Провадження № 2-з/643/133/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2019 Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Поліщук Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Новакової Т.С.,

розглянувши у приміщенні суду в м. Харкові заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій просить з метою забезпечення позову накласти арешт на майнові права на об`єкт нерухомості квартиру, адреса забудови: АДРЕСА_1 : АДРЕСА_2 ; № АДРЕСА_3 ; Поверх 10; проектна загальна площа 74,61 кв.м., кількість кімнат 2(дві), отримані відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав № 3649 від 17.01.2016 між ПАТ «КУРЯЖСЬКИЙ ДОМОБУДІВЕЛЬНИЙ КОМПЛЕКС», в особі комерційного директора Вереітінова Віктора Валерійовича, та громадянина ОСОБА_2 , до скасування цього заходу забезпечення позову судом або до набрання остаточним рішення у судовій справі законної сили.

В обґрунтування заяви посилається на те, що 21.06.2019 рішенням Ленінського районного суду м. Харкова у справі № 642/3426/19 розірваний шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Між нею та ОСОБА_3 в добровільному порядку розподілене майно, нажите ними за час шлюбу, (в тому числі двокімнатна ізольована загальною площею 39,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_4 , згідно нотаріально посвідченого договору про поділ спільного майна подружжя), за виключенням майнових прав на об`єкт нерухомості квартиру, адреса забудови: АДРЕСА_1 : АДРЕСА_2 ; № АДРЕСА_3 ; Поверх 10; проектна загальна площа 74,61 кв.м., кількість кімнат 2(дві), котрі випливають з договору купівлі-продажу майнових прав № 3649 від 17.01.2016 між ПАТ «КУРЯЖСЬКИЙ ДОМОБУДІВЕЛЬНИЙ КОМПЛЕКС», в особі комерційного директора Вереітінова ОСОБА_4 (ПРОДАВЕЦЬ), та громадянина ОСОБА_2 (ПОКУПЕЦЬ), за яким Продавець зобов`язується передати майнові права на квартиру у власність Покупцеві, а Покупець зобов`язується прийняти майнові права на квартиру та оплатити їх на умовах та в порядку, визначених договором. Відповідно до п.4.2 Договору оплата майнових прав здійснювалась в 5 платежів з 17.02.2016 по 23.02.2016. Вказані платежі здійснені згідно умов договору, та 22.02.2016 сторонами договору купівлі-продажу майнових прав № 3649 від 17.01.2016 складений акт приймання передачі майнових прав, за яким Продавець передав, а Покупець прийняв майнові права на квартиру АДРЕСА_5 . Наразі будівництво закінчено, та у відповідача наявні всі необхідні документи для реєстрації права власності на квартиру та розпорядження квартирою, яка нажита ними в період шлюбу. Вона неодноразово та наполегливо пропонувала відповідачу в добровільному порядку вирішити питання щодо розподілу вказаного об`єкту майнових прав за договором № 3649 від 17.01.2016, проте відповідач не погоджується з будь-якими пропозиціями щодо його розподілу. Заявник зазначає, що вона має підстави вважати, що відповідач буде активно протидіяти справедливому розподілу, яким вона буде вважати судове рішення за позовом про розподіл спільно нажитого майна подружжя майнових прав на квартиру. В разі, якщо відповідач вчинить дії відносно державної реєстрації права власності на квартиру на своє ім`я, розподіл майнових прав буде унеможливленим. Позивач вважає, що заявлений вид заходу забезпечення позову є доцільним в рамках даної справи та співмірним із вимогами, що будуть заявленими. Необхідність обрання даного виду забезпечення позову є обґрунтованою, так як невжиття даного виду забезпечення позову може істотно ускладнити ефективний захист порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернеться. Вважає, що накладення арешту на майнові права жодним чином не спричинить відповідачу збитків, оскільки даний спосіб забезпечення не заважає користуватися майном чи укладати договори з експлуатуючими організаціями про надання комунальних послуг, зустрічне забезпечення у даній справі не підлягає застосуванню.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що заява розглядалась без повідомлення учасників справи, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, вивчивши доводи заяви, дослідивши надані письмові докази, встановив наступне.

Заява про забезпечення позову відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України та підсудна Московському районному суду м. Харкова.

Відповідно до положень ст. 150 ЦПК України позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Отже, під час розгляду заяви про забезпечення позову, суд має перевірити наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4» роз`яснив, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо пов`язанні з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Проте, у матеріалах заяви про забезпечення позову жодні докази, які б вказували на вчинення ОСОБА_2 дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад вчинення підготовчих дій щодо реалізації спірного майна відсутні. Сама лише потенційна можливість ухилення його від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для застосування заходів забезпечення позову.

Саме такі по суті висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року, справа № 183/5864/17-ц.

Таким чином, заява про забезпечення позову до подання позовної заяви є недостатньо обґрунтованою та її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому, що є підставою для відмови у задоволенні заяви.

Керуючись ст. ст. 149-153, 247 ч.2, 260 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т.В. Поліщук