Дата документу 21.11.2019 Справа № 332/4097/19
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 332/4097/19 Головуючий у 1-й інстанції Сінєльнік Р.В.
Провадження №22-ц/807/3708/19
У Х В А Л А

21 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі судді-доповідача Онищенка Е.А., при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» на ухвалу судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2019 року про повернення позовної заяви у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» до Держави про відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю органу державної влади, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2019 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ТОВ «Технохімреагент» подало апеляційну скаргу через систему «Електронний суд» одночасно до Запорізького апеляційного суду та Заводського районного суду м. Запоріжжя.

Тексти апеляційної скарги, яка надійшла до Запорізького апеляційного суду, та апеляційної скарги, яка була приєднана Заводським районним судом м. Запоріжжя до матеріалів справи, є тотожними, а тому відсутні підстави вважати, що ТОВ «Технохімреагент» подано дві апеляційних скарги на одне й теж саме судове рішення.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 18 листопада 2019 року апеляційну скаргу ТОВ «Технохімреагент» на ухвалу судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2019 року про повернення позовної заяви у цій справі залишено без руху. Надано скаржнику строк десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для надання суду апеляційної інстанції оновленої апеляційної скарги, яка має відповідати вимогам ст.. 356 ЦПК України.

19 листопада 2019 року на електронну адресу Запорізького апеляційного суду надійшла заява ТОВ «Технохімреагент» про усунення недоліків на виконання вимог ухвали Запорізького апеляційного суд від 18 листопада 2019 року.

Проте, суд не вважає вказану заяву виконанням ухвали Запорізького апеляційного суду від 18 листопада 2019 року, оскільки скаржником не зазначено місцезнаходження відповідача, що позбавляє суд апеляційної інстанції повідомити відповідача про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Наведене свідчить, про те, що скаржник добросовісно не здійснює свої процесуальні дії.

Відповідно до ст.1 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І Конвенції.

В силу ст.13 розділу І Конвенції чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Право доступу до правосуддя, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, може зазнавати обмежень, що застосовуються на розсуд держави-члена. Суд повинен встановити "розумну пропорційність" зазначених обмежень меті їх запровадження, а також з`ясувати, чи не звужується вказане право в результаті їх застосування. (справа "Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії" рішення від 23 червня 1995 року).

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; "право на суд" не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі", рішення від 03 квітня 2008 у справі "Пономарьов проти України").

З матеріалів справи вбачається, що скаржником не усунуто недоліки апеляційної скарги, не зазначено місцезнаходження відповідача, що позбавляє суд апеляційної інстанції повідомити відповідача про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 357 ЦПК України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Разом із тим, відповідно до ч.7 ст.185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ч.3 ст. 185, ст.. 357 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» на ухвалу судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2019 року про повернення позовної заяви у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Технохімреагент» до Держави про відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю органу державної влади - визнати неподаною та повернути скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя Е.А. Онищенко