Постанова

Іменем України

07 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 509/2566/16-ц

провадження № 61-29330ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області, у складі судді

Гандзій Д. М., від 07 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області, у складі колегії суддів: Кравця Ю. І., Журавльова О. Г.,

Комлевої О. С., від 01 березня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування майнової та моральної шкоди.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що внаслідок добудови в 2007 році приватним підприємцем ОСОБА_2 третього поверху до будинку АДРЕСА_1 , на другому поверсі заливає дві квартири, в тому числі і належну їй квартиру АДРЕСА_2 .

Протягом кількох років існування надбудови, її квартиру приведено в непридатний для проживання стан: пошкоджено перестінки, потріскалися стельові блоки, обвалилися димоходи на кухні, потекли труби, крани та котел, згнило вікно, частина підлоги, кухонні меблі, навісна шафа для посуду, стіл, диван, крісло, розклеївся чорно-білий телевізор. В кімнаті залиті гардероб з одягом, постільна білизна, книги та інші речі.

Стверджувала, що на засіданні комісії Овідіопольської селищної ради

від 11 листопада 2007 року було прийнято рішення про зобов`язання приватного підприємця ОСОБА_2 відшкодувати збитки постраждалим мешканцям в прогнозованому розмірі 160 000 грн, але до цього часу вказане рішення не виконане.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд зобов`язати відповідача ліквідувати прибудови, які спричинюють аварійність та небезпеку проживання, відшкодувати завдані з 2007 року збитки, у вигляді майнової та моральної шкоди в сумі 150 000 грн, від залиття та руйнування її квартири АДРЕСА_3 , для проведення капітального ремонту житла та обладнання.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 07 грудня 2016 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Висновки суду першої інстанції мотивовані тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів завдання відповідачем майнової та моральної шкоди. Розмір, завданої майнової та моральної шкоди позивачем не обґрунтовано, належними та допустимими доказами не підтверджено.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області області від 01 березня

2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилено, рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 07 грудня 2016 року залишено без змін.

Постановляючи ухвалу від 01 березня 2017 року колегія суддів погодилася з висновком суду першої інстанції про відсутність в діях відповідача елементів цивільного правопорушення: протиправність дій, вина та причинний зв`язок з наслідками, а саме пошкодженнями квартири позивача. Висновки суду першої інстанції суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли і закон, який їх регулює.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи № 509/2566/16-ц із суду першої інстанції.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»

(далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

04 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 509/2566/16-ц передано судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_5 мотивована тим, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов неправильного висновку щодо недоведеності причинного зв`язку між діями відповідача і завданням їй шкоди та пошкодженням її майна.

Вважала, що висновки судів попередніх інстанцій, не відповідають дійсності.

Стверджувала, що всі обставини зазначені нею в позові підтверджуються матеріалами справи.

Учасниками справи відзив (заперечення) на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 є власником квартири

АДРЕСА_3 .

В ніч з 10 на 11 листопада 2007 року, внаслідок сильного дощу з вітром та початку капітального ремонту даху будинку, відбулося залиття водою житлових та допоміжних приміщень квартири позивача, що підтверджується актом, складеним 11 листопада 2007 року комісією Овідіопольської селищної ради Одеської області.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми прав

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 213 ЦПК України (в редакції, що діяла на час ухвалення оскаржуваних судових рішень) передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно положень статті 57 ЦПК України, (в редакції кодексу, що діяла на час ухвалення оскаржуваних рішень), доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до частини третьої статті 10, статті 60 ЦПК України (в редакції кодексу, що діяла на час ухвалення оскаржуваних рішень) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Подібні за змістом положення містять статті 76, 81 чинного ЦПК України.

Статтею 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), які відшкодовуються у повному розмірі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав і полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна і таке інше Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При вирішенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода - відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Належним чином дослідивши надані позивачем докази, суди дійшли обґрунтованого висновку, що ОСОБА_6 не доведено факту вчинення відповідачем протиправних дії (бездіяльності), які спричиняють аварійність та небезпеку її проживання в квартирі АДРЕСА_3 та призвели до пошкодження її майна, а також не доведено наявності причинного зв`язку між завданою майну ОСОБА_5 шкодою та діями відповідача.

Докази на підтвердження розміру, завданої ОСОБА_7 шкоди судам не надані.

Позивач, як на одну з підстав своїх позовних вимог посилалася на рішення комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Овідіопольської селищної ради від 11 листопада 2007 року, яким за твердженням ОСОБА_5 , було зобов`язано відповідача ОСОБА_2 відшкодувати всі збитки постраждалим мешканцям прогнозовано на 160 000 грн.

Однак, судами встановлено, що таке рішення комісії ТЕБ та НС Овідіопольської селищної ради від 11 листопада 2007 року відсутнє, що підтвердила Овідіопольська селищна рада листом від 04 листопада

2016 року.

При цьому ОСОБА_2 заперечував проти позову, посилаючись на те, що не приймав участі в будівництві третього поверху будинку

АДРЕСА_1 ,а лише як приватний підприємець продав будівельні матеріали.

Встановивши вказані обставини, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 у зв`язку із їх недоведеністю.

Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

З урахуванням наведеного, оскаржені судові рішення є такими, що ухвалені із додержанням норм матеріального та процесуального права.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу ОСОБА_5 без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 07 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 01 березня

2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович О. М. Осіян Н. Ю. Сакара