Справа № 723/2294/18
Провадження № 2/723/178/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2019 року м.Сторожинець

Сторожинецький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Дедик Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Петреску Л.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сторожинець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності на майно, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, зазначивши третьою особою на стороні позивача ОСОБА_3, про визнання права особистої приватної власності на майно.

Посилається на те, що він перебував у шлюбі з ОСОБА_4 з 01.06.1990 року по 04.11.2013 року. З 30.05.2007 року почав займатися підприємницькою діяльністю та був зареєстрований як фізична особа-підприємець, основним видом діяльності є виробництво меблів для офісів і підприємств торгівлі. Для здійснення підприємницької дільнос і на початку 2007 року він зі своїм партнером орендували нежитлові приміщення, розташовані в с.Великий Кучурів, по вул..Головній 76.

Зазначає, що 21.09.2009 року він та ОСОБА_3 за кошти від підприємницької діяльності купили в рівних долях вищевказане нежитлове приміщення, що становить 47/100 ідеальної частки всіх нежитлових приміщень. В подальшому 10.09.2010 року він з ОСОБА_3 за кошти від підприємницької діяльності купили в рівних частках земельну ділянку площею 0,0540 га з цільовим призначенням для підприємств іншої промисловості, на якій розташовані вищезазначені нежитлові приміщення.

В результаті вказаних правочинів він став власником 47/200 часток нежитлових приміщень, розташованих в с.Великий Кучурів по вул..Головній 76о та ? частини земельної ділянки за кадастровим номером :02:001:1075, площею 0,0540 га, яка знаходиться в с.Великий Кучурів, по вул..Головній 76о.

Вказує, що зазначене майно було придбано під час шлюбу, проте вважає його своєю особистою власністю, оскільки придбане воно за кошти від його підприємницької діяльності, використовувалося та використовується не в інтересах сім»ї, а для підприємництва з метою отримання прибутку. Крім того зазначає, що ОСОБА_4, звертаючись з позовом про розірвання шлюбу, вказувала на відсутність спору щодо майна, що вбачається з рішення суду про розірвання шлюбу.

Так як на даний час він не спілкується з відповідачем, то не має можливості відібрати у неї заяву, якою б підтвердила його право особистої приватної власності на вищевказане майно, в зв»язку з чим змушений звернутися до суду за захистом своїх інтересів.

Просить визнати за ним право особистої приватної власності на 47/200 ідеальних часток нежитлових приміщень, що розташовані в с.Великий Кучурів, по вул..Головній, 76о, Сторожинецького району, Чернівецької області, та на ? частину земельної ділянки за кадастровим номером :02:001:1075, площею 0,0540 га, яка знаходиться в с.Великий Кучурів, по вул..Головній 76о, Сторожинецького району, Чернівецької області.

На стадії підготовчого провадження ухвалою від 19.10.2018 року ОСОБА_3 було залучено до участі в справі як співвідповідача за клопотанням представника позивача.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, пояснив, що для розвитку підприємництва йому потрібно залучити кредитні кошти, що можуть бути надані під заставу майна, яким можуть бути нежитлові приміщення та земельна ділянка. Для передачі даних об»єктів в іпотеку, чи укладення інших правочинів щодо володіння чи розпорядження ним, потрібна згода відповідачки по справі, так як майно було придбане за час перебування з нею в шлюбі. Відповідачка тривалий час проживає в Італії, там має нову сім»ю, в телефонній розмові вона відмовилася звернутися до нотаріуса для врегулювання питань щодо вказаного майна, вказавши, що це його проблеми і нехай самостійно їх вирішує. Таким чином, відповідачкою порушується його право на реалізацію правомочностей власника. Спірне майно вважає своєю особистою власністю, так як придбане воно в період здійснення підприємницької діяльності за кошти саме від цієї діяльності і використовується ним для підприємництва. Позовні вимоги просив задовольнити.

Представник позивача адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пославшись на обставини, викладені в позові, вказав, що частка на нежитлові приміщення та земельну ділянку, які є предметом спору в даній справі, є особистою власністю позивача, так як хоча й придбано під час шлюбу з відповідачкою, але за кошти від підприємницької діяльності. Дане майно не використовувалося в інтересах сім»ї, а для здійснення підприємницької діяльності, відповідачка ним не управляла, не цікавилася використанням. Позивач не може розпоряджатися спірним майном, здати в іпотеку, поліпшити його, так як для цього потрібна згода дружини. Відповідач ОСОБА_4 не бажає йти до нотаріуса для оформлення поділу майна, тим самим ОСОБА_4 не визнає право особистої власності позивача на дане майно, що створює перешкоди йому у володінні, користуванні, розпорядженні зазначеними майном. Просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги та обставини, викладені в позові визнав, не заперечував проти їх задоволення.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання повторно не з"явилася, повідомлялася про розгляд справи за зареєстрованим місцем проживання, судові виклики повернулися до суду за закінченням терміну зберігання. Відзиву на позов не надходило.

Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 30.05.2007 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець, основний вид економічної діяльності виробництво меблів для офісів і підприємств торгівлі, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця та випискою з ЄДРПОУ.

Відповідно до договору купівлі-продажу 47/100 ідеальної частки нежитлових приміщень від 21.09.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за №2747, ПП «РОС» продало, а ОСОБА_3 та ОСОБА_1 купили в рівних долях у спільну часткову власність 47/100 ідеальної частки нежитлового приміщення 1-16 площею 260,60 кв.м., розташовані в с.Великий Кучурів Сторожинецького району, Чернівецької області, по вул.Головній 76о.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно ЧКОБТІ №24023270 від 02.10.2009 року на нежитлове приміщення по вул.Головній 76о в с.Великий Кучурів зареєстровано право спільної часткової власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 по 47/200 частки.

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.09.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за №2923, ПП «РОС» продало, а ОСОБА_3 та ОСОБА_1 купили в рівних частках у спільну часткову власність земельну ділянку площею 0,0540 га, за цільовим призначенням для підприємств іншої промисловості (для обслуговування складських приміщень), яка розташована в с.Великий Кучурів Сторожинецького району, Чернівецької області, по вул.Головній 76о, кадастровий номер якої :02:001:1075.

25.02.2011 року ОСОБА_3 був виданий державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку, в додатку №1 до якого співвласниками земельної ділянки зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_1, з розміром часток по ?.

ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 01.06.1990 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 14.11.2013 року був розірваний.

За змістом ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте нею, ним: до шлюбу, за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, а також за кошти, які належали їй, йому особисто.

За змістом ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із частинами 1, 2 статті 52 ЦК України, фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення; фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.

Згідно правового висновку Верховного Суду України у справі №6-1327цс15 від 18.05.2016 року, майно фізичної особи підприємця, яке придбане за кошти від своєї діяльності підприємця і не в інтересах сімї та використовується в його підприємницькій діяльності з метою отримання прибутку, слід розглядати як його особисту приватну власність, відповідно до ст. 57 СК України, а не як обєкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання ст. ст. 60, 61 СК України.

Верховний Суд у постанові від 01.08.2018 року по справі № 61-18495 св 18 зазначив наступне: майно фізичної особи-підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичної особи-підприємцем) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів. Використання одним з подружжя зазначеного майна для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано при обранні способу поділу цього майна, тобто це майно може бути враховано при поділі всього майна подружжя або може бути виплачена вартість цього майна.

Таким чином, майно визнається особистою приватною власністю одного з подружжя за умов придбання його за кошти від підприємницької діяльності чоловіка чи дружини, а не за кошти подружжя, та використання в своїй підприємницькій діяльності.

Відповідно до наведених правових норм судом встановлено, що 47/200 ідеальної частки нежитлового приміщення 1-16 площею 260,60 кв.м., розташовані в с.Великий Кучурів Сторожинецького району, Чернівецької області, по вул.Головній 76о, та ? частина земельної ділянки площею 0,0540 га, за цільовим призначенням для підприємств іншої промисловості (для обслуговування складських приміщень), кадастровий номер якої :02:001:1075, що знаходиться за цією ж адресою, придбане і використовується позивачем ОСОБА_1 для здійснення підприємницької діяльності.

Разом з тим, суд вважає, що позивачем не доведено обставини, на які посилається в обгрунтування позовних вимог, відповідно до яких вищезазначене майно придбане ним за кошти від своєї підприємницької діяльності, а не за кошти подружжя, зважаючи на те, що згідно договорів купівлі-продажу 47/100 ідеальної частки нежитлових приміщень та земельної ділянки дружина покупця ОСОБА_4 дала згоду чоловіку ОСОБА_1 на купівлю вказаного майна згідно заяв, посвідчених нотаріусом.

За змістом ст.ст.317,319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно наведених правових норм судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником 47/200 ідеальної частки нежитлового приміщення 1-16 площею 260,60 кв.м., та ? частини земельної ділянки площею 0,0540 га, кадастровий номер якої :02:001:1075, що знаходяться в с.Великий Кучурів, Сторожинецького району, Чернівецької області, по вул.Головній 76о, що набуті ним на підставі нотаріально посвідчених правочинів. Отже позивачу належать права володіння, користування та розпорядження належним йому майном.

Позивач в обгрунтування позовних вимог посилається на необхідність захисту своїх інтересів на підставі ст.392 ЦК України, вказуючи на те, що відповідач ОСОБА_4 не визнає його право особистої приватної власності. Разом з тим, посилається на рішення суду про розірвання шлюбу, в описовій частині якого зазначено, що ОСОБА_4 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, в якому серед іншого вказує на відсутність спору щодо майна.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Суд вважає, що позивачем не доведено обставин щодо невизнання відповідачем ОСОБА_4 його права власності на об»єкти, які є предметом спору в даній справі, внаслідок чого він обмежений в реалізації прав по володінню, користуванню чи розпорядженню власністю. Позивач вказує на те, що оскільки майно придбане під час шлюбу, то без згоди відповідачки не матиме змоги ним розпорядитися, укладати щодо нього правочини. Однак доказів на підтвердження вказаних обставин також суду не надано, що свідчить про те, що таких обставин не існує і вони є припущенням позивача.

Таким чином, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що позивач обмежений в реалізації прав власника і потребує захисту в спосіб визнання за ним права особистої приватної власності на майно, що є предметом спору. В зв»язку з чим суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2,3,5,10,12, 13, 76-81, 258,259,263-265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності на майно відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя