П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2019 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 759/12511/19

Номер провадження № 22-ц/824/14549/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Вербової І.М., суддів: Саліхова В.В., Шахової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 03 вересня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Бабич Н. Д., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з останнього заборгованості за кредитним договором № б/н від 08 листопада 2013 року у розмірі 51 903 грн. 52 коп. та судових витрат у розмірі 1 921 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «Приватбанк» та підписав Анкету-заяву № б/н від 08 листопада 2013 року, відповідно до якої отримав кредит у розмірі 8 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду, що підписана Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складають між ним та банком Договір про надання банківських послуг.

Крім того, підписуючи вищевказану Заяву, ОСОБА_1 підтвердив факт його ознайомлення з умовами кредитування в АТ КБ «Приватбанк».

Банк свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Натомість останній не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитними зобов`язаннями, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 07 травня 2019 року складає 51 903 грн. 52 коп., з яких 23 584 грн. 84 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 10 422 грн. 50 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 14 619 грн. 88 коп. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 328 грн. 51 коп. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суми від 100 грн., а також штрафи, а саме 500 грн. - штраф (фіксована частина), 2 447 грн. 79 коп. - штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 03 вересня 2019 року (а.с. 47 - 52) позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за укладеною Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 08 листопада 2013 року в розмірі 23 548 грн. 84 коп., а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921 грн. У решті позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 26 вересня 2019 року АТ КБ «Приватбанк» направило апеляційну скаргу, у якій, просило скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 03 вересня 2019 року в частині відмови у стягненні заборгованості по простроченому тілу кредиту, пені, штрафам та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, судові витрати покласти на відповідача.

Апеляційну скаргу обґрунтовано, зокрема, тим, що основними вимогами банку до боржника за кредитним договором є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, що є істотним фактором при наданні кредитних коштів. Судом першої інстанції встановлено, що банк надав відповідачу кредит, який в свою чергу не був повернутий, у зв`язку з чим були відсутні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Відсутність домовленості між сторонами про розмір відсоткової ставки та розмір неустойки не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту, розмір якого не залежить ні від розміру процентної ставки, ні від розміру неустойки.

Судом першої інстанції зроблено висновок, що оскільки Тарифи, Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, то вимоги банку про стягнення неустойки задоволенню не підлягають. Проте, підписуючи Анкету-заяву від 08 листопада 2013 року відповідач надав згоду на те, що дана Заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Відповідач зобов`язався виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку.

Таким чином, зміст кредитного договору зафіксовано в декількох вищевказаних документах, і укладено в письмовій формі, що не суперечить чинному законодавству.

Крім того, відповідач не звертався з вимогами про визнання договору недійсним або його оспорювання, що, у свою чергу, свідчить про згоду з усіма умовами кредитування.

Скаржник зазначає, що доказами, які наявні в матеріалах справи, доведено неналежне виконання боржником зобов`язань щодо повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим кредитор має усі законні підстави для нарахування та стягнення неустойки.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 жовтня 2019 року відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Відзиву подано не було.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року закінчено проведення підготовчих дій, призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення осіб, які брали участь у справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 08 листопада 2013 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 9).

При підписанні вказаної Анкети-заяви відповідач надав свою згоду на те, що підписана заява, разом Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами, складають між ним та банком Договір про надання банківських послуг. ОСОБА_1 підтвердив ознайомлення з договором про надання банківських послуг до його підписання та погодився з його умовами. Крім того, останній зобов`язався виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті позивача.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять підтвердження того, з якою саме редакцією Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку ознайомився і погодився відповідач, підписуючи Анкету-заяву. Вищезазначені документи на момент отримання кредитних коштів взагалі не містили істотні умови договору, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та сплати неустойки (пені, штрафів) у розмірах та порядках нарахування, визначених у доказах, доданих до позовної заяви.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, є підстави вважати, що відбулось порушення прав кредитора, а тому останній наділений правом вимагати їх захисту у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 статті 638 ЦК України визначені умови за яких договір вважається укладеним, а саме договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Пунктом 3, 4, 6, 8 та 9 частини 3 вищевказаної статті встановлено, що інформація, яка надається кредитодавцем споживачу, зазначена у частині другій цієї статті, має містити відомості про: суму кредиту, строк кредитування, мету отримання та спосіб надання кредиту; тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, а також індекси, що застосовуються для розрахунку змінюваної процентної ставки. Індекс, що застосовується для розрахунку змінюваної процентної ставки, повинен відповідати вимогам, встановленим Цивільним кодексом України; реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату надання інформації виходячи з обраних споживачем умов кредитування.

Якщо кредитодавець пропонує різні способи надання кредиту, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що використання інших способів надання кредиту може мати наслідком застосування іншої реальної річної процентної ставки.

Якщо платежі за послуги кредитодавця, пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, є періодичними, надана споживачу інформація має містити застереження про те, що витрати на такі послуги можуть змінюватися протягом строку дії договору про споживчий кредит; порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); попередження про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит.

Відповідно до п. 2.1.1 Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ці Умови використання кредитних карт ПАТ КБ Приватбанку, Пам`ятка Клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск та обслуговування кредитних карт, а так само Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, встановлюють правила випуску, обслуговування та використання кредитних карток банку. Дані Умови регулюють відносини між банком та клієнтом з випуску та обслуговування карт. Банк випускає клієнту картку на підставі заяви, належним чином заповненої та підписаної клієнтом. Випуск карти та відкриття рахунку карти здійснюється в разі прийняття банком позитивного рішення про можливість випуску клієнту картки. Клієнт зобов`язується виконувати правила випуску, обслуговування та використання карт банку та при наявності додаткових карт забезпечити виконання правил власниками додаткових карт.

Пунктом 2.1.1.2.1 вищевказаних Правил встановлено, що для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і Заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладення договору є дата отримання карти, зазначена в заяві. Договір укладається терміном на п`ять років. Якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодна сторона із сторін письмово не відмовилась від договору, він продовжується на такий же термін.

Так, в Анкеті-заяві, доданій до позовної заяви, містяться лише анкетні дані відповідача та волевиявлення останнього на отримання кредитної картки.

Відповідно до Витягу з Умов та правил надання банківських послуг банк у разі прийняття позитивного рішення випускає клієнту картку на підставі Заяви.

Разом з тим, з копії Анкети-заяви неможливо встановити, яке саме рішення було прийнято банком та тип банківської картки, яку отримав відповідач: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD», у разі її отримання, а, отже, і відсоткову ставку за користування кредитом, яка безпосередньо залежить від типу банківської картки.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку щодо необхідності доведення наявності певних обставин лише за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів погоджується в повній мірі з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав вважати, що сторони обумовили в письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Крім того, позивачем в супереч правил ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження нарахування заборгованості ОСОБА_1 відповідно до умов кредитного договору, належним чином погодженого між сторонами.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що підписана Анкета-заява є належним підтвердженням ознайомлення відповідача з умовами кредитування, не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки позивачем не надано Умови та правил надання банківських послуг, які містять істотні умови договору підписані ОСОБА_1 .

З Анкети-заяви, долученої до позовної заяви, вбачається, що відповідач підтвердив ознайомлення з вищевказаними Умовами, однак не відомо в якій саме редакції.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, що свідчить про згоду останнього з усіма його умовами, не є належним підтвердженням ознайомлення та погодження останнього з Умовами та правилами надання банківських послуг у тій редакції, на якій наполягає банк.

Як зазначає у своїх висновках Велика Палата Верховного Суду правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору (справа № 342/180/17).

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору (справа № 342/180/17).

Разом з тим, Святошинський районний суд міста Києва обґрунтовано зауважив, що фактично отримані кошти боржником не повернуті, а тому, керуючись ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, прийшов до висновку про порушення прав кредитора, а відповідно і права останнього вимагати виконання обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 03 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повне судове рішення складено 19 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В.В. Саліхов

О.В. Шахова