Провадження № 2/761/57/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Піхур О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Буцан Р.О.,

позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді Шевченківського районного суду м. Києва Піхур О.В. в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до держави Україна в особі державного виконавця Татарчук (Лукашенко) Ольги Володимирівни, Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, в особі начальника Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Іванець Галини Олександрівни, Головного управління державної казначейської служби України в м. Києві, Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування шкоди та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3 до держави Україна в особі державного виконавця Татарчук (Лукашенко) Ольги Володимирівни, Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, в особі начальника Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Іванець Галини Олександрівни, Головного управління державної казначейської служби України в м. Києві, Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва знаходиться дана цивільна справа.

28.11.2019 року позивач ОСОБА_1 подала заяву про відвід головуючому у справі судді Піхур О.В., мотивуючи її тим, що головуючий - суддя Піхур О.В. не може брати участь в розгляді справи і підлягає відводу, тому, що є заінтересованою у результатах розгляду справи, оскільки, після скасування її ухвали від 26.07.2019 року у цій справі не заявила собі самовідвід, а тому у позивачів зародилися сумніви в безсторонності судді, так як суддя Піхур О.В. є побічно заінтересованою у результатах розгляду і в угоду цьому тримається за дану справу.

У судовому засіданні 28.11.2019 року позивач ОСОБА_1 підтримала заявлений відвід.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши подану заяву про відвід, оглянувши матеріали цивільної справи, суд дійшов до наступного висновку.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені ст. 36 ЦПК України.

Положеннями ч.ч.2, 3 ст. 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Статтею 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковими для виконання Україною. Вказаний Закон прямо закріплює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частина 1 статті 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду. Так, Європейський суд з прав людини розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги, чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому. Крім того, згідно принципу, який є стабільним, суд має бути неупередженим і безстороннім.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно із ст. 3 Конституції утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Ст. 6 Конвенції про захист прав людини, ст.ст. 2, 7 Закону «Про судоустрій та статус суддів» встановлено, що кожен має право на справедливий розгляд своєї справи неупередженим, безстороннім судом.

Вимога «безсторонності», згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Білуха проти України», «Салов про України», Мироненко проти України», «Фельдман проти України») характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий - у з`ясуванні того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, «правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться» (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії» («De. Belgium»), від 26 жовтня 1984 року, п.26).

Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» та рішення у справі «Кастілло Альгар проти Іспанії», від 28 жовтня 1998 року, п.45).

Відповідно до п.2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006 року суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Крім того, відповідно до ст. 3 Кодексу суддівської етики суддя має докладати всіх зусиль до того, щоб на думку розсудливої, законослухняної та поінформованої людини його поведінка була бездоганною.

Відповідно до практики ЄСПЛ (рішення від 09.11.2006 року у справі «Білуга проти України», від 28.10.1999 року у справі «Ветштан проти Швейцарії») важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Волков проти України» суд зазначив, що відповідно до п.1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на розгляд його справи незалежним і безстороннім судом.

З огляду на вищевикладене, суддя вважає, що вказані у заяві про відвід обставини не впливають на розгляд справи, але можуть викликати безпідставні скарги та затягування розгляду справи, враховуючи, що з вересня 2016 року, коли справа перебуває у провадженні судді, позивачем неодноразово заявлялись відводи судді, а тому враховуючи, що у позивача виникла недовіра до головуючого судді щодо його недостатньої неупередженості та об`єктивності, з метою забезпечення достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву безсторонності судді у розгляді справи, для дотримання загальних засад судочинства, відповідно до яких кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи незалежним і неупередженим судом, суд вважає, що заява про відвід судді підлягає задоволенню, а справа підлягає переданню для повторного автоматизованого розподілу.

Керуючись ст.ст. 14, 33, 36, 40, 259-261, 353 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді Шевченківського районного суду м. Києва Піхур О.В. в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до держави Україна в особі державного виконавця Татарчук (Лукашенко) Ольги Володимирівни, Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, в особі начальника Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Іванець Галини Олександрівни, Головного управління державної казначейської служби України в м. Києві, Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування шкоди та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_3 до держави Україна в особі державного виконавця Татарчук (Лукашенко) Ольги Володимирівни, Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, в особі начальника Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві Іванець Галини Олександрівни, Головного управління державної казначейської служби України в м. Києві, Відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві про відшкодування шкоди - задовольнити.

Цивільну справу №761/18174/15-ц передати для повторного автоматизованого розподілу в порядку ст. 14 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя