Справа № 653/1079/19
Провадження № 2/653/721/19
РІШЕННЯ

іменем України

12 серпня 2019 року м. Генічеськ

Генічеський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Берлімової Ю.Г.

за участю секретаря Волвенко А.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника третьої особи Малецького Я.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - служба у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - служба у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Позов мотивує тим, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

Вказує, що окрім нього та дружини у будинку з липня 2007 року зареєстровані його донька ОСОБА_3 та онук - ОСОБА_4 , які з моменту реєстрації фактично жодного дня у будинку не мешкали. Вказує, що донька має бажання знятися з реєстрації разом із своїм неповнолітнім сином, у зв`язку із чим направляла нотаріально засвідчену заяву про зняття з реєстрації до Генічеського РВ УМВС України в Херсонській області. Разом з тим, оскільки вони мешкають у м. Сімферополь в АР Крим, що наразі є тимчасово окупованою територією, то й вказана заява не є легітимною, оскільки завірена незаконно сформованими державними органами. Виїхати та самостійно знятися з реєстрації у будинку відповідачі не мають змоги.

Факт реєстрації відповідачів у будинку, належному позивачу створює для нього перешкоди, оскільки він вимушений надмірно сплачувати житлово-комунальні послуги, а також це заважає оформити субсидію.

У зв`язку із цим, просить суд визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 та його представник за довіреністю ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просять суд задовольнити позов.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи через оголошення на веб-сайті «Судова влада України», до судового засідання не з`явились.

Від відповідача ОСОБА_3 надійшла заява, в якій просить розгляд справи провести за відсутністю відповідачів. Вказує, що вона та її неповнолітній син ОСОБА_4 не мають можливості прибути у судове засідання. На підтвердження повноважень діяти в якості законного представника свого неповнолітнього сина, відповідача по справі - ОСОБА_4 додала копію свідоцтва про його народження.

Так, ОСОБА_3 зазначає, що визнає позовні вимоги у повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову. Вказує, що давно має намір знятися з реєстрації місця проживання разом з сином за адресою: АДРЕСА_1 та зареєструвати нове місце проживання за іншою адресою.

Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - служби у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області Малецький Я.М. в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Вказав, що службою наданий висновок, яким вважають можливим визнати неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Суд, вислухавши позивача та його представника, представника третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши надані докази у їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Новоолексіївської селищної ради народних депутатів 29 липня 1987 року.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 з 09 липня 2007 року та ОСОБА_4 з 16 липня 2007 року зареєстровані у будинку, належному позивачу. Вказане підтверджується інформацією з домової книги на будинок, довідки про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому будинку осіб, виданої виконавчим комітетом Новоолексіївської селищної ради № 1581 від 12 березня 2019 року.

Факт того, що неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 являється сином відповідача - ОСОБА_3 підтверджується копією свідоцтва про його народження, серії НОМЕР_1 , виданого 11 червня 2004 року відділом реєстрації актів народження м. Сімферополя АР Крим, акт. запис № 1510.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 та її неповнолітній син ОСОБА_4 фактично мешкають по АДРЕСА_2 . Ці обставини також встановлені актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеним депутатом селищної ради 12 березня 2019 року та підтверджуються поясненнями самої ОСОБА_3 .

Обставини щодо того, що відповідачі не мешкають у будинку, належному позивачу фактично з моменту їх реєстрації з липня 2007 року, оскільки фактично мешкають у АР Крим підтверджуються показами допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , зі слів яких, відповідачі являються донькою та онуком позивача, які фактично ніколи не проживали у будинку ОСОБА_1 та вже давно мешкають у м. Сімферополі АР Крим й не мають змоги приїхати та самостійно знятися з місця реєстрації.

Таким чином, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживають в будинку, належному позивачу без поважних причин з 2007 року, не цікавляться житловим приміщенням, не приймають ніякої участі в його утриманні. Крім того, відповідач ОСОБА_3 має бажання знятися з місця реєстрації проживання разом зі своїм сином, проте не мають можливості приїхати з АР Крим, що наразі є окупованою територією.

В матеріалах справи міститься відповідна нотаріально посвідчена заява адресована Генічеському РВ УМВС України в Херсонській області про зняття її та неповнолітнього сина з реєстрації, проте така заява завірена органом, який створений та діє у порядку не передбаченому законом, є недійсною, не створює правових наслідків та не може визнаватися допустимим доказом у відповідності до ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Також суд не приймає до уваги довідку про реєстрацію ОСОБА_4 у м. Сімферополь, що видана абонентським відділом МУП м. Сімферополя 13 червня 2019 року та довідку про його навчання, видану МБОУ м. Сімферополя 29 січня 2019 року.

У висновку районної державної адміністрації від 02 серпня 2019 року служба у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації вважає можливим визнати дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюють питання власності, питання набуття і втрати права на користування житловим приміщенням.

За приписами ч. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до положень ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлений законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному власником.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла і законом.

Частина 2 ст. 18 ЗУ «Про охорону дитинства» встановлює, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

З аналізу ст. 160 СК України виходить, що місце проживання дитини визначається по місцю проживання батьків.

Таким чином, оскільки відповідач ОСОБА_3 разом із своїм неповнолітнім сином ОСОБА_4 з липня 2007 року без поважних причин не проживають у жилому будинку, що належить позивачу на праві власності, їх реєстрація заважає позивачу у повній мірі володіти та користуватися належним житлом, між сторонами не існують договірні відносини з приводу користування житлом,враховуючи, що ОСОБА_9 визнає вимоги у повному обсязі та наголошує, що задоволення позову відповідає її інтересам та інтересам її неповнолітнього сина, оскільки вони мають наміри зареєструвати своє місце проживання в іншому місті, з урахуванням висновку служби у справах дітей, суд прийшов до висновку, що позовна вимога щодо визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщення, є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 150 ЖК України, ст.ст. 258-259, 263-265, 273,280, 405 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - служба у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням- задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такими що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Херсонського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду до Генічеського районного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду виготовлено 16 серпня 2019 року.

Суддя Генічеського районного суду Ю. Г. Берлімова