Справа № 660/223/18
Номер провадження 2/660/2/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2019 рокусмт Нововоронцовка

Нововоронцовський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Каневського В.О.

за участю секретаря судового засідання Білоїд Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Нововоронцовка Херсонської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого посилався на те, що 10.12.2012 року між сторонами на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності, був укладений кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 1200,00 грн у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення умов договору відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 31.12.2017 року утворилася заборгованість розміром 22170,60 грн. На підставі викладеного позивач просив: стягнути на свою користь з відповідача 22170,60 грн заборгованості та судові витрати у розмірі 1762,00 грн.

Відповідач ОСОБА_1 надав на позов відзив згідно з яким проти позову заперечив, посилаючись на ту обставину, що позивачем не надано копії договору, за яким виникли зобов'язання, що є предметом розгляду справи. Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг не може розглядатися як укладений договір на отримання кредиту, оскільки не містить істотних умов договору. Умови та правила надання банківських послуг, додані до позовної заяви, не можуть вважатися Умовами та Правилами, що були частиною договору на час укладення договору. Також, позивач, усвідомлюючи про порушення свого права відповідачем щодо сплати чергового платежу, умисно з позовом про дострокове погашення кредиту відразу після порушення не звертався, а продовжував нараховувати проценти за користування коштами, пеню. Разом з тим, на час звернення позивача із позовом про стягнення заборгованості строк позовної давності, який становить три роки з часу виникнення права на звернення минув, а оскільки сторонами не було договором збільшено строку позовної давності, тому просив застосувати позовну давність до всіх заявлених Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» до ОСОБА_1 вимог: про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 10.12.2012 року в сумі 22170,60 грн; судових витрат в розмірі 1762,00 грн. Просив відмовити у задоволенні позову.

Позивачем Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» подано відповідь на відзив, якою зазначено, що кредитний договір, укладений між сторонами, складався із: Заяви позичальника, Пам'ятки клієнта, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку. Про згоду відповідача на укладення договору саме в такій формі та ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами свідчить підпис ОСОБА_1 на заяві позичальника. Щодо Умов та Правил надання банківських послуг, позивач зазначив, що вони є загальнодоступними на сайті, а відповідач, зазначаючи що не можна вважати, що саме в такій редакції вони були частиною договору на час його укладення, інших Умов та Правил не надав, тому надані позивачем докази є належними та допустимими. Також відповідач до певного часу виконував належним чином свої обов'язки, що свідчить про ознайомлення його з умовами кредитування. Щодо строків позовної давності позивач зазначив, що п.1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років та, оскільки порушення триває, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Тому просив позов задовольнити.

Заперечення від відповідача ОСОБА_1 на відповідь на відзив до суду не надходило.

У судове засідання представник позивача не з'явився, надав клопотання про слухання справи за його відсутності, просив задовольнити позов.

Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просив у задоволенні позову відмовити.

Процесуальні дії у справі

Заочним рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 03.05.2018 року позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено; стягнуто з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ - 14360570) заборгованість за кредитним договором №б/н від 10.12.2012 року в розмірі 22170,60 грн (двадцять дві тисячі сто сімдесят гривень шістдесят копійок) та судові витрати в розмірі 1762,00 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні.

Ухвалою суду від 24.09.2018 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнено; поновлено відповідачу строк на подання заяви про перегляд заочного рішення; заочне рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 03 травня 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - скасовано; справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 10.12.2012 року укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 1200,00 грн у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

За умовами укладеного договору, який складається з Заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості. Згідно з умовами договору, строк погашення процентів за кредитом та кредиту здійснюється в порядку - щомісячно за попередній місяць. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, в результаті чого станом на 31.12.2017 року виникла заборгованість в сумі 22170,60 грн, яка складається з наступного:

- 294,87 грн - заборгованість за кредитом;

- 16743,80 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

- 3600,00 грн - заборгованість за пенею та комісією.

А також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500,00 грн - штраф (фіксована частина);

- 1031,93 грн - штраф (процентна складова).

Вказані обставини підтверджуються копіями наданих доказів, зокрема:

-анкетою заявою про приєднання до Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку від 10.12.2012 року (а.с.60);

-витягом з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.61, том 1);

-витягом з умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку (а.с.62-85, том 1);

-розрахунком заборгованості за договором №б/н від 10.12.2012 року станом на 31.12.2017 року (а.с.58-59 том 1, а.с.25-26 том 2).

Відповідач, зважаючи на відсутність письмового договору між сторонами, який би був підставою для звернення позивача із позовом до суду, посилаючись на приписи ст.ст. 626, 628, 629, 1050 ЦК України, зазначав, що анкета-заява не є правочином у розумінні вказаних статей, а відтак відсутній договір між сторонами. Щодо вказаного твердження, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 642 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

У правовідносинах, що склалися між сторонами, вбачається наявність кредитного договору, про що свідчить прийняття банком оферти (пропозиції), а саме подання відповідачем анкети-заяви, в якій зазначено про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Разом з тим, відповідач користувався коштами, що були на балансі карткового рахунку, частково сплачував заборгованість за договором, що підтверджує прийняття ним умов укладеного договору. Тому доводи відповідача про відсутність між сторонами договірних відносин, не узгоджується з наданими доказами, а також з відзивом, оскільки вимога про застосування позовної давності може бути застосованою виключно до прав та обов'язків у існуючих правовідносинах, що фактично визнано відповідачем.

Відповідач також у відзиві спростовував, що надані позивачем Умови та Правила не можна вважати такими, що були частиною договору на час укладення договору, однак належних, допустимих та достовірних доказів щодо свого твердження суду не надав, зокрема не надав Умов та Правил, які на його думку діяли на час укладення договору.

Також, відповідач, зазначаючи однією з підстав для відмови у задоволенні позову - відсутнє звернення позивача із позовом про дострокове погашення заборгованості, не звернув увагу, що можливість такого звернення не є обов'язком, а є правом позивача, яким позивач розпоряджається на власний розсуд.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності

Так, відповідач заявив вимогу про застосування строку позовної давності, обґрунтовану тим, що трирічний строк позовної давності до всіх заявлених вимог сплив, що є підставою для відмови у позові. Позивач, заперечуючи проти застосування строку позовної давності, посилався на ту обставину, що відповідно до п.1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафу) був збільшений до 50 років.

Щодо застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Тому, доводи позивача про збільшення строку позовної давності до 50 років є необґрунтованими, оскільки не можна вважати застереження про ознайомлення позичальника з Умовами кредитування, узгодженням між сторонами збільшеного строку позовної давності або укладенням письмового договору про збільшення строку позовної давності у розумінні ст. 259 ЦК України. Збільшення позовної давності до 50 років потребувало дотримання сторонами встановленої законом письмової форми шляхом укладення відповідного договору, який боржник мав би підписати. За відсутності зазначеного, вважати, що відбулася домовленість між сторонами про зміну тривалості позовної давності, підстав немає. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року.

Тому при вирішенні вказаного питання суд керувався приписами ст.257 ЦПК України, за якою загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

З графіку заборгованості, наданим позивачем, вбачається, що останній платіж на погашення заборгованості за кредитом б/н здійснений 25.09.2014 року. Позовна заява подана до Нововоронцовського районного суду Херсонської області 13.03.2018 року. Разом з тим, з повідомлення №30.1.0.0/2-20180303РВ від 13.12.2018 року, клієнт ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) згідно з кредитним договором б/н від 10.12.2012 року отримав картку НОМЕР_2 зі строком дії випущеної картки до останнього дня 06.2016 року.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної І спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Так, відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі за № 6-14цс14.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору, кінцевий термін виконання кредитного зобов'язання відповідає строку дії картки, який визначено до останнього дня 06.2016 року (а.с.27 том 2).

Таким чином, строк позовної давності до заявлених позовних вимог не може бути застосованим, оскільки позивач звернувся до суду із позовом в межах строку позовної давності.

Норми права застосовані судом

Відповідно до ст.ст.627-629, 638 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами і є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.527 ЦК України - боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Норми договору, застосовані до спірних правовідносин

Згідно з п.1.1.6.1, 1.1.6.2 Договору, зміни в «Умови та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливе, банк повідомляє клієнтів про внесенні зміни шляхом використання різних каналів зв'язку. За п.2.1.1.5.5 Договору, клієнт зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. За п.2.1.1.12.2 Договору, в разі непогашення клієнтом боргових зобов'язань за кредитом до 25 числа місяця що слідує, в якому були здійсненні трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначених тарифами, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті з розрахунку 365/366 календарних днів на рік.

Висновок суду

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України. Тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 22170,60 грн заборгованості підлягають задоволенню, а також на підставі ст.141 ЦПК України підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення судових витрат у розмірі 1762,00 грн.

Керуючись ст.ст. 89, 259, 263-265, 273,354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ - 14360570) заборгованість за кредитним договором №б/н від 10.12.2012 року в розмірі 22170,60 грн (двадцять дві тисячі сто сімдесят гривень шістдесят копійок) та судові витрати в розмірі 1762,00 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Херсонського апеляційного суду безпосередньо або через Нововоронцовський районний суд Херсонської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

СуддяВ.О. Каневський