Справа № 161/3349/19 Головуючий у 1 інстанції: Плахтій І. Б.
Провадження № 22-ц/802/1066/19 Категорія: 29 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

секретар Концевич Я. О.

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Лисюк О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Пенсійного фонду України, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про визнання незаконними дій та стягнення коштів за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 вересня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області, Пенсійного фонду України, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про визнання незаконними дій та стягнення коштів. Свій позов обґрунтував тим, що з грудня 2006 року є пенсіонером, перебуває на обліку в Луцькому об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Волинської області, отримує пенсію по інвалідності другої групи на підставі Закону України «Про державну службу» та Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування». Для призначення пенсії, відповідно до Закону України «Про державну службу», від подав довідку за відповідною формою, яку було затверджено Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 про складові заробітної плати, з якої призначено пенсію.

Пенсійний Фонд України, затвердивши форми довідок щодо отримання грошового забезпечення за посадою без включення сум матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, які були одержані ОСОБА_1 та з яких сплачено внески в пенсійний фонд, заподіяв позивачу збитків, які полягали в нарахуванні щомісячної грошової виплати пенсії у розмірі, меншому за той, на який він мав право. Внаслідок незаконних дій Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області при розрахунку загального розміру пенсії не враховано виплачену позивачу матеріальну допомогу в сумі 28424,13 грн. у період з 01.12.2004 по 30.11.2006, у зв`язку з чим щомісяця недонараховувалась пенсія у розмірі 1065,90 грн. Постановою Луцького міськрайонного суду від 30.05.2017 у справі №161/4558/17 визнано дії Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області неправомірними та зобов`язано Луцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії як колишньому державному службовцю - по інвалідності другої групи, з врахуванням положень Закону України «Про державну службу», в редакції, що діяла на час призначення пенсії, з врахуванням виплаченої Волинською обласною радою матеріальної допомоги в сумі 28424,13 грн., у період з 01.12.2004 по 30.11.2006 включно та здійснювати виплату недоотриманої суми пенсії з 21 лютого 2017 року із врахуванням раніше виплачених сум.

ОСОБА_1 , реалізуючи права на належне пенсійне забезпечення, звертався до управління пенсійного фонду з заявою від 05.02.2019, у якій просив вчинити дії найбільш ефективним способом відновлення порушеного права на вільне володіння грошима, що належать ОСОБА_1 , а саме, шляхом здійснення виплати йому суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 23.12.2006 по 20.02.2017 включно однією сумою у розмірі 130 039,80 грн. у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, та надати відомості про час і розмір сплати суми пенсії, не одержаної своєчасно.

Сума недоплаченої частини основного розміру пенсії з 23.12.2006 по 20.02.2017 року включно складає (за 122 місяця * 1065,90 грн.) 130 039,80 грн. та загальна сума індексу інфляції за час прострочення грошового зобов`язання по виплаті пенсії складає 149 271,07 грн. 3% річних за останні три роки до звернення до суду складає 11 703,58 грн.

Позивач вважає, що володіє майном, в тому числі і невиплаченою частиною основної пенсії, сума недоотриманої позивачем пенсії змінила свій правовий статус і є вже не пенсією, недоотриманою пенсіонером, а коштами, які належать йому на праві приватної власності.

Позивач покликається на рішення Верховного Суду у зразковій справі № 802/402/18 від 03 травня 2018 року, у якому суддями надано юридичну позицію, що пенсія особи є її приватною власністю й припинення її та невиплата не у спосіб, передбачений Законом, є втручанням в право людини на власність.

Однак, дії Пенсійного Фонду України та Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області при розгляді питання щодо призначення пенсії ОСОБА_1 у повному розмірі з грудня 2006 року, при виплаті пенсії у неповному розмірі до 20.02.2017 та при розгляді заяви ОСОБА_1 від 05.02.2019 засвідчують, що без належних правових підстав органи державної влади утримують майно ОСОБА_1 (гроші) при цьому Відповідачі не зважають на той факт, що недоотримана ОСОБА_1 пенсія змінила свій правовий статус і є вже не пенсією, недоотримаю пенсіонером, а коштами, які належать йому на праві приватної власності і подальше право на ці кошти іншим особам регулюються нормами ЦК України.

З огляду на викладене просив суд: визнати незаконними дії Пенсійного фонду України та Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо прийняття форм довідок про отримання грошового забезпечення за посадою на момент виходу на пенсію ОСОБА_1 без включення сум матеріальної допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, з яких сплачено внески в Пенсійний Фонд України; визнати незаконними дії Пенсійного фонду України та Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області (перебуває у підпорядкуванні центрального органу виконавчої влади) щодо відмови вчинити дії найбільш ефективним способом відновлення порушеного права на вільне володіння грошима, що належать ОСОБА_1 , а саме шляхом здійснення виплати позивачу суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 23.12.2006 по 20.02.2017 включно однією сумою у розмірі 130 039,80 грн. у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, враховуючи суму компенсації за відповідні періоди; стягнути з Держави України в особі Державної казначейської служби України, Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України в користь позивача відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, завданих ОСОБА_1 . Пенсійним фондом України та його територіальним органом Луцьким об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Волинської області: грошові кошти у сумі 130 039, 80 грн., що складають не нараховану та не отриману різницю у пенсії державного службовця за період з 23.12.2006 по 20.02.2017, індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання у сумі 149 271,07 грн. та 3% річних у сумі 11703,58 грн. шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 вересня 2019 року відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи просив оскаржуване рішення суду скасувати і прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що протиправна діяльність Пенсійного Фонду України та Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, яка виразилась у прийнятті форми довідки, що не включала усі складові заробітної плати, з якої сплачені внески до пенсійного фонду України, у відмові вчинити дії на відновлення порушених прав та виплаті недоплаченої суми пенсії за період з 23.12.2006 по 20.12.2017 в розмірі 130 039,80 грн., призвела до заподіяння позивачу збитків у вигляді упущеної вигоди в розмірі 130 039.80 грн.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 07.11.2019 залучено до участі у справі правонаступника відповідача Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області - Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області у відзиві на апеляційну скаргу вказує, що судом першої інстанції правильно встановлено, що сума, яка не отримана позивачем за відповідний період, є сумою недоотриманої пенсії, тобто у розумінні положень ч.2 ст. 22 ЦК України ця сума не є упущеною вигодою, унаслідок чого вказана норма права не підлягає застосування до спірних правовідносин, а тому підстав для задоволення вимог позивача про відшкодування шкоди відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач Пенсійний фонд України зазначив, що твердження позивача, що дії Пенсійного фонду України щодо затвердження на час призначення йому пенсії форми довідок, які не відповідають законодавству суперечить фактичним обставинам справи. Висновок суду першої інстанції про відсутність будь-якого нормативного акту, яким би регламентувалась форма відповідних довідок станом на час призначення пенсії позивачу є обґрунтованим та законним, прийнятий з урахуванням фактичних обставин справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення позивача та представників сторін апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а провадження у справі закриттю з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Луцькому об`єднаному управлінні Пенсійного Фонду України Волинської області з 23.12.2006 року і отримує пенсію як інвалід 2 групи відповідно до Закону України «Про державну службу».

У 2017 році ОСОБА_1 звертався до суду з адміністративним позовом до Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії. Постановою Луцького міськрайонного суду від 31.05.2017 (справа № 161/4658/17) визнано дії Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області щодо відмови провести перерахунок пенсії позивачу з врахуванням виплаченої матеріальної допомоги в сумі 28 424,13 грн. у період з 01.12.2004 по 30.11.2006 неправомірними, зобов`язано Луцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області здійснити перерахунок (вчинити дію) та виплату ОСОБА_1 пенсії як колишньому державному службовцю - по інвалідності ІІ групи, з врахуванням положень Закону України «Про державну службу», що діяла на час призначення пенсії, з врахуванням суми виплаченої Волинською обласною радою матеріальної допомоги в сумі 28 424,13 грн. у період з 01.12.2004 по 30.11.2006 включно та здійснювати виплату недоотриманої суми пенсії з 21 лютого 2017 року із врахуванням раніше виплачених сум.

Разом з тим, цією постановою було відмовлено в задоволенні вимог позивача про зобов`язання відповідача повести перерахунок та виплату пенсії починаючи з 01.01.2007 по 20.02.2017 в зв`язку з пропуском без поважних причин строків звернення до суду.

Позивач ОСОБА_1 звертався до управління пенсійного фонду з заявою від 05.02.2019, у якій просив вчинити дії найбільш ефективним способом відновлення порушеного права на вільне володіння грошима, що належать ОСОБА_1 , а саме шляхом здійснення виплати йому суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з 23.12.2006 по 20.02.2017 включно однією сумою у розмірі 130 039,80 грн. у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, та надати відомості про час і розмір сплати суми пенсії, не одержаної своєчасно. Однак, станом на день звернення з позовом, Луцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області заяву ОСОБА_1 не розглянуло і не задовольнило належним чином.

У статті 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої та другої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

ОСОБА_1 пред`явив позов саме про стягнення упущеної вигоди, у тому числі на підставі положень статті 1173 ЦК України, яка передбачає, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства (стаття 19 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд України є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду України, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду України.

Кошти Пенсійного фонду України відповідно до статті 73 вказаного Закону використовуються на: виплату пенсій, передбачених цим Законом; надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду України; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів Пенсійного фонду України.

Відповідно до пункту 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі - управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України. Управління Пенсійного фонду України підпорядковуються Пенсійного фонду України та безпосередньо відповідним головним управлінням Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління Пенсійного фонду України), що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів Пенсійного фонду України.

Основними завданнями управління Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; виконання інших завдань, визначених законом (пункт 3 зазначеного Положення).

Відповідно до підпунктів 7, 8 пункту 4 Положення управління Пенсійного фонду України відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.

Отже, відповідно до покладених завдань і функцій Пенсійний фонд України є суб`єктом владних повноважень у сфері нарахування та виплат пенсій, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.

Позивач ОСОБА_1 заявив вимоги, які є по суті вимогами про стягнення ненарахованої й недоплаченої суми пенсії за період з 01.01.2007 по 20.02.2017. Відповідачем за цими вимогами є Пенсійний фонд України та його територіальний орган - суб`єкт владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, тобто орган, уповноважений здійснювати нарахування і виплату пенсії позивачу.

Таким чином між сторонами виник публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій з приводу нарахування та виплати пенсії позивачу.

Спір стосовно недоотриманої суми пенсії є публічно-правовим, виник з публічно-правових відносин за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, тому повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства (стаття 19 Кодексу адміністративного судочинства України).

Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 750/1668/17 (провадження № 14-599цс18) та від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19).

Крім цього, при розгляді даної справи апеляційний суд враховує судову практику Верховного Суду у справі № 757/61718/17-ц .

Спір між ОСОБА_1 та органами Пенсійного фонду України був предметом розгляду адміністративного суду, зокрема у справі № 161/4658/17.

Частинами першою та другою статті 377 ЦПК України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 і 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням наведеного рішення Луцького міськрайонного суду м. Луцьк від 09.09.2019 у даній справі підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

При цьому необхідно роз`яснити позивачу, що розгляд вимог про стягнення недоотриманої суми пенсії підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 255, 367, 377, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 вересня 2019 року в даній справі скасувати.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про визнання незаконними дій та стягнення коштів.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що дана справа віднесена до юрисдикції адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді: