Справа № 2-6/12
У Х В А Л А

про задоволення скарги на постанову державного

виконавця про закінчення виконавчого провадження

04 січня 2019 року Христинівський районний суд Черкаської області

в складі:

головуючого - судді Олійника М.Ф.,

за участю секретаря Лещенко О.Л.,

стягувача ОСОБА_1, головного державного виконавця Христинівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Черкаській області Діденка М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Христинівці Черкаської області справу за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з скаргою на постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.

Просив визнати постанову про закінчення виконавчого провадження, винесену 30.10.2018 р. головним державним виконавцем Христинівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Черкаській області Діденком М.М., неправомірною та скасувати її; зобов'язати головного державного виконавця Христинівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Черкаській області Діденка М.М. здійснити примусове виконання рішення Христинівського районного суду від 02.08.2016 р. у справі № 2-6/12 в порядку та спосіб, який визначений судовим рішенням, - шляхом демонтування частини самочинно збудованої споруди, яка розташована по АДРЕСА_1 відступивши від межі не менше 1 (одного) метра за рахунок ОСОБА_3, без участі боржника ОСОБА_3

Як на підставу своїх вимог посилався на те, що рішенням Христинівського районного суду від 02.08.2016 р. було зобов'язано ОСОБА_3 не чинити йому перешкод в користуванні його власною земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_1 та знести шляхом демонтування частину самочинно збудованої споруди, яка розташована по АДРЕСА_1 відступивши від межі не менше 1 (одного) метра за рахунок ОСОБА_3 На виконання вказаного рішення 29.05.2017 р. Христинівським районним судом видано виконавчий лист № 2-6/12, на підставі якого 01.06.2017 р. державний виконавець відкрив виконавче провадження № 54056962. По завершенню визначеного ч. 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» строку для виконання рішення суду немайнового характеру державний виконавець, встановивши, що боржник ОСОБА_3 не виконав рішення суду, 11.07.2017 р. виніс постанову про накладення на нього штрафу в розмірі 1700 грн. та попередив останнього про кримінальну відповідальність у випадку подальшого умисного невиконання судового рішення. За наслідками проведеної 10.08.2017 р. повторної перевірки державний виконавець виніс постанову про накладення на ОСОБА_3 штрафу в сумі 3400 грн. та до Христинівського відділення поліції надіслав подання про притягнення боржника до кримінальної відповідальності. Вважаючи, що заходи з примусового виконання рішення виконані ефективно і у повному обсязі, державний виконавець 18.08.2017 р. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, керуючись при цьому вимогами п. 11 ч. 1 ст. 39 та ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження». Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 28.02.2018 р., яка залишена без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 24.04.2018 р., постанова головного державного виконавця Христинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Діденка М.М. від 18.08.2017 р. про закінчення виконавчого провадження визнана неправомірною та скасована. Суд зобов'язав головного державного виконавця здійснити примусове виконання рішення Христинівського районного суду від 02.08.2016 р. у справі № 2-6/12 в порядку та спосіб, який визначений судовим рішенням, - шляхом демонтування частини самочинно збудованої споруди, яка розташована по АДРЕСА_1, відступивши від межі не менше одного метра за рахунок ОСОБА_3, без участі боржника ОСОБА_3 Після набрання зазначеним судовим рішенням законної сили він 01.06.2018 р. знову звернувся до Христинівського районного відділу державної виконавчої служби із заявою про виконання судового рішення. З метою примусового виконання судового рішення головний державний виконавець Діденко М.М. 01.06.2018 р. пропозиції про виконання робіт по перенесенню частини незаконно збудованої споруди надіслав ФОП «ОСОБА_4», ТОВ «МБП «Тепломережа», Христинівському ВУЖКГ та йому, як стягувачу, і ОСОБА_3, як боржнику. Христинівське ВУЖКГ відмовилось виконувати роботи з демонтажу самочинного збудованої будівлі по АДРЕСА_1 про що надіслало відповідного листа на адресу головного державного виконавця Діденка М.М. Інші суб'єкти господарювання пропозицію залишили без відповіді. На повторно надіслані 12.06.2018 р. листи в адресу Верхняцького і Христинівського ВУЖКГ згода виконати роботи 23.06.2018 р. поступила від Верхняцького ВУЖКГ. Після визначення об'єму робіт, які необхідно виконати, Верхняцьке ВУЖКГ повідомило, що у зв'язку з браком працівників та техніки, підприємство виконати роботи з перенесення самочинно збудованої споруди змоги не має. У зв'язку з наведеними обставинами, головний державний виконавець Діденко М.М. 11.10.2018 р. пропозицію про виконання необхідних робіт опублікував в газеті «Христинівська сорока». У зв'язку з тим, що жодний господарюючий суб'єкт не відгукнувся на оголошення, 30.10.2018 р. головний державний виконавець Діденко М.М. виконавче провадження закінчив, керуючись при цьому вимогами п.11 ч. 1 ст. 39 та ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження». Вважає, що рішення головного державного виконавця Діденка М.М. від 30.11.2018 р. про закінчення виконавчого провадження суперечить Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, загальним засадам виконавчого провадження, порушує його права і свободи в частині володіння, користування і розпорядження своєю власністю, а тому є неправомірною і підлягає скасуванню. На зважаючи на норми Конституції, законів України та практику Європейського суду з прав людини, головний державний виконавець Діденко М.М. заходів з примусового виконання рішення суду не вжив, а обмежився оголошенням в газеті та надісланням до Христинівського ВП Уманського ВП ГУНП в Черкаській області подання про притягнення боржника до кримінальної відповідальності. Крім того, головний державний виконавець Діденко М.М. проігнорував ухвалу Христинівського районного суду від 28.02.2018 р., яка набрала законної сили, а тому є обов'язковою до виконання. При цьому не навів в оскаржуваній постанові, якими мотивами він керувався, коли приймав рішення про закінчення виконавчого провадження, і що йому перешкоджає виконати рішення в примусовому порядку з урахуванням того, що він сплатив авансовий внесок у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати. З урахуванням того, що належним чином засвідчену копію оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження він отримав 08.11.2018 р., що підтверджують приєднані до скарги копія конверту і відомості з реєстру відстеження поштових відправлень, передбачений нормами чинного законодавства 10-денний строк для її оскарження ним не пропущено.

Стягувач ОСОБА_1 у судовому засіданні скаргу підтримав повністю, посилаючись на обставини, зазначені в скарзі.

Головний державний виконавець Христинівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Черкаській області Діденко М.М. у судовому засіданні вимоги скарги не визнав та пояснив, що після скасування попередньої постанови про закінчення виконавчого провадження останнє було відновлене, запропоновано ряду організацій виконати роботи по демонтуванню частини самочинно збудованої споруди. Однак, бажання виконати такі роботи виявило лише Верхняцьке ВУЖКГ, але і воно після візуального огляду об'єкта відмовилось від проведення цих робіт. Стягувач не надав пропозицій щодо виконання рішення суду. Після цього в газеті «Христинівська сорока» було розміщене оголошення з пропозицією проведення робіт по демонтуванню, однак бажаючих також не виявилось. У зв'язку з цим була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження.

Боржник ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду скарги, від нього також не надійшло заяви про розгляд скарги за його відсутності. Суд вважає, що боржник не з'явився у судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка боржника, який належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути скаргу без участі боржника ОСОБА_3

Заслухавши пояснення вказаних осіб, дослідивши матеріали за скаргою, матеріали виконавчого провадження № 54056962,суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 02.08.2016 р. Христинівським районним судом ухвалено рішення, яким зобов'язано боржника ОСОБА_3 не чинити перешкодстягувачу ОСОБА_1 в користуванні його власною земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_1 та знести шляхом демонтування частину самочинно збудованої споруди, яка розташована по АДРЕСА_1 відступивши від межі не менше 1 (одного) метра за рахунок ОСОБА_3

На виконання вказаного рішення 29.05.2017 р. Христинівським районним судом видано виконавчий лист № 2-6/12, на підставі якого 01.06.2017 р. головний державний виконавець Христинівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Черкаській області Діденко М.М. відкрив виконавче провадження № 54056962.

По завершенню визначеного ч. 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» строку для виконання рішення суду немайнового характеру державний виконавець, встановивши, що боржник ОСОБА_3 не виконав рішення суду, 11.07.2017 р. виніс постанову про накладення на нього штрафу в розмірі 1700 грн. та попередив останнього про кримінальну відповідальність у випадку подальшого умисного невиконання судового рішення.

За наслідками проведеної 10.08.2017 р. повторної перевірки державний виконавець виніс постанову про накладення на ОСОБА_3 штрафу в сумі 3400 грн. та до Христинівського відділення поліції надіслав подання про притягнення боржника до кримінальної відповідальності.

18.08.2017 р. державним виконавцем була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження. Державний виконавець встановив, що рішення зобов'язального характеру боржником не виконане, незаконно збудована будівля не знесена, у зв'язку з чим державним виконавцем 10.08.2017 р. було надіслане подання до Христинівського відділення поліції для притягнення боржника до кримінальної відповідальності. Враховуючи викладене, керуючись вимогами п. 11 ч. 1 ст. 39 та ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець постановив виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-6/12, виданого 29.05.2017 р. Христинівським районним судом, про зобов'язання ОСОБА_3 знести шляхом демонтування частину самочинно збудованої споруди, яка розміщена на ділянці ОСОБА_1, закінчити.

Ухвалою Христинівського районного суду від 28.02.2018 р., яка залишена без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 24.04.2018 р., постанова державного виконавця від 18.08.2017 р. про закінчення виконавчого провадження визнана неправомірною та скасована.

Суд зобов'язав державного виконавця здійснити примусове виконання рішення Христинівського районного суду від 02.08.2016 р. у справі № 2-6/12 в порядку та спосіб, який визначений судовим рішенням, - шляхом демонтування частини самочинно збудованої споруди, яка розташована по АДРЕСА_1 відступивши від межі не менше одного метра за рахунок ОСОБА_3, без участі боржника ОСОБА_3

05.05.2018 р. державним виконавцем була винесена постанова про відновлення виконавчого провадження.

З метою примусового виконання судового рішення головний державний виконавець Діденко М.М. 01.06.2018 р. пропозиції про виконання робіт по перенесенню частини незаконно збудованої споруди надіслав ФОП «ОСОБА_4», ТОВ «МБП «Тепломережа», Христинівському ВУЖКГ.

Христинівське ВУЖКГ відмовилось виконувати роботи з демонтажу самочинного збудованої будівлі. Інші суб'єкти господарювання пропозицію залишили без відповіді. На повторно надіслані 12.06.2018 р. листи згода виконати роботи 23.06.2018 р. поступила від Верхняцького ВУЖКГ. Після візуального огляду будівлі, частина якої підлягає демонтажу, Верхняцьке ВУЖКГ повідомило, що підприємство не має можливості демонтувати згаданий об'єкт.

Оголошення з пропозицією про виконання робіт з демонтажу частини будівлі було опубліковане в газеті «Христинівська сорока».

30.10.2018 р. державним виконавцем була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, при цьому він керувався вимогами п.11 ч. 1 ст. 39 та ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд вважає, що вказана постанова державного виконавця суперечить Конституції та законам України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, загальним засадам виконавчого провадження, порушує права і свободи стягувача ОСОБА_1 в частині володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Зокрема, суперечить вимогам ст. 129-1 Конституції України, яка визначає, що судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Невід'ємною частиною справедливого судового розгляду та ефективного захисту права на мирне володіння майном є забезпечення державою примусового виконання судового рішення в розумний строк.

Європейський суд з прав людини у пункті 42 рішення у справі «Ромашов проти України» вказував, що пункт 1 статті 6 параграфа 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «суду» (див. також «Горнсбі проти Греції»( 980 079 ), рішення від 19 березня 1997 р., 1997-ІІ, р. 510, параграф 40).

За змістом ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад:

1) верховенства права;

2) обов'язковості виконання рішень;

3) законності;

4) диспозитивності;

5) справедливості, неупередженості та об'єктивності;

6) гласності та відкритості виконавчого провадження;

7) розумності строків виконавчого провадження;

8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями;

9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Частина 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» покладає на державного виконавця обов'язок вжити передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів до примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а пункт перший частини другої цієї ж статті Закону - здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження».

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, унормований ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» і абзац другий її частини третьої визначає, що у разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

Суд погоджується з думкою стягувача, що рішення суду у даному випадку може бути виконано без участі боржника. Для цього державному виконавцю необхідно було, зокрема, дослідити технічну документацію на споруду, частина якої підлягала демонтуванню, отримати інформацію про право ОСОБА_3 на земельну ділянку, на якій розміщена самочинна споруда, для проведення знесення частини самочинно збудованої споруди запросити поліцейських для підтримання громадського порядку та працівників для безпосереднього знесення. Вичерпних дій для виконання зазначеного державний виконавець не зробив.

Не дивлячись на викладене нормативно - правове обгрунтування та встановлений виконавчим листом № 2-6/12 спосіб та порядок виконання рішення суду від 02.08.2017 р., державний виконавець вичерпних заходів примусового виконання судового рішення не вжив, а обмежився лише тими заходами, які зазначені вище в ухвалі суду.

При цьому державний виконавець не навів в постанові, що оскаржується, мотиви, якими він керувався, коли приймав рішення про закінчення виконавчого провадження, і що йому перешкоджає виконати рішення в примусовому порядку, з урахуванням того, що, звертаючись із заявою про примусове виконання рішення, стягувач ОСОБА_1 сплатив авансовий внесок у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Згідно з ч. 5 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Передбачений нормами закону строк для оскарження постанови державного виконавця стягувачем не пропущений, оскільки постанова державного виконавця отримана стягувачем лише 08.11.2018 р., що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обгрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Суд вважає, що скарга стягувача ОСОБА_1 є обгрунтованою, тому оскаржувана постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження повинна бути визнана неправомірною та скасована, а державного виконавця необхідно зобов'язати здійснити примусове виконання рішення Христинівського районного суду від 02.08.2016 р. у справі № 2-6/12 без участі боржника ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 1, 2, 18 ч. 1, 63, 74 ч. 5 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 447, 448 ч. 1, 449, 450, 451 ЦПК України, суд УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження задовольнити.

Визнати постанову про закінчення виконавчого провадження, винесену 30.10.2018 року головним державним виконавцем Христинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Діденком Максимом Миколайовичем, неправомірною та скасувати її.

Зобов'язати головного державного виконавця Христинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Діденка Максима Миколайовича здійснити примусове виконання рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 02.08.2016 року у справі № 2-6/12 в порядку та спосіб, який визначений судовим рішенням, - шляхом демонтування частини самочинно збудованої споруди, яка розташована по АДРЕСА_1, відступивши від межі не менше 1 (одного) метра за рахунок ОСОБА_3, без участі боржника ОСОБА_3.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через Христинівський районний суд Черкаської області шляхом подачі протягом п'ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали апеляційної скарги.

Суддя М.Ф. Олійник