КОМСОМОЛЬСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
Справа № 534/153/18
Провадження № 2/534/24/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2019 року місто Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області в складі головуючого судді Крикливого В.В., з участю секретаря судового засідання Клімової С.І., позивачки ОСОБА_1, представника позивачки ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за цивільними позовами ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та інфляційних витрат,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, у якому просила суд стягнути з відповідача на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 139795,16 грн., інфляційні втрати у сумі 36490,90 грн. та 3400 грн. витрат на правову допомогу.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 08.04.2008 на її користь з відповідача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше встановленого законом мінімального розміру аліментів на одну дитину щомісячно з дня пред'явлення позову до повноліття дитини. Оскільки відповідач не сплачував аліменти, утворилася заборгованість, яка станом на час звернення до суду склала 139795,16 грн., у зв'язку із чим позивачка має право на стягнення пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 139795,16 та інфляційних втрат у розмірі 36490,90 грн.

В серпні 2018 року позивачкою ОСОБА_1 подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій вона остаточно прохала стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 42429,70 гривень, 36490,09 гривень інфляційних втрат та 3400 гривень компенсації витрат на правову допомогу (а.с.107).

У вересні 2018 року позивачкою надано відповідь на відзив, в якій вона наполягає на задоволенні позову з підстав, викладених в позовній заяві (а.с.128).

Відповідачем на згадану позовну заяву подано відзив та заперечення, в яких ОСОБА_4 у задоволені позову прохав відмовити, посилаючись на те, що позивачем не надано належних доказів наявності заборгованості по аліментах та на підтвердження факту ухилення ним від виконання обовязків по їх сплаті (а.с. 84, 116).

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 наполягали на задоволенні позову з підстав, викладених в позовних заявах та відповіді на відзив.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 наполягав на відмові у задоволенні позову, посилаючись на зазначені у відзиві обставини. Окрім того, представник відповідача стверджував, що в 2015, 2016 роках між позивачкою та відповідачем було досягнуто угоди щодо розміру аліментів, які ОСОБА_4 сплачував ОСОБА_1 готівкою, тому твердження останньої про наявність заборгованості по аліментах є хибною.

Відповідач ОСОБА_4, будучи належно повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, що не перешкоджає розгляду справи по суті за участі його представника.

Заслухавши вступне слово учасників справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши наведені в позові та відзиві на нього доводи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що відповідно до виконавчого листа №2-518/08 рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 08.04.2008 року з відповідача ОСОБА_4 на користь позивачки ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше встановленого законодавством мінімального розміру аліментів на одну дитину, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а.с.63).

Згідно з довідкою Горішньоплавнівського міського відділу ДВС ГТУЮ у Полтавській області від 21.11.2017 виконавчою службою надано розрахунок заборгованості відповідача ОСОБА_4 по сплаті аліментів за період з квітня 2015 року по листопад 2016 року, із змісту якого убачається, що у зазначений період включно боржником ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_5 сплачувалися частково. Заборгованість ОСОБА_4 зі сплати аліментів за вказаний період становила 139214,55 грн.

Відповідно розписок ОСОБА_1 від 20.06.2015 року, 20.09.2015 року, 19.12.2015 року нею було отримано від відповідача в рахунок погашення заборгованості по аліментах за період з квітня 2015 по грудень 2015 років включно в розмірі по 4500 грн. за місяць (а.с.125-127). Відповідно нотаріально посвідченої заяви від 17.03.2015 ОСОБА_1 отримала від відповідача в рахунок погашення заборгованості по аліментах за період з 01.01.2012 року по 31.03.2015 року 4600 доларів США.

Розглянувши справу у межах заявлених вимог, оцінивши досліджені письмові докази, суд вважає позов ОСОБА_1 таким, що підлягає задоволенню.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Щодо неустойки від суми несплачених аліментів.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 196 СК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім.

При цьому за змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

У відповідності до ч.5 ст.195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

Sp=(A1x1%xQ1)+(A2x1%xQ2)+……….(Anx1%xQn), де:

Sp - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18).

З огляду на викладене, за відсутності доказів того, що несплата аліментів була зумовлена незалежною від відповідача обставиною, або була наслідком тяжкої хвороби чи іншої не переборної сили, суд, вважає, що позивач, як одержувач аліментів, має право на стягнення неустойки (пені). Суд зазначає, що в цій частині вимоги позивачки ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

В матеріалах справи наявні два розрахунки неустойки (пені), а саме: приєднаний до первісної позовної заяви на суму 139314,56 грн. (а.с.9) та до уточненої позовної заяви на суму 42429,70 грн. (а.с.107).

Перевіривши зазначені розрахунки, суд дійшов висновку, що розрахунок, приєднаний до уточненої позовної заяви на суму 42429,70 грн., проведений у відповідності до правового висновку, викладеному в постанові Верховного Суду України по справі № 6-300цс16 від 16.03.2016 року. Проте суд вважає вірним розрахунок, приєднаний до первісної позовної заяви на суму 139314,56 грн., так як він відповідає правовій позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.04.2018 у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18). Між тим, суд вважає за необхідне керуватися положеннями ст.13 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного процесу, зокрема обовязком суду розглядати справи лише в межах заявлених вимог.

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на викладене, враховуючи, що під час судового розгляду позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 наполягали на стягненні з відповідача саме 42429,70 грн., суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, зберігаючи обєктивність і неупередженість, вважає, що стягненню з відповідача на користь позивачки підлягає неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів в межах заявлених позовних вимог, а саме 42429,70 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_3 посилалися на те, що від сплати аліментів відповідач не ухилявся та заборгованості по сплаті аліментів за 2015 та 2016 роки не мав. Проте згадані твердження спростовуються відповідною довідкою виконавчої служби, достовірність якої відповідачем не спростовано. В зазначеній довідці знайшли своє відображення суми коштів, сплачених відповідачем в якості аліментів у добровільному порядку за вказаний період.

Під час судового розгляду позивачка стверджувала, що отримувала від відповідача готівкові кошти в рахунок погашення заборгованості по сплаті аліментів та надавала йому відповідні розписки. При цьому будь-яких угод про зменшення розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду, вона не укладала, а вказувала у розписках про відсутність в неї претензій, так як відповідач вводив її в оману щодо фактичного розміру отримуваного ним в Російській Федерації доходу. З огляду на пояснення позивачки та відсутність належних та допустимих доказів, суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про укладення між сторонами договору (угоди) про сплату аліментів у твердій грошовій сумі, а не у встановленій судовим рішенням ? частини заробітку.

Щодо індексації розміру аліментів.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати.

З аналізу норм ст. 625 ЦК України випливає, що у вказаній статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої палати Верховного суду № 686/21962/15-ц від 16.05.2018.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що до правовідносин, що виникають з приводу виконання судових рішень, зокрема щодо стягнення аліментів, можуть застосовуватися норми, що передбачають відповідальність за невиконання грошового зобовязання (стаття 625 ЦК України).

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, частиною першою вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов'язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_4 на її користь сум індексу інфляції в розмірі 36490,09 грн., то суд зазначає, що в цій частині вимоги позивачки ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та підлягають задоволенню в межах наявного в матеріалах справи та перевіреного судом розрахунку (а.с.14).

Щодо зменшення розміну неустойки.

Не заслуговують на увагу доводи відповідача про необхідність врахування судом тієї обставини, що на його утриманні перебуває мати ОСОБА_6, яка є пенсіонером за віком (а.с.74), так як зазначену обставину не підтверджено належними та допустимими доказами. Сам факт перебування ОСОБА_6 на обліку в Пенсійному фонді України не є підтвердженням того, що вона потребує матеріальної допомоги. Тим більше, що зазначений в довідці виконавчої служби дохід, який становить в середньому близька 45000 грн. на місяць є достатнім для погашення заборгованості по аліментах, нарахованої неустойки та інфляційних втрат.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду із згаданим позовною заявою позивачка ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, тому у відповідності до приписів ч.1 ст. 141 ЦПК України він покладається на відповідача пропорційно розміру задоволений позовних вимог.

Таким чином, враховуючи розмір задоволених позовних вимог 78919,79 грн. (42429,70 + 36490,09) з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1% від суми позову, як це визначено ст.4 Закону України «Про судовий збір» і становить 789,20 (78919,79 х 1%).

Окрім того, у відповідності до ст.137 та ч.2 ст.141 ЦПК України на відповідача покладаються витрати позивача на правову допомогу в розмірі 3400 грн., які підтверджено належними доказами та не спростовані відповідачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.194-197 СК України, ст.ст.213-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та інфляційних витрат задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 42429,70 гривень, 36490,09 гривень інфляційних втрат та 3400 гривень компенсації витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 789,20 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суді протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Полтавського апеляційного суду через Комсомольський міський суд Полтавської області.

Повне імя позивача: ОСОБА_1, адреса: 39800, АДРЕСА_1;

Повне імя відповідача: ОСОБА_4, адреса: АДРЕСА_2, ІН - НОМЕР_1.

Суддя В.В. Крикливий

Особи, які є учасниками справи, можуть ознайомитися з повним текстом судового рішення після його складення. Повне судове рішення буде складено 14.01.2018 року.