РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2019 року м. Рівне

Справа № 569/12065/18

Провадження № 22-ц/4815/28/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Бондаренко Н.В.(суддя-доповідач),Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач Приватне акціонерне товариство "Рівнеазот",

розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області в складі судді Харечка С.П. від 12 вересня 2018 року, проголошеного в м. Рівне,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПрАТ "Рівнеазот" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позов обґрунтовує тим, що працював на ПрАТ «Рівнеазот». Наказом № 1286-ВК від 4.05.2017 року був звільнений з роботи за статтею 38 КЗпП України за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю. При звільненні в порушення вимог ст. 116 КЗпП України йому не були виплачені всі суми, які підлягали виплаті в день звільнення. Просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 5.05.2017 року по 11.02.2018 року в сумі 40603,34 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 вересня 2018 року позов ОСОБА_4 до ПрАТ "Рівнеазот" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено.

Стягнуто з ПрАТ "Рівнеазот" на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 5.05.2017 року по 11.02.2018 року в сумі 40603,34 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення мотивоване тим, що ПрАТ "Рівнеазот" при звільненні не виплатило належних позивачу сум у строки, визначені у статті 116 КЗпП України, а тому з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні працівника.

В поданій на вказане рішення суду апеляційній скарзі відповідач зазначає, що 12 лютого 2018 року з позивачем був проведений повний розрахунок по виплаті належних йому сум при звільненні, що підтверджується наданою випискою по рахунку з банку ПАТ "Кліринговий Дім"

Вважає, що перебіг тримісячного строку для звернення до суду почався з наступного дня після перерахування розрахункових коштів, тобто з 13 лютого 2018 року та закінчився 13 травня 2018 року.

Однак, позивач подав позов до суду лише 27 червня 2018 року, тому пропустив тримісячний строк звернення до суду та поважних причин його пропуску не навів.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вважає покликання ПрАТ "Рівнеазот" на незастосування судом ст.233 КЗпП України необґрунтованими, оскільки під час розгляду справи в суді першої інстанції клопотання про відмову в задоволенні позовних вимог в зв'язку з пропуском строку звернення до суду відповідачем не заявлялось, а суд позбавлений права самостійно застосувати строк позовної давності.

Звертає увагу на те, що трьохмісячний строк звернення до суду пропущений ним з поважних причин, так як на протязі вказаного строку, а саме 23.04.2018 року, він звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і такий наказ був виданий судом 25.04.2018 року, однак згодом був скасований ухвалою Рівненського міського суду від 14.05.2018 року.

Також, доводить, що не міг подати позов з тим же предметом та з тих же підстав до вирішення заяви про видачу судового наказу.

З наведених підстав ОСОБА_4 просить поновити йому трьохмісячний строк на звернення до суду, в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи на наступних підстав.

Як встановлено судом і ці обставини не оспорювалися, позивач перебував у трудових відносинах з ПрАТ "Рівнеазот", звільнений з 4 травня 2017 року за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю.

При звільненні ОСОБА_4 належало до виплати 21028,57 грн. Однак, вказані кошти позивачу були стягнуті судовим наказом Рівненського міського суду від 5.10.2017року та перераховані ПрАТ "Рівнеазот" в ході його виконання лише 12 лютого 2018 року.

Таким чином, з вини роботодавця працівнику не виплачена належна сума зарплати у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, що є підставами для застосування норм ст. 117 КЗпП України.

25 квітня 2018 Рівненським міським судом було винесено судовий наказ про стягнення з ПрАТ "Рівнеазот" на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який ухвалою Рівненського суду від 14 травня 2018 року був скасований.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Статтею 234 КЗпП України встановлено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки.

Згідно рішення Конституційного Суду України №4-рп/2012 від 22.02.2012 року в аспекті конституційного звернення положення частини першої ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку із положеннями ст.ст. 116, 117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних сум при звільненні, фактично ним розрахувався.

За наведеного, оскільки повний розрахунок по зарплаті ПрАТ "Рівнеазот" проведено з позивачем 12.02.2018 року, то строк на звернення до суду розпочався із наступного дня, коли позивач дізнався про порушення свого права, тобто з 13.02.2018 року та сплив 13.05.2018 року. Із указаним позовом ОСОБА_4 звернувся до суду 27.06.2018 року, тобто з порушенням строку, передбаченого ч. 1 ст. 233 КЗпП України.

З матеріалів справи вбачається, що у відзиві на позовну заяву ПрАТ "Рівнеазот" вказувало на пропуск позивачем трьохмісячного строку на звернення до суду. Копія такого відзиву була надіслана ОСОБА_4 14.08.2018року, про що свідчить квитанція пошти.(а.с.22)

Таким чином позивачу було відомо про заперечення відповідача проти позову, в якому він просив у його задоволенні відмовити за пропуском строку звернення до суду.

Однак, задовольняючи позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд не перевірив, чи дотримані позивачем строки звернення до суду, і не навів у рішенні мотиви, з яких він відхилив викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву аргументи щодо пропуску строків, установлених статтею 233 КЗпП.

Безпідставними є доводи позивача про те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем не заявлялось клопотання про відмову в задоволенні позовних вимог в зв'язку з пропуском строку звернення до суду, оскільки строк звернення до суду не є позовною давністю і застосовуються незалежно від наявності такої заяви сторони.

Апеляційний суд вважає, що строк звернення до суду у трудовому законодавстві і позовна давність у цивільному не є тотожними і положення ЦК України щодо позовної давності до правовідносин, що склалися між сторонами не застосовуються.

Із заявою про поновлення, встановленого ст. 233 КЗпП України, трьохмісячного строку позивач до суду першої інстанції не звертався та судом питання про поважність причин пропуску ним вказаного строку не вирішувалось.

ОСОБА_4 заявив відповідне клопотання лише разом з подачею відзиву на апеляційну скаргу, а тому, після винесення рішення судом першої інстанції, апеляційний суд в силу положень статті 234 КЗпП України, ст.367 ЦПК України не наділений повноваженнями на прийняття такого клопотання на стадії апеляційного розгляду та його вирішення.

Враховуючи викладене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з постановленням нового про відмову у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року у справі № 6-1121цс16 зроблено висновок, що починаючи з 1 вересня 2015 року, позивачі в справах за позовними вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у двох категоріях: про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі.

Спір щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку не відноситься до категорій справ про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі. Відсутні і докази того, що ОСОБА_4 відноситься до категорії осіб, перелічених у ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", які звільнені від сплати судового збору.

За таких обставин з позивача підлягають стягненню на користь відповідача судові витрати, понесені по оплаті судового збору при поданні апеляційної скарги в розмірі 1057 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, ст.ст.233, 117 КЗпП України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 вересня 2018 року скасувати.

ОСОБА_4 в задоволенні позову до Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити за пропуском строку звернення до суду.

Стягнути з ОСОБА_4 (проживаючого за адресою: АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" (місцезнаходження: м.Рівне-17, ) понесені витрати по оплаті судового збору у сумі 1057 (одну тисячу п'ятдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судді: Бондаренко Н.В.

Гордійчук С.О.

Боймиструк С.В.