КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 3 вересня 2019 року (суддя Бабич Н.Д.) у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановила:

у липні 2019р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 30 березня 2012р. у розмірі 119 048грн 05коп. та судових витрат.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що відповідно до укладеного договору без номеру від 30 березня 2012р. відповідач отримав кредит у розмірі 4 600грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивач посилався на те, що підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП-2010-256 від 6 березня 2010р., та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Позивач стверджував, що свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, проте відповідач своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами, відповідно до умов договору не надавав, зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка складається із заборгованості: за кредитом у розмірі 2 826грн 46коп., за процентами за користування кредитом у розмірі 105 676грн 44коп., за пенею та комісією у сумі 4 400грн, а також штрафів у розмірі 500грн (фіксована частина) та 5 645грн 15коп. (процентна складова).

Заочним рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 3 вересня 2019 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь

Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 30 березня 2012р. у розмірі 2 826грн 46коп. та 1 921грн судового збору. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати в частині відмови у стягненні з відповідача заборгованості по відсоткам та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вказані позовні вимоги у повному обсязі, в іншій частині залишити рішення суду без змін та стягнути з відповідача судові витрати.

Позивач посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права в частині відмови у стягненні з боржника процентів за користування кредитом, неправомірне незастосування ч. 1 ст. 1048 ЦК України, оскільки основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за користування ними, і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів.

Крім того, позивач зазначає, що відповідач не оспорював укладення кредитного договору, не довів відсутність заборгованості та не заперечував проти наявності між сторонами кредитних зобов`язань.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України зазначена апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 30 березня 2012р. ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, в якій надав згоду, що заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами, становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг, та зазначив, що бажає отримати платіжну картку кредитка «Універсальна».

Також ОСОБА_1 у заяві підтвердив, що ознайомлений та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді.

На підставі зазначеного договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 4 600грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 31 травня 2019р. у відповідача наявна заборгованість за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 2 826грн 46коп., за процентами за користування кредитом у розмірі 105 676грн 44коп., за пенею та комісією у сумі 4 400грн, а також штрафів у розмірі 500грн (фіксована частина) та 5 645грн 15коп. (процентна складова).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів укладення з відповідачем кредитного договору та погодження всіх його істотних умов, а відтак позивач має право тільки на повернення тієї суми, яка була отримана відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Частиною 1 статті 207 ЦК України, редакція якої діяла на момент укладення договору, передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Подавши анкету-заяву 30 березня 2012р., відповідач підтвердив, що ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами банку та згоден з ними, а заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківський послуг, а також тарифами становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Отже, кредитний договір, укладений сторонами, складається із анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів.

Вказані дії не суперечать положенням вищезазначених норм матеріального права.

Частинами 1 - 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вказані норми процесуального права, суд першої інстанції зобов`язаний був з`ясувати у відповідача, чи ознайомлювався він з наданими позивачем суду Умовами та Правилами надання банківських послуг, і тарифами обслуговування кредитної картки «Універсальна», і чи погоджувався він виконувати саме їх.

Однак, суд першої інстанції розглянув дану справу без належного повідомлення відповідача про судовий розгляд, без вручення йому копії позовної заяви, а відтак не з`ясував фактичних обставин справи та позицію відповідача по пред`явленому позову.

Також суд першої інстанції не звернув увагу на ту обставину, що заборгованість за кредитом у сумі 2 826грн 46коп. у відповідача виникла 30 липня 2014 року, а у подальшому він здійснював платежі на її погашення, що не було враховано судом.

Отримавши копію апеляційної скарги (с.с.75), відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав, проти викладених в ній обставин не заперечував, а відтак колегія суддів вважає, що відповідач не заперечує укладення з позивачем кредитного договору, отримання кредитної картки, користування кредитними коштами та часткове погашення кредитної заборгованості.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 6 березня 2010р. № СП-2010-256, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно пункту 2.1.1.12.3. Умов та Правил надання банківських послуг погашення кредиту - це поповнення картрахунку держателя, яке здійснюється шляхом внесення коштів у готівковій або безготівковій формі та зарахування їх банком на картрахунок держателя, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору.

Строки та порядок погашення по кредиту (кредитний ліміт) по кредитним картам з встановленим мінімальним обов`язковим платежем, а також овердрафта, який виникає по таким картам, наведений у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування, які є невід`ємною частиною договору, а також встановлюється даним пунктом. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами, та частину заборгованості за кредитом (пункт 2.1.1.12.4. Умов та Правил).

З витягу з тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» вбачається, що позичальник повинен до 25 числа місяця, наступного за звітним, сплачувати 7% від заборгованості, але не менше 50грн. та не більше залишку заборгованості, а з 1 квітня 2014р. - 5% від заборгованості, але не менше 100грн та не більше залишку заборгованості, включаючи плату за користування кредитними коштами у розмірі 2,5% у місяць ( 30% річних).

За змістом ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

Згідно ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року (справа 6-1374цс17).

Згідно частини першої статті 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За частиною третьою статті 653 ЦК України в разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Отже, якщо сторони кредитного договору досягнули домовленості щодо всіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом з дотриманням певної процедури, то таке збільшення може відбуватись виключно в разі дотримання передбаченої договором процедури. У разі підвищення банком

процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року № 6-2315цс16, від 30 листопада 2016 року № 6-82цс16.

Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено право банку проводити зміни тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менше, ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці по картрахунку згідно п. 1.1.3.1.9. цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення клієнта про не згоду із змінами, то вважається, що клієнт прийняв нові умови.

Пунктом 1.1.3.1.9. Умов та Правил встановлено обов`язок банку не рідше одного разу на місяць способом, указаним у заяві, надавати держателю виписки про стан картрахунків та про проведені за минулий місяць операціях по картрахункам.

Заява, підписана ОСОБА_1 30 березня 2012 року, не містить визначення способу надання йому банком виписки про стан картрахунку, а відтак, саме позивач повинен був довести, що позичальник був у спосіб, встановлений умовами договору, повідомлений про зміни процентних ставок за користування кредитним коштами.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що з 1 вересня 2014р. банком була змінена процентна ставка за користування кредитом з 30% на 34,8%, а з 1 квітня 2015р. процентна ставка збільшена до 43,20% річних (3,6% на місяць) і остаточна заборгованість по процентам була розрахована, враховуючи змінені процентні ставки.

Разом з цим, позивачем суду не було надано доказів повідомлення відповідача у визначений договором та законом спосіб про підвищення процентної ставки.

Крім того, позивачем суду не надано виписку по рахунку, з якої можна було б перевірити рух коштів відповідача та здійснені ним витрати, однак з розрахунку заборгованості вбачається, що з 1 вересня 2014 року тіло кредиту не збільшувалося, що свідчить про те, що відповідач не знімав грошові кошти, тобто не користувався кредитним лімітом, а тільки вносив грошові кошти на погашення заборгованості і останній платіж ним здійснено 9 жовтня 2015р. на суму 400грн.

Враховуючи, що після підвищення процентної ставки відповідач кредитними коштами не користувався, позивач не мав правових підстав вважати, що відповідач погодив збільшення процентної ставки та нараховувати проценти з використанням змінених процентних ставок, а відтак проценти підлягають нарахуванню виходячи з процентної ставки 30% річних.

Пунктом 2.1.1.12.6. Правил користування карткою встановлено, що за користування кредитом та овердрафтом банк нараховує проценти у розмірі, встановленому тарифами банка, із розрахунку 360 календарних днів у році.

Станом на 29 серпня 2014 року відповідач мав заборгованість за кредитом 2 826грн 46коп. та за процентами 73грн 12коп.

За період з 1 вересня 2014 року по 9 листопада 2014 року розмір нарахованих процентів становив 162грн 52коп. (2826,46х30х69(днів)/100/360).

10 листопада 2014 року відповідачем на погашення заборгованості було внесено 96грн, отже, заборгованість за процентами зменшилася та становила 139,64грн.

За період з 11 листопада 2014 року по 30 листопада 2014 року заборгованість відповідача становила: по кредиту 2 826грн 46коп., по процентам 207,95грн.

З 1 грудня 2014 року по 19 грудня 2014 року розмір процентів становив 42грн 40коп. (2826,46х30х18(днів)/100/360), а загальна заборгованість по процентам становила 250грн

39коп.

20 грудня 2014 року відповідач вніс 300грн на погашення заборгованості, чим погасив заборгованість про процентам, а залишок грошових коштів підлягав зарахуванню на погашення тіла кредиту (2826,46-49,65), тому станом на 20 грудня 2014 року заборгованість за тілом кредиту становила 2 776,81грн.

З 20 грудня 2014 року по 21 січня 2015 року розмір нарахованих процентів за користування кредитом становив 74грн 05коп. (2776,81х30х32(дні)/100/360).

22 січня 2015 року відповідачем на погашення заборгованості було внесено 200грн, тому заборгованість відповідача по кредиту стала складати 2 650грн 86коп., заборгованість по відсоткам була відсутня.

З 22 січня 2015 року по 21 лютого 2015 року розмір нарахованих процентів становив 44грн 18коп. (2650,86х30х20(днів)/100/360).

22 лютого 2015 року відповідачем на погашення заборгованості було внесено 150грн, тому заборгованість відповідача по кредиту стала складати 2 545грн 04коп., заборгованість по відсоткам була відсутня.

З 22 лютого 2015 року по 19 березня 2015 року розмір нарахованих процентів становив 53грн 02коп. (2545,04х30х25(днів)/100/360).

20 березня 2015 відповідач вніс 100грн на погашення заборгованості, тому заборгованість відповідача по кредиту стала складати 2 498грн 05коп., заборгованість по відсоткам була відсутня.

За період з 20 березня 2015 року по 7 липня 2015 року розмір нарахованих процентів становив 226грн 90коп (2498,05х30х109(днів)/100/360)

8 липня 2015 року відповідачем на погашення заборгованості було внесено 500грн, тому заборгованість відповідача по кредиту стала складати 2 224грн 95коп., заборгованість по відсоткам була відсутня.

З 8 липня 2015 року по 9 вересня 2015 року розмір нарахованих процентів становив 116грн 81коп. (2224,95х30х63(дні)/100/360).

10 вересня 2015 року відповідач вніс 500грн на погашення заборгованості, тому заборгованість відповідача по кредиту стала складати 1 841грн 76коп., заборгованість по відсоткам була відсутня.

З 10 вересня 2015 року по 8 жовтня 2015 року розмір нарахованих процентів становив 42грн. 97коп. (1841,76х30х28(днів)/100/360).

З урахуванням внесення відповідачем 9 жовтня 2015 року на погашення заборгованості 400грн, заборгованість відповідача по кредиту стала складати 1 484грн 73коп., по процентам заборгованість відсутня.

За період з 9 жовтня 2015 року по 31 травня 2019 року (відповідно до позовних вимог) розмір нарахованих процентів становить 1645грн 58коп. (1 484,73х30х1330(днів)/100/360).

Таким чином, станом на 31 травня 2019 року заборгованість відповідача перед позивачем становить за тілом кредиту 1 484грн 73коп. та за процентами 1 645грн 58коп., а всього 3 130грн 31коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 4 статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищенаведені розрахунки, колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі доводів апеляційної скарги та зменшити розмір тіла кредиту, який підлягає стягненню

з відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи, не надана оцінка наявним у матеріалах справи доказам, неправильно застосовані норми матеріального права, допущені порушення норм процесуального права, тому рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Позивачем не оскаржується рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача пені та комісії, і штрафів, тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України колегія суддів не переглядає рішення суду першої інстанції в цій частині.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог та апеляційної скарги (2,66%), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви 51грн 10коп. та за подання апеляційної скарги 76грн 65коп., а всього 127грн 75коп.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Святошинського районного суду міста Києва від 3 вересня 2019 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який проживає у АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570, яке знаходиться у м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, заборгованість за кредитним договором у сумі 3 130грн 31коп. та судові витрати у сумі у сумі 127грн 75коп., а всього 3 258грн 06коп.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк