Справа № 211/2632/19
Провадження № 2/211/1443/19
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

16 серпня 2019 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Ткаченко С.В.,

при секретарі: Польчик Л.В.

за участі:

позивача ОСОБА_1 , у відсутність відповідача ОСОБА_2 та представника третьої особи ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа- Відділ реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.02.2007 року.

У квартирі зареєстровані позивач та його колишня дружина ОСОБА_2 , яка є відповідачем по справі. З 2017 року відповідач за вищевказаною адресою не проживає, участі в утриманні житла та сплаті комунальних платежів не приймає.

Тому позивач просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 на позовних вимогах наполягав, просив їх задовольнити в повному обсязі, в подальшому звернувся до суду з заявою про закінчення розгляду справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином через оголошення на сайті суду за електронною адресою https://dv.dp.court.gov.ua/sud0411/gromadyanam/viklik/489.

Представник відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради у судове засідання не з`явився.

Допитана в якості свідка ОСОБА_3 у судовому засідання пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_1 та підтвердила факт того, що ОСОБА_2 більше року за адресою: АДРЕСА_1 , не з`являється.

Вислухавши позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 7, 8, 9-10 - копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.02.2007 року, витягу про реєстрацію, технічного паспорту).

На даний час у вищевказаній квартирі зареєстровані позивач, його колишня дружина ОСОБА_2 (а.с. 6, 11 - довідка, копія рішення про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 04.07.2005 року).

У матеріалах справи міститься Акт від 10.05.2019 року (а.с. 5), складений мешканцями сусідніх квартир будинку АДРЕСА_1 , підтверджений головою ЖБК «Рассвет-46» Сухомлиновою Т.В. , із змісту якого вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 не мешкає більше одного року.

Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності зі ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст.71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст.405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

Наявність реєстрації ОСОБА_2 у квартирі за вищевказаною адресою позбавляє можливості позивача здійснювати право власності у повному обсязі.

Судом достовірно встановлено, що відповідач не мешкає у квартирі АДРЕСА_1 більше одного року без поважних причин, доказів стосовно поважних причин не проживання відповідача в даній квартирі у судовому засіданні не добуто; наявність будь-яких домовленостей між позивачем та відповідачем з приводу порядку користування спірним житлом, тривалості строку збереження права користування ним у судовому засіданні не встановлено.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, тому суд приходить до висновку про необхідність визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме спірною квартирою, розташованою за вищевказаною адресою, у зв`язку з відсутністю в ній без поважних причин понад одного року.

Відповідно до ст. ст. 6, 8 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється за її особистим повідомленням, подання якого є обов`язковим у разі зміни місця проживання. Зняття з реєстрації місця проживання у разі неподання особою відповідної заяви здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення її права користування житловим приміщенням.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 76-83, 258-259, 263-265, 354-355 ЦПК України ,суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя: С. В. Ткаченко

Повний текст рішення складений 23.08.2019 року.