Номер провадження: 22-ц/813/3475/19
Номер справи місцевого суду: 520/240/15-ц
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Віцько А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційні скаргі ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 - адвоката Гуляєвої Алли Анатоліївни на рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Одеська товарна біржа, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, визнання договору купівлі-продажу дійсним,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Одеська товарна біржа, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного 02.04.1998 року та зареєстрованого на Одеській товарній біржі № 22714 між ОСОБА_1 , від імені якого діяв ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , в частині покупця ОСОБА_9 недійсним; визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного 02.04.1998 року та зареєстрованого на Одеській товарній біржі № 22714 відповідно до якого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 продали, а ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_1 визнати дійсним з моменту укладення, а саме з 02.04.1998 року; поновити строк позовної давності на звернення з цим позовом до суду.

В обгрунтування позову, позивач зазначав, що 02.04.1977 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ( ОСОБА_10 ) був укладений шлюб, який рішенням Жовтневого районного суду м.Одеси від 06.01.2000 року було розірвано.

У 2012 році рішенням апеляційного суду Одеської області було встановлено факт припинення шлюбних відносин між подружжям Гурських з 1996 року.

Незважаючи на фактичне припинення шлюбних стосунків, сторони продовжували підтримувати ділові стосунки.

Так, 04.08.1997 року ОСОБА_1 видав на ім`я ОСОБА_2 довіреність на вчинення від його імені дій, пов`язаних із управлінням спільного майна подружжя.

Так, позивач зазначає, що ОСОБА_2 надавалися грошові кошти на придбання на ім`я позивача трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 . Проте, ОСОБА_2 , скориставшись довірою позивача та довіреністю виданою на її ім`я, уклала договір купівлі-продажу на своє та позивача ім`я (як покупці).

Позивач вважає такі дії позивача недобросовісними, оскільки грошові кошти надавалися позивачем для придбання квартири в м.Одеси для позивача, відповідно покупцем в договорі купівлі- продажу квартири має бути лише він.

При цьому, позивач просив поновити строк позовної давності на оскарження даного договору, посилаючись на те, що вимоги по спірній квартирі розглядалися в рамках цивільної справи з 2000 по 2011 рік та за заявою позивача позов було залишено без розгляду з підстав порушення кримінальної справи в рамках якої був заявлений цивільний позов ОСОБА_1 .

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 20.11.2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 та представник ОСОБА_2 - адвокат Гуляєва Алла Анатоліївна подали апеляційні скарги, в яких просять:

* ОСОБА_1 - рішення Київського районного суду м.Одеси від 20.11.2018 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його вимоги у повному обсязі;

* представник ОСОБА_2 - адвокат Гуляєва Алла Анатоліївна - рішення Київського районного суду м.Одеси від 20.11.2018 року змінити, виключивши з його мотивувальної частини обґрунтування відмови у задоволенні позову пропуском строку позовної давності, відмовивши позивачу у задоволені позову за необґрунтованістю вимог,

посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_1 будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги в судове засідання не з`явився, подав до канцелярії апеляційного суду заяву від 19.08.2019 року про перебування його представника в декретній відпустці з 27.06.2019 року додавши копію відповідної довідки.

Представник ОСОБА_2 адвокат Гуляєва А.А. заперечувала проти відкладення судового засідання з підстав зазначених ОСОБА_1 і пояснила, що позивач був обізнаний про судове засідання на 27.08.2019 року ще 18.04.2019 року, тобто майже за 4,5 місяці. Також ОСОБА_1 за 2 місяці до судового засідання був обізнаний про перебування свого представника у декретній відпустці, але жодних дієвих заходів для забезпечення належного представництва своїх інтересів в апеляційному суді за поданою ним апеляційною скаргою не вжив, обмежившись поданням заяви до апеляційного суду про відкладення розгляду справи з посиланням на перебування свого представника у декретній відпусці. Представник відповідача вважала, що позивач таким чином зловживає процесуальними правами та нехтує процесуальними обов`язками і задоволення апеляційним судом заяви про відкладення розгляду справи за вказаних обставин буде сприяти затягуванню апеляційного провадження та недобросовісній поведінці позивача.

Судова колегія виходячи, що справа розглядається в судах з січня 2015 року, а в апеляційному суді перебуває з січня 2019 року та враховуючи, що ОСОБА_1 будучи обізнаним за 4,5 місяці про судове засідання та за 2 місяці про перебування свого представника у декретній відпустці не зазначив поважності причин не вжиття ним протягом 2-х місяців заходів щодо забезпечення належного представництва в апеляційному суді, зважаючи на позицію представника ОСОБА_2 адвоката Гуляєвої А.А., не знаходить підстав для відкладення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційних скарг, судова колегія вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 адвоката Гуляєвої Алли Анатоліївни підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1)неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3)невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4)порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що, спірна квартира є спільним майном подружжя та 1/2 частина квартири належить ОСОБА_2 , що встановлено рішенням суду в іншій цивільній справі, яке вступило в законну силу. Тому під час розгляду даної справи не можуть бути переглянуті рішення, яке має преюдиціальний характер, так як питання перегляду рішень суду відносяться до виключної компетенції апеляційних та касаційних інстанцій. Намагання, в даної справі фактично встановити нові обставини для перегляду іншого рішення, є неналежним способом захисту права у розумінні цивільного процесу та і права взагалі.

Одночасно суд посилаючись на формальні підстави для визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який укладено 02.04.1998 року, в частині даних про покупців, прийшов до висновку про порушення строку позовної давності для звернення із відповідними вимогами після укладення договору.

Проте повністю погодитися з усіма такими висновками суду першої інстанції не можна.

Судом встановлено, що:

- ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб 02.04.1977 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Одеси від 06.01.2000 року шлюб між сторонами розірваний. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 13.01.2012 року по цивільної справі №22ц-130/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_2 від 18.11.1997 року, було встановлено, що у 1996 році подружні стосунки між сторонами було припинено (т.1 а.с. 100);

- заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04.09.2013 року по справі №2-3752/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя було встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу №22714 від 02.04.1998 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 придбали квартиру АДРЕСА_1 . Приймаючи до уваги, що сторонами під час шлюбу набуте спільне майно подружжя у вигляді даної квартири, суд, на підставі вимог ст. ст. 22, 28, 29 Кодексу про шлюб і сім`ю України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), визнав за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку даної квартири. (т.1 а/с 40);

- ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22.01.2014 року зазначене рішення залишено без змін (т.1 а.с. 8).

Презумція передбачена ч.2 ст. 60 СК України полягає в тому, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Враховуючи наведене та приймаючи до уваги, що судовим рішенням в іншій цивільній справі, яке вступило в законну силу, визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину спірної квартири у зв`язку з набуттям її в шлюбі з ОСОБА_1 , суд першої інстанції вірно зазначив, що вимоги позивача про визнання себе покупцем за договором купівлі-продажу зведені до намагання встановити нові обставини придбання спірної квартири, для перегляду іншого судового рішення, яке вступило в закону силу.

При цьому суд, виходячи зі змісту мотивувальної частини позову, набув об`єктивного висновку про неналежність обраного позивачем способу захисту права, обґрунтовано пославшись на те, що цивільно-процесуальним законодавством України передбачено право сторони на перегляд рішень суду першої інстанції в апеляційному та касаційному порядку тощо.

Також суд першої інстанції обґрунтовано вказав на преюдиційний характер рішення суду в іншій цивільній справі, яке набрало законної сили, внаслідок чого такі обставини не доказуються при розгляді цієї справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції набув правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених вимог по суті.

Висновки суду в цій частині рішення відповідають встановленим у справі обставинам, узгоджуються з дослідженими доказами та судовими рішеннями в іншій цивільній справі щодо осіб, які беруть участь в даній справі та засновані на законодавстві.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 з посиланням на рішення апеляційного суду від 13.01.2012 року та від 28.01.2014 року про встановлення факту припинення подружніх стосунків сторін у 1996 році, не спростовують висновку суду про преюдиційність рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04.09.2013 року, яке вступило в законну силу і яким встановлено, що сторонами під час шлюбу набуте спільне майно подружжя у вигляді даної квартири та визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку даної квартири. Тобто доводи апеляційної скарги в цій частині зведені до переоцінки доказів і висновків суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вимог і правильності ухваленого районним судом рішення по суті не спростовують.

Разом з тим судова колегія погоджується з доводами апеляційної скарги представника ОСОБА_2 адвоката Гуляєвої А.А. та з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо необґрунтованого посилання судом в мотивувальній частині рішення в якості обґрунтування відмови у задоволенні позову про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним та визнання договору купівлі-продажу дійсним на позовну давність.

Перебіг позовної давності є окремою самостійною підставою для відмови у позові і застосовується лише до обгрунтованих вимог.

У разі необґрунтованості та/або недоведеності позовних вимог, суд відмовляє у задоволенні таких вимог у зв`язку з їх безпідставністю, тобто по суті.

Набувши висновку про необґрунтованість заявлених вимог у зв`язку з неналежно обраним позивачем способом захисту права шляхом встановлення нових обставин, які вже були предметом розгляду в іншій цивільній справі, де брали участь ці самі сторони, рішення в якій вступило в законну силу, що є підставою для відмови у позові по суті, суд разом з тим послався в мотивувальній частині рішення також і на пропуск строку позовної давності.

Враховуючи наведене апеляційні скарги сторін в цій частині є обґрунтованими.

Тому слід виключити з мотивувальної частини рішення посилання на пропуск строку позовної давності в якості обґрунтування відмови у задоволенні позову про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним та визнання договору купівлі-продажу дійсним. В іншій частині рішення залишити без змін.

У відповідності до ст. 141 ч. 13 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга представника ОСОБА_2 адвоката Гуляєвої А.А. підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - частковому задоволенню, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 705 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Гуляєвої Алли Анатоліївни - задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 листопада 2018 року - змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення посилання на пропуск строку позовної давності в якості обґрунтування відмови у задоволенні позову про визнання договору купівлі- продажу частково недійсним та визнання договору купівлі-продажу дійсним.

В іншій частині - рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 705 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 29.08.2019 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова