ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 599/389/17Головуючий у 1-й інстанції Снігурський В.В.
Провадження № 22-ц/817/590/19 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Міщій О. Я., Ткач З. Є.,

за участю секретаря - Романюк Х.Ю.

сторін: представника апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_2

позивача - ОСОБА_3

його представника - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №599/389/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 4 квітня 2017 року, ухваленого суддею Снігурським В.В. у справі за позовом ОСОБА_3 до Озерянської сільської ради Зборівського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно ,-

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Озерянської сільської ради Зборівського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 21 березня 2011 року його мати ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений секретарем Озернянською сільською радою Зборівського району Тернопільської області, на належний їй житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що по АДРЕСА_1 та все майно, яке їй буде належати на день смерті в його користь.

Після смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина на належне їй майно. На підставі вищевказаного просив суд визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме, на спадковий будинок та земельні ділянки згідно державного акту серії НОМЕР_1 , виданого Озернянською сільською радою 20 лютого 1998 року.

Рішенням Зборівського районного суду від 4 квітня 2017 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за заповітом, на наступне спадкове майно: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що по АДРЕСА_1 ;

земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1135га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 згідно державного акту серії НОМЕР_1 , виданого Озернянською сільською радою 20 лютого 1998 року;

земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,5940 га, яка знаходиться у АДРЕСА_1 , згідно державного акту серії НОМЕР_1 , виданого Озернянською сільською радою 20 лютого 1998 року.

Ухвалою Зборівського районного суду Тернопільської області від 7 вересня 2017 року задоволено заяву ОСОБА_3 про виправлення описки. Виправлено в резолютивній частині рішення Зборівського районного суду від 04 квітня 2017 року описки. В резолютивній частині рішення читати так: „Визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за заповітом, на наступне спадкове майно:

житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що по АДРЕСА_1 ;

2/3 частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,25 га, яка знаходяться по АДРЕСА_1 , згідно державного акту серії НОМЕР_1 , виданого Озернянською сільською радою 20 лютого 1998 року;

земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,5940 га, яка знаходиться у селі Озерна Зборівського району Тернопільської області , згідно державного акту серії НОМЕР_1 , виданого Озернянською сільською радою 20 лютого 1998 року".

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 18 липня 2019 року задоволена апеляційна скарга ОСОБА_1 . Ухвала Зборівського районного суду Тернопільської області від 7 вересня 2017 року скасована . У задоволенні заяви ОСОБА_3 про виправлення описки у рішенні Зборівського районного суду від 4 квітня 2017 року відмовлено.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення Зборівського районного суду від 4 квітня 2017 року, в якій просить його скасувати та відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог. В обгрунтування вимог посилається на порушення судом першої інстанції вимог матеріального та процесуального права, вважає що висновки суду не відповідають обставинам справи, позовні вимоги ОСОБА_3 порушують її майнові права та інтереси. Зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 , який при житті склав заповіт, посвідчений секретарем Озернянської сільської ради Зборівського району 02 лютого 1999 року, яким ОСОБА_7 на випадок своєї смерті розпорядився житловим будинком і господарськими будівлями, які знаходяться в АДРЕСА_4 , земельною присадибною ділянкою, а також усім майном, яке належатиме йому на час смерті і на яке по закону матиме право, заповівши в рівних долях: ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина на земельні ділянки згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 , виданого Озернянською сільською радою 20 лютого 1998 року.

На час смерті ОСОБА_10 в управління спадковим майном вступили спадкоємці за заповітом ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та дружина спадкодавця ОСОБА_5 спадкоємець обов`язкової частки, про що свідчить довідка Озернянської сільської ради Зборівського району за № 723 від 29 травня 2018 року. Однак суд визнавши право власності за позивачем дані обставини не дослідив, чим порушив її права. Крім того вказує, що рішення суду від 4 квітня 2017 року вона отримала в Зборівському районному суді лише в травні 2019 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Вказує на те, що ОСОБА_1 не є стороною у справі. Їй було відомо про наявність в її користь заповіту, складеного 2.02.1999 року, однак вона протягом 27 років не зверталась для оформлення спадкового майна.

В суді апеляційної інстанції представник апелянта підтримала апеляційну скаргу, зіславшись на доводи, викладені у апеляційній скарзі.

Позивач та його представник апеляційну скаргу заперечили, рішення суду вважають законним і обґрунтованим.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, заслухавши представників сторін колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення .

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам рішення суду не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 21 березня 2011 року ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений секретарем Озернянською сільською радою Зборівського району Тернопільської області, на належний їй житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що по АДРЕСА_1 та все майно, яке буде належати їй на день смерті в користь ОСОБА_3 .

Після смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина на належне їй майно.

Згідно свідоцтва на право власності на житловий будинок ОСОБА_5 на праві приватної власності належить будинок по АДРЕСА_1 . Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Озернянської сільської ради від 12.12.2000р.

Згідно державного акту на право приватної власності на землю Серія НОМЕР_3 , виданого Озернянською сільською радою 20 лютого 1998 року ОСОБА_6 є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,8440га, яка знаходяться по АДРЕСА_1 .

Із заповіту, складеного ОСОБА_6 та посвідченого секретарем Озернянської сільської ради Зборівського району 02 лютого 1999 року в реєстрі за №12, вбачається, що ОСОБА_7 на випадок своєї смерті розпорядився житловим будинком і господарськими будівлями, які знаходяться в АДРЕСА_4 , земельною присадибною ділянкою, а також усім майном, яке належатиме йому на час смерті і на яке по закону матиме право, заповівши в рівних долях: ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Після смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилась спадщина на належну йому земельну ділянку.

В суді апеляційної інстанції встановлено, що позивач в нотаріальну контору з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері не звертався.

З довідки Озернянської сільської ради від 07.09.2016 року вбачається, що на день смерті ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 року за адресою АДРЕСА_1 , де вона проживала був зареєстрований ОСОБА_3 .

Визнаючи за позивачем право власності на спадкове майно після смерті матері ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 року, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для задоволення вимог, при цьому не встановив масу спадкового майна після смерті ОСОБА_5 , не звернув увагу на те, що після смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилась спадщина на належну йому згідно державного акту земельну ділянку площею 0,8440 га, не встановив кола спадкоємців, не звернув увагу на ту обставину, що позивач з заявою про видачу свідоцтва про про право власності за заповітом не звертався та відсутня відмова нотаріуса у видачі свідоцтва, що призвело до помилкового рішення.

Встановлено, що листом від 16 березня 2017 року Приватним нотаріусом Зборівського нотаріального округу Мельник О.С. позивачу роз`яснено порядок видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації. Роз`яснено, що в разі втрати правовстановлюючого документу на спадкове майно його необхідно відновити, отримавши дублікат . Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

На підставі частини п`ятої статті 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1247 ЦК України передбачено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем і посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу.

На підставі викладених норм права та досліджених доказів, колегія суддів приходить до висновку, що право на спадщину мають особи, які її прийняли. Разом із тим свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у порядку, встановленому законодавством. Отже, за наявності умов у спадкоємця для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, позовні вимоги про визнання прав на спадщину задоволенню не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Даний висновок узгоджується із роз`ясненнями пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач не звертався із заявою про видачу свідоцтва на спадщину за заповітом та відсутня відповідна відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій щодо оформлення права на спадщину на вищевказане нерухоме майно.

Листом від 16 березня 2017 року Приватним нотаріусом Зборівського нотаріального округу Мельник О.С. лише роз`яснено позивачу дії, які він зобов`язаний вчинити для отримання свідоцтва про право на спадщину. Отже, право позивача на отримання свідоцтва про право на спадщину не порушено.

Позивач має право реалізувати пропозиції та роз`яснення нотаріуса, викладені в листі. У разі відсутності документу про право власності на спадкове майно позивач не позбавлений права отримати дублікат вказаного документу та отримати витяг з реєстру за запитом нотаріуса.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

В матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину а також відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане майно.

Таким чином, позовні вимоги про визнання права на спадщину задоволенню не підлягають.

Однак судом першої інстанції вищезазначені обставини не взяті до уваги, що привело до ухвалення помилкового рішення про задоволення вимог.

За приписами ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, враховуючи те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, колегія суддів вважає, що рішення суду слід скасувати постановити нове рішення яким в позові відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 4 квітня 2017 року скасувати. Постановити нове рішення, яким в позові ОСОБА_3 до Озерянської сільської ради Зборівського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 19 серпня 2019 року.

Головуюча: Г.М. Шевчук

Судді: О.Я. Міщій

З.Є. Ткач