КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Гуля В.В., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Спеней О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 02 жовтня 2019 року по заяві ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «БК М. П. К.», державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антропова Олексія Юрійовича, треті особи: об`єднання співвласників багатоповерхового будинку «Анди», інспекція архітектурно-будівельного контролю м. Києва про знесення самочинного будівництва, визнання недійсним технічного паспорту та визнання недійсною реєстрацію права власності,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_6 , товариства з обмеженою відповідальністю «БК М. П. К.», державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антропова Олексія Юрійовича, треті особи: об`єднання співвласників багатоповерхового будинку «Анди», Державна архітектурно-будівельна інспекція України, про знесення самочинного будівництва, визнання недійсним технічного паспорту та визнання недійсною реєстрацію права власності.

ОСОБА_1 24.09.2019 року подавдо суду заяву про забезпечення позову, обґрунтовуючи її тим, що вжиття заходів забезпечення позову, на переконання позивача, необхідно на час до ухвалення рішення у даній справі, так як подальший захист, в paзi наступної реєстрації права власності на квартири АДРЕСА_1 єві на третіх oci6, стане неможливим i для відновлення порушених прав позивача потрібно буде докласти значних зусиль (судитися декілька років до набрання законної сили судовим рішенням iз урахуванням певноїкількості нових власників) та витрат, а також через очевидніознаки протиправності рішень та дій державного реестратора. Просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема: Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції реєстрації, вчиняти дії щодо внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно об'єктів нерухомості: квартир АДРЕСА_1 єві.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 02 жовтня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Товариства з обмеженою відповідальністю «БК М. П. К.», державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Антропова Олексія Юрійовича, треті особи: об`єднання співвласників багатоповерхового будинку «Анди», інспекція архітектурно-будівельного контролю м. Києва про знесення самочинного будівництва, визнання недійсним технічного паспорту та визнання недійсною реєстрацію права власності.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_4 вже вчиняв дії, які у подальшому призводили до неможливості виконати рішення суду та у подальшому позивачу знадобилось прикладати додаткових зусиль для оскарження внесених записів про право власності. Крім того, у разі відчуження спірного майна не можливо буде виконати рішення суду про зобов'язання ОСОБА_4 знести самочинне будівництво, оскільки право власності на спірне майно буде належати іншим особам.

Відповідачі та треті особи відзиви на апеляційну скаргу, у встановлений апеляційним судом строк, не надали.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, і відмовляючи у її задоволенні, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що заявником не доведено, що не забезпечення позову вказаним шляхом може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, так як позовна вимога полягає у знесенні самочинного будівництва, визнання недійсним технічного паспорту та визнання недійсною реєстрацію права власності, а в порядку забезпечення просять накласти арешт на квартиру.

Такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

При цьому відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч.2 ст.150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пункт 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» встановлює, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір щодо знесення самочинного будівництва, визнання недійсним технічного паспорту та визнання недійсною реєстрацію права власності на квартиру.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що позивачам на праві власності належать нежитлові приміщення розташовані в АДРЕСА_2 . Крім того, позивачі є співвласниками приміщення № НОМЕР_1 загальною площею 937,9 м.кв. розташованого на першому поверсі вищезазначеного житлового будинку, а також співвласниками приміщення № НОМЕР_2 загальною площею 632,7 м.кв., яке розташоване на другому поверсі над нежитловим приміщенням, що належить позивачам. Відповідачем у 2010 році виконано будівельні роботи з реконструкції квартири АДРЕСА_3 , без затвердженого дозволу на виконання будівельних робіт. В подальшому відповідач продовжив виконувати облаштування тераси за рахунок поверхні покрівлі нежитлових приміщень та втручання у конструктивні елементи будинку, шляхом вибивання східців до поверхні даху. Неправомірні дії відповідача призвели до руйнації покриття даху приміщень, що належать позивачам, оскільки завдяки здійсненим відповідачем руйнації конструктивних елементів будинку та даху там накопичується волога, яка потрапляє у приміщення позивачів та затоплює їх.

З свідоцтва про право власності на нежиле приміщення від 02.10.2001 року, встановлено, що нежиле приміщення АДРЕСА_4 НОМЕР_1 , розташоване на АДРЕСА_5 поверсі житлового будинку АДРЕСА_6 дійсно належить в рівних частинах: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 (том 1 а.с. 17, 17-зворот).

З свідоцтва про право власності на нежиле приміщення від 24.07.2003 року, встановлено, що нежиле приміщення № НОМЕР_2 , площею 632,7 м.кв., яке розташоване за адресою АДРЕСА_2 , дійсно належить в рівних частинах: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 (том 1 а.с. 18, 18-зворот).

З постанови про накладення штрафу у справі про адміністративне правопорушення №696 від 14.06.2010 року вбачається, що перевіркою проведеною 07.06.2010 року встановлено, що виконані будівельні роботи з реконструкції квартири АДРЕСА_3 , без затвердженого дозволу на виконання будівельних робіт (том 1 а.с. 22).

З листа Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві від 19.10.2017 року №10/26-8/1910/10 вбачається, що відповідно до даних Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, відсутня інформація щодо видачі/реєстрації документів, що надають право на виконання будівельних робіт за адресою АДРЕСА_7 (том 1 а.с. 19).

Заяву про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії по відчуженню нерухомого майна позивач ОСОБА_13 обґрунтовує тим, що відчуження об`єкту нерухомого майна, який належать відповідачу ОСОБА_4 в подальшому може утруднити або зробити неможливим виконання рішення в разі задоволення позовних вимог позивачів.

Встановлено, що між сторонами дійсно існує спір, оскільки позивач просить знести самочинне будівництво, визнати недійсним технічний паспорт та визнати недійсною реєстрацію права власності на квартиру, а тому невжиття заходу забезпечення позову може у подальшому утруднити чи унеможливити виконання можливого судового рішення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що підставою для задоволення заяви про забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій інших осіб, які за час розгляду справи можуть продати, знищити чи знецінити майно, тощо.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову підлягає до задоволення.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, і не дотримався положень статті 150 ЦПК України при постановленні оскаржуваної ухвали та не взяв до уваги те, що предметом спору є об`єкт нерухомого майна, і невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду, у разі його задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову, відповідно до вимог статті 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 02 жовтня 2019 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема: Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції реєстрації, вчиняти дії щодо внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно об'єктів нерухомості: квартир АДРЕСА_1 єві.

Стягувач: ОСОБА_1 (Реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ; місце реєстрації: АДРЕСА_8 ).

Боржник: ОСОБА_4 (Реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ; місце реєстрації: АДРЕСА_9 ).

Строк пред`явлення судового рішення до виконання три роки.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «19» листопада 2019 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіВ.В. Гуль
О.І. Сліпченко