Справа № 461/5140/19 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/811/3282/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Матяш С.І.

з участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , представника приватного виконавця - Репака В.В., представника ПАТ АБ «Укргазбанк» - Шищака І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 25 вересня 2019 року про залишення без задоволення скарги на дії державного виконавця у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Публічне акціонерне товариство Акціонерний Банк «Укргазбанк», приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Пиць Андрій Андрійович на дії державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць Андрія Андрійовича. Просив визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць Андрія Андрійовича щодо прийняття до виконання виконавчого листа № б/н, виданого 30 травня 2016 року, та відкриття виконавчого провадження № 59478951 від 05 липня 2019 року; визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць Андрія Андрійовича про відкриття виконавчого провадження ВП № 59478951 від 05 липня 2019 року; визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць Андрія Андрійовича про арешт майна боржника від 05 липня 2019 року в межах ВП № 59478951.

Обґрунтовуючи подану скаргу, покликався на те, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць Андрія Андрійовича від 05 липня 2019 року відкрито виконавчого провадження ВП № 59478951 з примусового виконання виконавчого листа № б/н, виданого 30 травня 2016 року, за яким ОСОБА_1 являється боржником. 05 липня 2019 року в межах виконавчого провадження № 59478951 накладено арешт на все майно ОСОБА_1 .

Вважає такі дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць Андрія Андрійовича неправомірними та протиправними, оскільки судове рішення за яким ОСОБА_1 являється боржником набрало законної сили 11.11.2013 року, при цьому, при прийнятті виконавчого документа до виконання державним виконавцем було порушено вимоги п. 9 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» та прийнято до виконання виконавчий документ, строк пред`явлення до виконання якого пропущено та не поновлено.

Вказує, що згідно п. 2. ч. 1, п.1 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV, який діяв на момент видачі виконавчого документа, строк пред`явлення виконавчих документів до виконання, встановлюється для виконання судових рішень в один рік - з наступного дня після набрання рішенням законної сили. У зв`язку з наведеним, просив скаргу задовольнити.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 25 вересня 2019 року скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця залишено без задоволення.

Вказану ухвалу оскаржив скаржник - ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що ухвала суду є незаконною, необгрунтованою, такою що прийнята з порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального та матеріального права, такою, що суперечить матеріалам справи та такою що підлягає скасуванню. Стверджує, що судом першої інстанції не враховано, що дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць Андрія Андрійовича щодо прийняття до виконання виконавчого листа № б/н виданого ЗО травня 2016 року, щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а також постанову про відкриття виконавчого провадження від 05 липня 2019 року ВП № 59478951 якою відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № б/н виданого 30 травня 2016 року, та постанову про арешт майна боржника від 05 липня 2019 року ВП № 59478951 суперечать ст. 4, 12 Закону України «Про виконавче провадження», п. 2. ч. 1, п.1 ч. 2 ст. 22, 26 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-Х1У, (діяв на момент видачі виконавчого документа).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюється для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

При цьому слід врахувати, що в силу п. 2. ч. 1, п.1 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-Х1У, (діяв на момент видачі виконавчого документа) строки, пред`явлення виконавчих документів до виконання, встановлюються для виконання судових рішень - один рік - з наступного дня після набрання рішенням законної сили. У даному випадку з 11 листопада 2013 року, а не з моменту видачі виконавчого листа.

Відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо, зокрема пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Як вбачається з виконавчого листа № б/н виданого ЗО травня 2016 року, рішення набрало законної сили 11 листопада 2013 року, тому строк пред`явлення вказаного виконавчого листа до виконання необхідно визначати Законом № 606-ХІУ, і він становить один рік з наступного дня після набрання судовим рішенням законної сили - тобто 11 листопада 2014 року, що також зазначено у самому виконавчому листі.

Крім цього, виконавчий лист містить відмітки про пред`явлення його до виконання лише з 2016 року та повернення йото 13 червня 2016 року на підставі ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» - тобто у зв`язку з пропуском строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Судом першої інстанції не взято до уваги те, що у матеріалах даної справи відсутні будь які відомості та докази про те, що судом поновлювався стягувану строк пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Таким чином вважає, що судом першої інстанції не враховано, що дії Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць Андрія Андрійовича щодо прийняття до виконання виконавчого листа № б/н виданого 30 травня 2016 року та винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 05 липня 2019 року ВП № 59478951 є протиправними та прямо суперечать п. 9 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки ним було прийнято до виконання виконавчий документ, строк пред`явлення до виконання якого пропущено та не поновлено.

Апелянт просить скасувати ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким скаргу на дії приватного виконавця задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, представника приватного виконавця Пиць А.А. - Репака В.В., представника ПАТ АБ «Укргазбанк» - Шищака І.С. на заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Залишаючи без задоволення скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця суд першої інстанції виходив з того, що постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а дії приватного виконавця були вчинені з дотриманням положень Конституції України, в межах наданих виконавцю повноважень і спрямовані на забезпечення виконання судового рішення.

Колегія суддів погоджується з такою позицією суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У відповідності до ст.124 Конституції України (в редакції чинній на момент ухвалення та набрання законної сили рішенням на підставі якого виданий виконавчий документ), судові рішення ухвалюються судами України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно ст.129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 18 ЦПК України, визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час набрання рішенням законної сили), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час набрання рішенням законної сили), примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред`явлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову (ч.1 ст.24 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» (який був чинний на час набрання рішенням законної сили).

Матеріалами справи та судом встановлено, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 20.09.2011 року вирішено стягнути з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Львівської філії АБ «Укргазбанк» заборгованість в сумі 45115,54 доларів США та 140291,54 грн., а також 8220,00 грн. штрафних санкцій за порушення умов договору застави, посвідченого 19.10.2007 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н. М. за реєстровим номером 8258 та 1700,00 грн. судового збору, 30,00 грн. витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення набрало законної сили 11.11.2013 року.

14.02.2014 року на виконання рішення суду від 20.09.2011 року Галицьким районним судом м. Львова видано виконавчий лист 2-447/11. Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання становив до 11.11.2014 року.

11.04.2014 року за заявою стягувача ПАТ «Укргазбанк» постановою старшого державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби ЛМУЮ було відкрито виконавче провадження №42918076 з примусового виконання рішення суду від 20.09.2011 року.

Постановою державного виконавця від 26.05.2015 року виконавчий лист 2-447/11, виданий 14.02.2014 року повернуто стягувачу без виконання, у зв`язку з оскарженням ОСОБА_1 рішення суду від 20.09.2011 року. Цією ж постановою виконавчий документ повернуто органу, що його видав.

30.05.2016 року видано новий виконавчий лист №б/н на виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 20.09.2011 року.

Постановою державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби ЛМУЮ від 13.06.2016 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження, у зв`язку з пропуском визначеного ст.22 ЗУ «Про виконавче провадження» строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

27.04.2017 року ПАТ «Укргазбанк» повторно звернувся до державного виконавця із заявою про відкриття виконавчого провадження на виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 20.09.2011 року.

16.05.2017 року постановою державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби ЛМУЮ відкрито виконавче провадження №53938839 з примусового виконання виконавчого листа №б/н, виданого 30.05.2016 року.

27.06.2019 року виконавчий лист повернуто стягувачу за його заявою, у відповідності до ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження».

У подальшому, 05.07.2019 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць Андрія Андрійовича, на підставі звернення стягувача відкрито виконавче провадження ВП № 59478951 з примусового виконання виконавчого листа № б/н, виданого 30 травня 2016 року.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегульовано Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (який діяв на час спірних правовідносин; далі - Закон № 606-XIV).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 Закону № 606-XIV державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

За змістом частини першої статті 25 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Статтею 22 Закону № 606-XIV визначено строки пред`явлення виконавчих документів до виконання.

Відповідно до частини першої вказаної статті виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини першої статті 23 Закону № 606-XIV строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Частиною другою вказаної статті визначено, що після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Згідно з частиною третьою статті 23 Закону № 606-XIV у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2018 року (справа № 727/1256/16-ц), аналізуючи положення статей 22, 23, 47 Закону № 606-XIV, дійшла висновку, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється, а повернення стягувачу виконавчого документа не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання.

Тобто після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення, і час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Як встановлено судом, виконавчий документ неодноразово з 11.04.2014 року надходив до відділу державної виконавчої служби, відкривалось виконавче провадження, виконавчий лист було неодноразового повернуто стягувачу, а також було відмовлено у відкритті виконавчого провадження.

Тобто, виконавчий документ було повернуто у зв`язку з неможливістю його виконання, а тому, з урахуванням установлених фактичних обставин справи, суд дійшов правильного висновку, що згідно з приписами частини третьої статті 23 Закону № 606-XIV річний строк для повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання встановлюється з дня повернення такого документа і перебіг строку починається заново.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.12.2018 у справі №826/27905/15.

Стягувачем було дотримано вимоги п. 2. ч. 1, п.1 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV, який діяв на момент видачі виконавчого документа, при пред`явлені виконавчого листа виконання.

Таким чином, постанова державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу та про відмову у відкритті виконавчого провадження, у зв`язку з невідповідністю виконавчого документа вимогам закону не позбавляє стягувача права на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання в межах строку, встановленого ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», норми якого підлягають застосуванню на даному етапі правовідносин.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постанова про відкриття виконавчого провадження ВП 59478951 від 05.07.2019 року та постанова про накладення арешту на все майно ОСОБА_1 ВП 59478951 від 05.07.2019 року є законними, обґрунтованими та такими, що прийняті в межах повноважень та у спосіб передбачений чинним законодавством.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Тому колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального закону та підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 25 вересня 2019 року про залишення без задоволення скарги на дії приватного виконавця - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19.11.2019 року.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

Н.О. Шеремета