ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 4-с/753/218/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі РАСУЛОВІЙ А.А.

за участю

скаржника ОСОБА_1 ;

представника скаржника ОСОБА_2 ;

представника приватного виконавця Гобачової О.Р.;

представника заінтересовані особи - АТ «Універсал Банк»

Марача В.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Телявського Анатолія Миколайовича, за участю заінтересованої особи - Акціонерного товариства «Універсал Банк», про визнання неправомірними (незаконними) дій, скасування постанов та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі скаржник, ОСОБА_1 ) звернулася до суду із скаргою на неправомірні дії приватного виконавця Телявського Анатолія Миколайовича (далі - приватний виконавець, Телявський А.М.), в якій просила визнати дії приватного виконавця неправомірними та скасувати постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження, про арешт коштів боржника, про арешт майна боржника та постанову про зупинення виконавчого провадження. В обґрунтування скарги посилається на те, що 13.05.2019 року Верховним Судом у справі №753/10108/15-ц, за наслідком розгляду якої Дарницьким районним судом м. Києва було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором, відкрито касаційне провадження та зупинено виконання рішення суду. Проте, не дивлячись на дані обставини приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження та винесено постанови про арешт коштів боржника та майна боржника. Дані дії приватного виконавця скаржник вважає протиправними та просить скасувати постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження, арешт коштів та майна боржника. Також просить суд скасувати постанову про зупинення виконавчого провадження та повернути виконавчий документ стягувачу у зв`язку з зупиненням виконання рішення Верховним Судом.

В судовому засіданні скаржник та іі представник скаргу підтримали, просили її задовольнити з підстав викладених в останній.

Представники приватного виконавця та стягувача проти скарги заперечували, посилаючись на її необґрунтованість. Зазначили, що дії вчинені приватним виконавцем вчинені відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» та підстави для визнання його дій та скасування постанов відсутні.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 липня 2018 року у справі №753/10108/15, яке частково змінено постановою Київського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 107 282,68 дол. США, на виконання якого 23 січня 2019 року було видано виконавчий лист.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 13 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у зазначеній справі та зупинено виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 липня 2018 року та постанови Київського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року до його закінчення.

26 липня 2019 року представник стягувача - АТ «Універсал Банк» звернувся до приватного виконавця Телявського А.М. з заявою про примусове виконання рішення, додавши до неї виконавчий лист Дарницького районного суду м. Києва від 23 січня 2019 року.

Постановою приватного виконавця за вказаним виконавчим листом 29 липня 2019 року відкрито виконавче провадження №59662798 та в рамках даного виконавчого провадження приватним виконавцем цього ж дня винесено постанови про стягнення з боржника основної суми винагороди, про арешт майна боржника та постанову про арешт коштів боржника.

05 серпня 2019 року боржник - ОСОБА_1 звернулася з заявою до приватного виконавця про зупинення виконавчого провадження на підставі ухвали Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 13 травня 2019 року.

06 серпня 2019 року на підставі даної заяви приватним виконавцем винесено постанову про зупинення виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом (ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження»).

За змістом ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець, зокрема, зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження, зокрема, має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Згідно ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця (ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення (ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

За змістом ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Відповідно до положень п.п. 7, 8 Розділу VІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), розпочинаючи виконання рішення про стягнення коштів, виконавець зобов`язаний винести постанову відповідно до абзацу другого частини першої статті 48 Закону. На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

Ураховуючи положення п. 2 ч. 1 ст. 48, п. 3 ч. 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» та п.п. 7, 8 Розділу VІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, суд приходить до висновку, що приватний виконавець мав право у день відкриття виконавчого провадження, також прийняти постанови про арешт майна боржника та арешт коштів на рахунках боржника здійснивши перелік банків та фінансових установ не вказуючи конкретні реквізити рахунків. Оскаржувана постанова відповідає вимогам чинного законодавства України щодо суми визначеної до стягнення та мітить необхідні посилання на неможливість арешту коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Водночас, суд не бере до уваги доводи скаржника та її представника відносно незаконності дій щодо відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження з підстав обізнаності останнього про наявність ухвали Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 13 травня 2019 року про відкриття касаційного провадження та зупинення виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 20 липня 2018 року та постанови Київського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року до його закінчення, оскільки відповідних доказів такої обізнаності скаржником не надано, оприлюднення вказаної ухвали у Єдиному державному реєстрі судових рішень такими не є, а обізнаність про неї стягувача не можуть слугувати підставою для відповідальності приватного виконавця.

Більш того, з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що про наявність ухвали Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 13 травня 2019 року приватному виконавцю стало відомо лише 05 серпня 2019 року, тобто після того, як боржник звернулася до приватного виконавця з заявою про зупинення виконавчого провадження та надала копію відповідної ухвали суду. Наступного ж дня, на підставі заяви боржника та доданих до неї документів, приватним виконавцем винесено постанову про зупинення виконавчого провадження до закінчення касаційного провадження, що в свою чергу передбачено вимогами Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Водночас, статтею 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Враховуючи те, що копії оскаржуваних постанов скаржник отримала лише 02.08.2019 року, що підтверджується матеріалами справи, суд вважає, що строк для подання скарги пропущений з поважних причин та підлягає поновленню.

Разом з тим, суд приходить до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити, оскільки з матеріалів справи вбачається, що постанови приватного виконавця винесені відповідно та з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та не порушують права та законні інтереси скаржника.

На підставі вище наведеного та керуючись стст. 447, 449 Цивільного процесуального кодексу України, стст.1, 2, 13, 18, 26, 52, 56, 59 Закону України «Про виконавче провадження», суд -

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на подання скарги на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Телявського Анатолія Миколайовича.

Скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Телявського Анатолія Миколайовича, за участю заінтересованої особи - Акціонерного товариства «Універсал Банк», про визнання неправомірними (незаконними) дій, скасування постанов та зобов`язання вчинити дії - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СУДДЯ КАЛІУШКО Ф.А.