Дата документу 13.08.2019 Справа № 328/3189/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №328/3189/18 Головуючий у 1 інстанції: Новікова Н.В.
Провадження № 22-ц/807/2189/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«13» серпня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 04 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Токмацької міської ради, про визначення місця проживання дитини; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Токмацької міської ради, про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Токмацької міської ради, про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 2010 року до лютого 2018 року вона проживала з ОСОБА_2 . Сторони мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У лютому 2018 року між сторонами виникла сварка, після чого ОСОБА_2 вивіз її на автомобілі за місто, забрав її особисті речі, побив та залишив її. Після цього відповідач заборонив їй повертатися додому та не давав спілкуватись з донькою. З лютого до червня 2018 року вона проживала у своєї подруги ОСОБА_4 , з червня до серпня 2018 року винаймала житло, з серпня проживає однією сім`єю з ОСОБА_5 у його квартирі. Має у власності кімнату по АДРЕСА_1 , але житло потребує ремонту і проживання у ньому не можливе.

З лютого 2018 року намагалась бачитись з донькою, купувала їй одяг, іграшки, ліки, солодощі. Відповідач чинив перешкоди у спілкуванні з дитиною - заборонив приходити до дитсадка, погрожував. Вона бачилась з донькою на дитячих майданчиках. Після побиття у лютому 2018 року вона сприймала погрози відповідача реально, а тому не намагалась чинити йому перешкоди. Відповідач дозволяв бачитись з дитиною лише у присутності його матері. Донька ставиться до неї добре та бажає жити з нею. Вона перебуває на обліку у центрі зайнятості, мешкає у квартирі майбутнього чоловіка, який не заперечує того, щоб її донька жила разом з ними.

На підставі зазначеного просила визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею за адресою: АДРЕСА_2 , стягнути з відповідача судові витрати.

В листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Токмацької міської ради, про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування вимог зазначив, що з 2011 року по лютий 2018 року проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1 , сторони мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спільне життя з ОСОБА_1 не склалось через відсутність взаєморозуміння між сторонами.

До лютого 2018 року сторони проживали однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_3 . Після фактичного припинення шлюбних відносин ОСОБА_1 виїхала. Донька залишилась проживати з ним.

ОСОБА_1 не займається вихованням дитини, відвідує її дуже рідко, матеріально не допомагає.

На підставі зазначеного просив визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з ним за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 14 січня 2019 року об`єднано в одне провадження позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 .

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 04 квітня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на перешкоджання відповідачем її спілкуванню з дитиною, наявність в неї можливості забезпечити дитині належні умови проживання, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов та відмовити в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , судові витрати стягнути з ОСОБА_2

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що не перешкоджав спілкуванню позивача з дитиною, з часу припинення спільного проживання позивач не займалась вихованням дитини, матеріально не допомагала.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_2 відповідає найкращим інтересам дитини.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що з 2010 року до 19.02.2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.7).

Сторони з дитиною проживали за адресою: АДРЕСА_3 , разом з матір`ю ОСОБА_2 - ОСОБА_6 .

З 19.02.2018 року сторони припинили проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, дитина залишилась проживати з батьком ОСОБА_2 (а.с.61).

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 22.11.2018 року, складеному органом опіки та піклування виконавчого комітету Токмацької міської ради Запорізької області, малолітня ОСОБА_3 проживає з батьком ОСОБА_2 та бабою ОСОБА_6 . Дитина має окрему кімнату, обладнану необхідним. Житло відповідає санітарно-гігієнічним нормам утримання та виховання дитини (а.с.30, 63, 114).

ОСОБА_2 працює на посаді майстра з виробництва, є співвласником житлового будинку АДРЕСА_3 , за місцем роботи та проживання ОСОБА_2 характеризується позитивно (а.с.29, 31).

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується довідкою Токмацької міськрайонної філії Державного центру зайнятості, що з 26.04.2018 року позивач ОСОБА_1 перебувала на обліку як безробітна (а.с.8).

Судом встановлено, що з 05 лютого 2019 року позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 та разом з чоловіком проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_5 працює в СП «Великотокмацька дистанція колії» регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (а.с.37).

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 13.12.2018 року службою у справах дітей обстежене житло - за адресою: АДРЕСА_2 , умови проживання задовольняють усім санітарно-гігієнічним нормам та виховання дитини. Для дитини виділена окрема зона у однокімнатній квартирі (а.с.36, 49, 95).

Судом встановлено та не спростовано сторонами, що з 19.02.2018 року ОСОБА_1 неналежним чином ставилась до виконання батьківських обов`язків, що виразилось у несистематичних побаченнях з дитиною, яка в силу свого малолітнього віку потребує підвищеної уваги з боку батьків, особливо з боку матері.

За змістом Висновку про визначення місця проживання дитини від 18.01.2019 року, зазначаючи про те, що мати та батько дитини рівної мірою мають необхідні якості вихователя, але кардинальна зміна місця проживання малолітньої ОСОБА_3 може негативно вплинути на її емоційний стан, орган опіки та піклування вважав доцільним визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком ОСОБА_2 (а.с.116). При цьому у вказаному висновку орган опіки та піклування також зазначає, що за місцем проживання батька малолітня проживає з народження. Дитина охоплена любов`ю та турботою рідних, відвідує гурток по підготовці до школи, заняття з логопедом. Дівчинка активна, позитивна, мікроклімат в родині сприяє її гармонійному розвитку. Всі умови для розвитку та виховання ОСОБА_3 забезпечує лише ОСОБА_2 - її батько.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначені ст. 7 СК України, відповідно до якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Частиною 3 ст. 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За приписами ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно зі ст.ст. 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За змістом ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ст. 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до ст. 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини із застосуванням ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) Європейський суд з прав людини, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції повно та всесторонньо дослідив обставини справи, урахував тривалість проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком, який характеризується позитивно, піклується про її розвиток, виховання, утримує її матеріально, а також думку дитини, яка висловила бажання проживати з батьком.

Суд також врахував висновок органу опіки та піклування, яким рекомендовано визначити місце проживання дитини з батьком, а також, що мати дитини ОСОБА_1 на протязі майже десяти місяців не намагалась вирішити питання проживання дитини з нею, ОСОБА_1 не надано доказів чинення перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною та поважності невідвідування дитини, зокрема, звернення до поліції, органів опіки та піклуванні.

Відповідно до Договору найму житлового приміщення від 27 березня 2017 року (а.с.11-12) у користуванні ОСОБА_1 знаходилось житлове приміщення - кімната площею 28,40 кв.м. у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11-12). З огляду на те, що матеріали справи не містять будь-яких доказів, що зазначене приміщення не придатне для проживання, не заслуговує на увагу доводи ОСОБА_1 про те, що протягом десяти місяців вона була позбавлена можливості вирішити питання проживання разом з дочкою. До того, в суді апеляційної інстанції позивач пояснила, що зазначене житлове приміщення вона здає оренду.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Мати дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

ОСОБА_1 не надала ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції переконливих доказів на підтвердження того, що проживання дитини разом з матір`ю буде найкраще відповідати інтересам малолітньої ОСОБА_3 , що є першочерговим при вирішенні даної категорії справ.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі ст.ст. 76-81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

На підставі зазначеного колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 04 квітня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 15 серпня 2019 року.

Головуючий

Судді: