розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу та в частині стягнення судового збору змінено, стягнуто з Харківського національного університету радіоелектроніки на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21 березня 2016 року по 17 серпня 2016 року включно в розмірі 76 763,08 грн., без урахування податків та інших обовязкових платежів, які підлягають утриманню відповідно до вимог чинного законодавства України з цієї суми; стягнуто з Харківського національного університету радіоелектроніки в дохід держави судовий збір в розмірі 767,63 грн.; виключено з мотивувальної частини рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2016 року посилання суду, як на підставу незаконності звільнення ОСОБА_1, на порушення частини 3 статті 40 КЗпП України; в іншій частині рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 11 липня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Апеляційного суду Харківської області від 17 березня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, пунктом 2 частини 1 статті 274 ЦПК України передбачено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Аналізуючи наведені норми права та обставини справи, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг вважає, що апеляційні скарги Харківського національного університету радіоелектроніки та ОСОБА_2необхідно задовольнити, рішення суду скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у відповідача не було законних підстав для звільнення ОСОБА_1 з посади проректора міжнародного співробітництва ХНУРЕ, оскільки факти порушення ним умов пунктів 3.16.2, 3.16.3, 3.16.5, 3.19, 3.20 контракту належним чином не доведені.

Проте, з таким висновком суду погодитися повністю не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18 серпня 2015 року між Харківським національним університетом радіоелектроніки, в особі виконуючого обов'язки ректора ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено контракт, за умовами якого ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду проректора з міжнародного співробітництва на строк з 19 серпня 2015 року по 19 серпня 2020 року.

Пунктом 6.4 контракту передбачена можливість звільнення працівника з ініціативи закладу освіти до закінчення строку дії контракту, зокрема у випадку невиконання працівником умов, викладених у пунктах 3.1 - 3.20 вказаного контракту.

14 грудня 2015 року наказом тимчасово виконуючого обов'язки ректора Харківського національного університету радіоелектроніки ОСОБА_2 «Про організацію перевірки» № 1176 К ОСОБА_1 відсторонено від виконання посадових обов'язків з 15 грудня 2015 року, на час проведення перевірки стану фінансової діяльності університету з господарської, наукової, навчальної діяльності, та міжнародного співробітництва до 15 квітня 2016 року.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 березня 2016 року, яке залишено без змін рішенням Апеляційного суду Харківської області від 17 березня 2017 року визнано незаконним (протиправним) та скасовано пункт 3 зазначеного вище наказу від 14 грудня 2015 року № 1176 К в частині відсторонення ОСОБА_1 від виконання посадових обов'язків проректора з міжнародного співробітництва Харківського національного університету радіоелектроніки. За вказаним рішенням суду ОСОБА_1 був негайно допущений до виконання посадових обов'язків проректора з міжнародного співробітництва Харківського національного університету радіоелектроніки.

03 березня 2016 року за № 12/20-1 Міністерством освіти і науки України затверджено аудиторський звіт позапланового внутрішнього аудиту окремих питань діяльності Харківського національного університету радіоелектроніки за період діяльності з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року.

З підсумкової частини вказаного аудиторського звіту вбачається, що під час проведення аудиторського дослідження шляхом застосування певних методів, прийомів та процедур отримання аудиторських доказів встановлено, що керівництво Університету не дотримується вимог законодавства України, в результаті чого виявлено низку недоліків, що негативно впливають на стан фінансово-бюджетної дисципліни Харківського національного університету радіоелектроніки.

Так, виходячи із результатів проведеного внутрішнього аудиту та внаслідок аналізу причинно-наслідкових звязків виникнення виявлених недоліків та суперечностей зясовано, що їх поява повязана із дуже низьким рівнем системи підрозділів в Університеті, а саме:

відсутності системи оцінки фахових знань працівників навчального закладу та системи підвищення їх кваліфікації, що призвело до прогалин в знаннях законодавства України працівників Університету, що в подальшому призвело до здійснення незаконних фінансово-господарських операцій на суму 906 769,78 грн.; втрати фінансових ресурсів на суму 315 012,40 грн.;

відсутність якісної роботи з боку виконуючих обовязків ректорів та проректорів Харківського національного університету радіоелектроніки в частині збереження та використання майна, дотримання майнових та фінансових інтересів, забезпечення фінансової стабільності та покращення авторитету Університету, що призвело до прийняття неефективних управлінських рішень, що в подальшому призвело до здійснення незаконних фінансово-господарських операцій на суму 106 913,50 грн.; втрати фінансових ресурсів на суму 1 998 000,00 грн.; втрати обєктів інтелектуальної власності навчального закладу (507 патентів на винаходи та вироби); створення ризику втрати обєктів інтелектуальної власності навчального закладу та фінансових надходжень за результатами їх впровадження; створення ризику втрати права здійснювати Університетом захисту своїх інтересів при виконанні господарських угод;

систематичне перекручення та/або ігнорування норм чинного законодавства України та внутрішньогосподарських документів Харківського національного університету радіоелектроніки в. о. ректорами, проректорами та керівниками структурних підрозділів Університету, що призвело до прийняття незаконних управлінських рішень та вчинення відповідних дій, що в подальшому призвело до здійснення незаконних фінансово-господарських операцій на суму 16 833 334,50 грн.; завищення бюджетних асигнувань на суму 1 621 442,48 грн.; розкрадання коштів Університету та/або фінансування тероризму на загальну суму 314 185,67 грн.;

відсутність єдиної системи бухгалтерського обліку та системи контролю за обліком в Університеті призвело до ведення бухгалтерського обліку всупереч всім вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-ХІV, Інструкції про форми меморіальних ордерів бюджетних установ та порядок їх складання, затвердженої наказом Державного казначейства України від 27 липня 2000 року № 68, та Положенню про бухгалтерську службу Харківського національного університету радіоелектроніки, затвердженого наказом від 07 квітня 2014 року № 124.

Внаслідок встановлення фактів, недоліків, суперечностей та незаконних дій в діяльності Університету аудиторською групою, що утворена наказом Міністерства освіти і науки України від 14 січня 2016 року № 19, надано негативний висновок щодо діяльності даного навчального закладу.

Рішенням Вченої ради Харківського національного університету радіоелектроніки від 25 березня 2016 року № 4/4 «Про результати фінансової діяльності університету у 2015 році та перспективи фінансового забезпечення на 2016 рік», визнано результати фінансової діяльності університету за 2015 рік задовільними, визнано, що кошторис доходів і видатків загального та спеціального фондів бюджету університету на 2016 рік є збалансованим, видатки покриваються надходженнями.

04 березня 2016 року ОСОБА_1 письмово попереджено тимчасово виконуючим обов'язки ректора Харківського національного університету радіоелектроніки ОСОБА_2 про розірвання з ним контракту за порушення вимог пунктів 1.5., 3.16.2., 3.16.3., 3.16.5., 3.19., 3.20. контракту та про звільнення із займаної посади з 21 березня 2016 року.

Відповідно до наказу тимчасово виконуючого обов'язки ректора Харківського національного університету радіоелектроніки ОСОБА_2 від 21 березня 2016 року № 231 К ОСОБА_1 звільнено з посади проректора з міжнародного співробітництва Харківського національного університету радіоелектроніки 21 березня 2016 року з достроковим розірванням контракту від 18 серпня 2015 року з підстав, передбачених контрактом, у зв'язку з невиконанням умов, викладених у пунктах 3.16.2., 3.16.3., 3.16.5., 3.19., 3.20 контракту (пункт 6.4 контракту, пункт 8 частина 1 статті 36 КЗпП України).

Звільнення відбулося відповідно до пункту 8 частини 1 статті 36, статті 83 КЗпП України, пункту 21 Положення про порядок укладення контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 170, пункту 7 частини 3 статті 34 Закону України «Про вищу освіту».

Як підставу звільнення в наказі від 21 березня 2016 року за № 231 К зазначено аудиторський звіт позапланового внутрішнього аудиту окремих питань діяльності Харківського національного університету радіоелектроніки за період діяльності з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року, затверджений 03 березня 2016 року за № 12/20-1.

За умовами контракту від 18 серпня 2015 року № 01/27-125, зокрема пунктів 3.16.2., 3.16.3., 3.16.5., 3.19., 3.20., невиконання яких за позицією відповідача стало підставою для звільнення ОСОБА_1, передбачено наступне: пункт 3.16.2. - формування основних положень концепції фінансово-економічної діяльності.; пункт 3.16.3. - планування і організація фінансування діяльності університету та його структурних підрозділів; пункт 3.16.5. - організація діяльності структурних підрозділів щодо надання платних послуг; пункт 3.19. - дотримуватися чинного законодавства щодо збереження і придбання майна, збільшення прибутку закладу освіти, зміцнення договірної, трудової дисципліни, захисту відомостей, що є державною, службовою та комерційною таємницею; пункт 3.20. - своєчасно подавати керівникові закладу щорічний звіт про результати виконання умов, передбачених контрактом, а у разі неналежного виконання - достроково, за вимогою керівника закладу.

Станом на момент звільнення, 21 березня 2016 року, ОСОБА_1 перебував у відпустці з 21 березня 2016 року по 23 березня 2016 року, а з 24 березня 2016 року по 06 квітня 2016 року включно - на лікарняному.

Відповідно до вимог статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до статті 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

У частині третій статті 21 КЗпП України визначено, що контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (у тому числі, матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі, дострокового, можуть установлюватися угодою сторін.

Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов'язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз'яснено, що вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 8 статті 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір за наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання.

Зі змісту оскаржуваного наказу вбачається, що його звільнено на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України тобто з підстав, передбачених контрактом.

Відповідно до частини 3 статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Аналогічні правила застосовуються і до випадків звільнення працівника з підстав, передбачених статтею 41 КЗпП України (частина 3 цієї норми).

Разом з тим, зміст поняття «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» розкрито законодавцем у пункті 4 статті 36 КЗпП України, до якого віднесено лише звільнення з підстав, передбачених статтями 40, 41 КЗпП України. Це виключає охоплення змістом терміну «розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу» будь-якого іншого звільнення, підстава якого не зазначена в статтях 40, 41 КЗпП України або яке законодавець спеціально не визначив як розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Виходячи з нормативного тлумачення пунктів 4, 8 статті 36, частини 3 статті 40, частини 3 статті 41, статей 40, 41 КЗпП України на припинення трудового договору з працівником з підстав, передбачених контрактом - пункт 8 статті 36 КЗпП України, а не у зв'язку зі звільненням працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, частина 3 статті 40 КЗпП України не поширюється.

Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-127цс12.

Укладаючи контракт, позивач погодився з його умовами. Порушення хоча б одного з пунктів контракту є підставою для його дострокового розірвання.

Таку позицію підтримав і Конституційний Суд України, який у своєму рішенні у справі щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 21 КЗпП України зазначив, що незважаючи на ці та інші застереження, що містяться в Кодексі Законів про працю та інших актах трудового законодавства і спрямовані на захист прав громадян під час укладання ними трудових договорів у формі контрактів, сторонами в контракті можуть передбачатися невигідні для працівника умови: зокрема, це, як правило, тимчасовий характер трудових відносин, підвищена відповідальність працівника, додаткові підстави розірвання договору тощо.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення ОСОБА_1 з посади проректора з міжнародного співробітництва відбулося за ініціативою лише адміністрації Харківського національного університету радіоелектроніки і без будь-якого погодження з Міністерством освіти і науки України з цього приводу, на чию адресу надано аудиторський звіт, затверджений 03 березня 2016 року за № 12/20-1, однак колегія суддів не погоджується з даним висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 34 Закону України «Про вищу освіту» керівник вищого навчального закладу в межах наданих йому повноважень, зокрема, призначає на посаду та звільняє з посади працівників.

Згідно із пунктом 1.2 контракту передбачено, що на підставі контракту виникають трудові відносини між працівником та закладом освіти в особі його керівника.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що тимчасово виконуючий обов'язки ректора Харківського національного університету радіоелектроніки ОСОБА_2 не мав права приймати управлінські рішення на підставі аудиторського звіту Міністерства освіти і науки України від 03 березня 2016 року, а мав чекати розпорядчі документи або вказівки з вимогою звільнення конкретних осіб з посад від Міністерства освіти і науки України є помилковими, оскільки такі рішення не перебувають в компетенції Міністерства освіти і науки України, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 630.

Також помилковими є висновки суду першої інстанції щодо того, що аудиторський звіт носить лише рекомендаційний характер.

Підпунктом 5 пункту 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 вересня 2011 року № 1001 «Деякі питання утворення структурних підрозділів внутрішнього аудиту та проведення такого аудиту в міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади, їх територіальних органах та бюджетних установах, які належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади» передбачено, що підрозділ внутрішнього аудиту відповідно до покладених на нього завдань подає керівникові центрального органу виконавчої влади, його територіального органу та бюджетної установи аудиторські звіти і рекомендації для прийняття ним відповідних управлінських рішень.

Однак, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що зміст вказаного пункту спростовує твердження про неможливість самостійного прийняття рішення керівником Харківського національного університету радіоелектроніки за результатами розгляду аудиторського звіту.

Відповідно до стандартів внутрішнього аудиту та статті 26 Бюджетного Кодексу України внутрішнім аудитом є діяльність підрозділу внутрішнього аудиту в бюджетній установі, спрямована на удосконалення системи управління, запобігання фактам незаконного, неефективного та не результативного використання бюджетних коштів, виникненню помилок чи інших недоліків у діяльності бюджетної установи та підвідомчих їй бюджетних установ, поліпшення внутрішнього контролю.

При цьому суд першої інстанції не звернув увагу на існування спеціального нормативного акта, яким врегульовані підходи до організації та проведення внутрішнього аудиту, зокрема і способу його оскарження, а саме - стандарти внутрішнього аудиту, затверджені наказом Міністерства фінансів України від 04 жовтня 2011 року № 1247. Висновок суду про неможливість використання аудиторського звіту в якості підтвердження факту порушення умов контракту суперечить самій меті проведення аудиту.

Матеріали справи свідчать про те, що зазначений звіт фактично встановив порушення фінансової дисципліни, а питання щодо застосування до робітника установи заходів дисциплінарного стягнення є прерогативою адміністрації роботодавця.

Враховуючи умови контракту та порушення, встановлені аудиторським звітом, судова колегія вважає, що у суду не було підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Не дослідивши і не надавши належної оцінки поданим позивачем доказам, не зясувавши належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог і того, яка саме правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, що має суттєве значення для правильного вирішення спору суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо задоволення позову позивача.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з відмовою в задоволенні позову позивачу.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Харківського національного університету радіоелектроніки та ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2016 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Н.П. Пилипчук

ОСОБА_6

Повний текст постанови складено 10 січня 2019 року.