Справа № 128/3260/17
Провадження № 22-ц/801/2267/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саєнко О. Б.
Доповідач:Марчук В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 рокуСправа № 128/3260/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючої: Марчук B.C.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

секретар : Константинов А.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу № 128/3260/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на об`єкт незавершеного будівництва, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 09 вересня 2019 року,ухвалене під головуванням судді Саєнко О.Б. в залі суду о 12.45 год., повний текст рішення складено 23.09.2019 року, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулась у Вінницький районний суд Вінницької області з даним позовом. Позовні вимоги, з урахуванням їх уточнення, мотивовані тим, що 23 листопада 1993 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, в якому у них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

30.09.2014р. шлюб між сторонами розірваний.

Зазначає, що під час спільного проживання ними було набуте майно, яке належить сторонам на праві спільної сумісної власності, а саме: житловий будинок завершеного будівництва, але не прийнятого до експлуатації, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вказала, що будівництво спірного житлового будинку ними було розпочато у 1994 році; вони спільно, своїми силами будували будинок, провели електрику, газ, придбавали необхідні будівельні матеріали та меблі. Технічний паспорт на даний житловий будинок виготовлений 30.01.2004 року.

Відповідач не вживає відповідних заходів до введення спірного новоствореного житлового будинку в експлуатацію та оформлення права власності на цей будинок у встановленому законодавством порядку, щоб уникнути його поділу будинку, як спільного сумісного майна подружжя.

В свою чергу, позивач позбавлена можливості самостійно здійснити вказані дії, оскільки всі дозвільні документи на цей будинок оформлені на ім`я відповідача, що перешкоджає їй реалізувати своє право на отримання у власність частини новоствореного під час шлюбу з відповідачем нерухомого майна.

Вказує, що земельна ділянка зареєстрована за ОСОБА_2 , відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ВН №2834 .

Після фактичного припинення шлюбних стосунків та офіційного розірвання шлюбу відповідач систематично та навмисно перешкоджає в здійсненні нею права власності, так як вважає даний будинок своєю власністю, численні намагання вирішити проблему мирним шляхом та потрапити до свого будинку та мешкати в ньому результатів не дали.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею, як за співзабудовником право на 1/2 частину збудованого у шлюбі але не прийнятого в експлуатацію, житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 231,1 кв. м. та житловою 82,3 кв. метрів.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 09.09.2019 року позов задоволено. Вирішено: визнати за ОСОБА_1 право як співзабудовника на 1/2 частину збудованого за час шлюбу, але не прийнятого в експлуатацію об`єкта незавершеного будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 231,1 кв.м.; скасувати вжиті судом на підставі ухвали судді Вінницького районного суду Вінницької області від 23 березня 2018 року, заходи шляхом заборони ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, пов`язані з розпорядженням та відчуженням будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку як незаконне, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним встановленням обставин, які мають значення для справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що спірний будинок був збудований до шлюбу з позивачем ОСОБА_1 , оскільки відповідно до інвентаризаційної справи КП «ВОБТІ» №384 від 30.01.2004 року на момент виготовлення технічного паспорту в будинку відсутні підлога, сходи, сан. вузол. Судом першої інстанції даний факт не було враховано. Крім того, скаржник зазначає, що земельна ділянка площею 0,01195 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд не відноситься до спільної сумісної власності чоловіка та дружини, оскільки право користування вказаною земельною ділянкою він о набув 24.11.1990 року. З урахуванням зазначеного, просить рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 09.09.2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на зазначену апеляційну скаргу, в якому вона просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно частин першої п`ятої ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам закону.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В ході розгляду справи встановлено наступні обставини справи.

Рішенням виконавчого комітету Вінницької районної ради народних депутатів від 24.11.1990 № 314 вирішено в межах перспективної забудови населених пунктів району дозволити будівництво індивідуальних житлових будинків та господарських споруд громадянам, в тому числі і ОСОБА_2 робітнику кооперативу «Вітязь», з земель вільного присадибного фонду Вінницького НВО «Еліта», земельна ділянка площею 0,10 га, склад сім`ї 2 особи, про що свідчить копія даного рішення (а.с.38).

На підставі даного рішення виконавчим комітетом Вінницької районної ради народних депутатів, відповідачу надано дозвіл №314 на право виконання будівельних робіт від 24.11.1990 року - на будівництво одноповерхового індивідуального жилого будинку та інших споруд, згідно з планом забудови в с. Агрономічне. Дата початку будівельних робіт зазначена листопад 1990, кінець листопад 1992 (а.с.41,170). Вказані документи також наявні в будівельному паспорті №645, копія якого міститься в матеріалах інвентаризаційної справи (№384) 427.

23.11.1993 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.11,168).

Рішенням Агрономічної сільської ради народних депутатів Вінницького району 14 сесії 21 скликання від 31.01.1994 року вирішено передати у безкоштовну приватну власність земельні ділянки на індивідуальне житлове будівництво та обслуговування господарських будівель громадянам під номером 181 значиться гр. ОСОБА_2 (а.с.39-40).

Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 26.02.1999 ОСОБА_4 ( продавець) продав, а ОСОБА_5 , ( покупець) купила квартиру АДРЕСА_2 (а.с.89).

На підставі Державного акту серії ВН № 2834, виданого 11.01.2001 року на підставі рішення 14 сесії 21 скликання Агрономічної сільської ради народних депутатів від 31.01.1994 відповідачу ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка, площею 0, 1195 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розташована на території Агрономічної сільської ради Вінницького району (а.с.19).

30.11.2014 шлюб між сторонами було розірвано, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.12,169).

З копії висновку начальника Вінницького РВП ВВП ГУНП у Вінницькій області від 21.04.2016 убачається, що 10 квітня 2016 року до Вінницького РВП надійшла письмова заява від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_3 .в 103 про те, щоб прийняти міри відповідно до чинного законодавства з приводу ситуації, яка виникла з колишнім її чоловіком ОСОБА_2 , який не допускає її до користування спільним майном, а саме будинковолодінням за адресою: АДРЕСА_1 . Органами поліції позивачу роз`яснено, що дані правовідносини мають цивільно-правовий характер і потребують вирішення в порядку цивільного судочинства (а.с.78,84).

З копії трудової книжки ОСОБА_1 заведеної ІНФОРМАЦІЯ_3 , убачається, що вона в період шлюбу з ОСОБА_2 , з 23.11.1993 по 30.09.2014 була працевлаштована , а саме: 08.12.1986 - позивач була прийнята на посаду товарознавця на підприємство «Взуття»; 01.05.1989 їй присвоєна кваліфікація товарознавця; 31.07.1998 звільнена згідно п.5 ст.36 КЗпП України по переведенню; 03.08.1998 - прийнята на посаду товарознавця на підприємство «Гамма»; 05.06.2000 - звільнена за власним бажанням по догляду за дитиною по досягнення нею чотирнадцятирічного віку.

З копії трудової книжки ОСОБА_2 заведеної ІНФОРМАЦІЯ_4 , убачається, що був працевлаштований, а саме: 01.02.1990 - прийнятий в кооператив начальником дільниці; 11.04.1990 - звільнений за власним бажанням; 15.10.1990 - КМП «Ровесник»; 01.11.1991 - звільнений за власним бажанням; 01.11.1991 - прийнятий на посаду інженера будівельника в МП «Ватра»;06.04.1994 року звільнений за власним бажанням; 07.04.1994- прийнятий на посаду тесляра в ЛТД; 13.08.1998 - звільнений за власним бажанням; 19.08.1998 - призначений на посаду директора підприємства «Велс»; 16.06.2000 звільнений з посади директора; інші відомості у суду відсутні (а.с.103).

На підтвердження свого матеріального стану під час перебування в шлюбі з відповідачем, позивачем подано копію приватизаційного платіжного доручення №24 від 12.01.1994 року, з якого убачається, що ОСОБА_1 доручила Ленінському сбербанку № 80 переказати належну їй суму майнового сертифікату 1 050 000 карбованців ВООПФ «Взуття» (а.с.60) та копії розписок, відповідно до яких позивач позичала фізичним особам певні кошти (а.с.65-66).

З інвентаризаційної справи на будинок, який розташований в АДРЕСА_1 видно, що вона була заведена 30.01.2004 КП «ВООБТІ» на незакінчений будівництвом жилий будинок літ. «А» - готовність 83 %; літ. «п/А» - підвал; літ. «а» - веранда; літ «N1-N» загорожа. Рік побудови житлового будинку літ. «А» -вказаний 1994-2004. Станом на вказану дату в будинку відсутні: оздоблення підлоги, сантехнічні прибори, сходи. Дані відомості також відображені в технічному паспорті, складеному 30.01.2004 на спірний незакінчений будівництвом жилий будинок (а.с13-16).

З копії домової книги на спірний об`єкт нерухомості убачається, що за адресою АДРЕСА_1 зареєстрована одна особа - відповідач ОСОБА_2 (а.с.17-18).

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції правильно керувався нормами Кодексу про шлюб та сім`ю України та Сімейного Кодексу України, оскільки сторони перебували у шлюбі з 23.11.1993 року по 30.09.2014 року і у цей же період будували спірний житловий будинок.

Так, були враховані норми ст. ст. 22, 28 КпШС України, норми ст. ст. 60, 69, 70 СК України, а також норми ст. ст. 331, 368, 372 ЦК України, які регулюють правовідносини щодо встановлені поділу спільного майна подружжя, зокрема, незавершеного будівництва.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду про задоволення позовних вимог.

Частиною першою статті 22 КпШС України передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Аналогічні положення закріплені у статті 60 СК України, згідно з якою майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 Цивільного кодексу України).

Згідно із частинами першою та другою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини другої статті 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають

Саме так діяв суд першої інстанції, вирішуючи заявлений спір, що відповідає вказаним правовим нормам та позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 11 вересня 2019 року у справі № 158/2404/13-ц.

Доводи апелянта, що будівництво спірного будинку здійснювалося без участі позивачки : до їхнього шлюбу та після його розірвання, є голослівними. Більше того, як правильно вказав суд у рішенні, вони спростовуються інвентаризаційною справою , заведеною КП «ВООБТІ» 30.01.2004 року, у якій зазначений період побудови будинку -1994-2004 року (а/с12 інв. справи).

У судовому засіданні Вінницького апеляційного суду відповідач пояснював, що у 2004 році, коли оформлявся технічний паспорт на будинок, то він особисто займався цим питанням і з його слів робилися записи про будинок.

При цьому, слід зауважити, що у судових засіданнях суду першої інстанції відповідач не ставив питання про призначення будівельно-технічної експертизи з визначення часу побудови будинку, стану його готовності, як станом на 1993 рік так і станом на 2014 рік.

Щодо того, що земельна ділянка, на якій розташований спірний житловий будинок, перебувала у відповідача у користуванні ще до шлюбу сторін, суд першої інстанції надав цим обставинам оцінку, а саме: він зазначив, що власником цієї ділянки відповідач став лише 31.01.2001 року з видачею Державного акту на право приватної власності на землю серії ВН-2834 , що є правильним та відповідає нормам ч.1 ст. 22, ч.1 ст. 23 ЗК України у редакції, діючій станом на 31.01.2001 року.

Крім того, оскаржуваним рішенням суд першої інстанції не вирішував питання щодо земельної ділянки, через те, зазначений аргумент апеляційної скарги не спростовує рішення суду.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і доводи апеляційної скарги його не спростовують, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, в силу ст. 375 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 09 вересня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Судді/підписи/

Згідно з оригіналом

суддя В.С. Марчук