ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 210/4714/16-ц

провадження № 61-22120св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Житлово-будівельний кооператив «Восток-24»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2017 року, постановлену суддею Митрофановою Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог заяви

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулась із заявою про забезпечення доказів до подання позовної заяви.

В обґрунтування заяви зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . Цей будинок обслуговує житлово-будівельний кооператив «Восток-24» (далі - ЖБК «Восток-24»).

Вказувала, що рішенням загальних зборів членів ЖБК «Восток-24» обраний новий голова цього кооперативу.

Оскільки за вимогою про надання копій відповідних протоколів керівництво кооперативу їй відмовляє, просила забезпечити докази і витребувати з ЖБК «Восток-24» та Виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області належним чином завірені копії протоколів загальних зборів ЖБК «Восток-24», на підставі яких 10 вересня 2016 року проведена зміна керівника кооперативу на ОСОБА_2 та підписанта вказаного кооперативу на ОСОБА_3 .

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх постановлення

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 24 жовтня 2016 року, постановленою суддею Літвіненко Н. А., заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів до подання позовної заяви залишено без руху із наданням строку, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання ухвали, для усунення недоліку, а саме надання доказів сплати судового збору за подання заяви про забезпечення доказів; сума судового збору за подачу заяви про забезпечення доказів має становити 275,60 грн.

На усунення недоліку, визначеного вказаною ухвалою суду першої інстанції, 10 листопада 2016 року ОСОБА_1 подала клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання заяви про забезпечення доказів.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 18 листопада 2016 року, постановленою суддею Літвіненко Н. А., Штанухіній Л. А. відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання заяви про забезпечення доказів. Заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів до подання позовної заяви визнано неподаною та повернуто заявнику.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, суд першої інстанції виходив з її необґрунтованості.

Не погоджуючись із такою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку та заявила клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 січня 2017 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги відмовлено, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 18 листопада 2016 року залишено без руху із наданням строку, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання ухвали, для сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, апеляційний суд виходив з недоведеності заявником її скрутного майнового стану, який не дає можливості сплати судовий збір. Апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, тому має можливість сплатити судовий збір.

Залишаючи без руху вказану апеляційну скаргу, апеляційний суд виходив з того, що заявником не надано доказів сплати судового збору у сумі 275,60 грн. за подання апеляційної скарги на судове рішення.

На усунення визначеного вказаною ухвалою апеляційного суду недоліку ОСОБА_1 23 січня 2017 року повторно подала клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто особі, яка подає апеляційну скаргу.

Повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції зазначив, що клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору розглянуто судом апеляційної інстанції 5 січня 2017 року і у його задоволенні відмовлено, а повторне подання такого клопотання не є виконанням ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просила скасувати ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2017 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвала апеляційного суду постановлена з порушенням норм процесуального права.

Заявник зазначає, що апеляційним судом не враховано її скрутного майнового стану, відсутність у неї іншого доходу, окрім пенсії за віком у розмірі 1 034,26 грн, яка є меншою за прожитковий мінімум в Україні і не може забезпечити її достатній життєвий рівень.

Апеляційним судом належним чином не оцінено додані до клопотання про звільнення від сплати судового збору докази та безпідставно відмовлено у задоволенні такого клопотання, чим порушено її право на доступ до правосуддя.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 червня 2017 року відкрито касаційне провадження і ухвалою цього ж суду від 6 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Частиною другою статті 297 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали апеляційним судом, передбачено, що до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 121 цього Кодексу щодо постановлення суддею ухвали, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляється позивач і надається йому строк для усунення недоліків.

Згідно з частиною першою статті 121 ЦПК України у тій же редакції Кодексу суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Апеляційним судом встановлено, що подана ОСОБА_1 апеляційна скарга на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 18 листопада 2016 року не оплачена судовим збором. Разом з тим, заявником подано клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Як на підставу звільнення від сплати судового збору, заявник посилалась на скрутний майновий стан, так як її єдиним доходом є пенсія за віком, яка складає 1 034,26 грн.

Апеляційний суд, відхиляючи доводи заявника про звільнення її від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду, виходив з того, що заявник має дохід та можливість сплатити судовий збір у такому розмірі.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» у редакції Закону, чинній на день подання апеляційної скарги, та статті 82 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на цей же день, єдиною підставою для звільнення, відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, і особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК України у тій же редакції Кодексу повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджає сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Судові процедури повинні бути справедливими, особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки це буде порушенням права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Однією з основних засад судочинства, визначених пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59).

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (Рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; Рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

Надавши належну оцінку доказам, наданим ОСОБА_1 до клопотання про звільнення від сплати судового збору, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для звільнення останньої від сплати судового збору, так як існування такого майнового стану, що унеможливлює сплату заявником судового збору у вказаному судом розмірі, ОСОБА_1 не довела.

За таких обставин апеляційним судом постановлено ухвалу про залишення поданої апеляційної скарги без руху, а заявнику надано строк для надання доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду.

23 січня 2017 року ОСОБА_1 повторно подала клопотання про звільнення від сплати судового збору з аналогічними мотивами.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинького районного суду м. Кривого Рогу від 18 листопада 2016 року визнано неподаною та повернуто заявнику на підставі частини другої статті 297 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на момент звернення з апеляційною скаргою.

Апеляційний суд виходив з того, що заявник не виконала вимоги ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 5 січня 2016 року, не сплатила судовий збір та не надала документу про сплату судового збору, у зв`язку з чим обґрунтовано на підставі статей 121, 297 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час подання апеляційної скарги, визнав апеляційну скаргу ОСОБА_1 неподаною та повернув особі, яка її подала.

Доводи касаційної скарги про те, що надані до клопотання про звільнення від сплати судового збору докази вказують на її скрутний майновий стан, зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Доводи касаційної скарги щодо порушення прав заявника на доступ до правосуддя є необґрунтованими, оскільки повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню з такою скаргою, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку, що апеляційний суд 26 січня 2017 року постановив ухвалу про визнання неподаною та повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 з додержанням норм процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а ухвали апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2017 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В. А. Стрільчук С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов А. С. Олійник С. О. Погрібний