Постанова

Іменем України

07 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 212/6456/15

провадження № 61-25809св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Дундар І. О., (суддя-доповідач), Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 (відповідач за зустрічним позовом),

відповідач - ОСОБА_2 (позивач за зустрічним позовом),

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення частки зі спільного сумісного майна подружжя і визнання права власності на частку домоволодіння та автомобіля та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності,

за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2017 року у складі судді Барильської А. П.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила виділити їй зі спільної сумісної власності подружжя 1/2 частку у будинку АДРЕСА_1 та 1/2 частку мікроавтобусу марки «Ford» державний номер НОМЕР_1 , визнавши за нею право власності на 1/2 частку домоволодіння та 1/2 частку мікроавтобусу.

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив поділити спільне майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності, визнавши за ним право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 та автомобіль «Ford» державний номер НОМЕР_1 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 16 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. В задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 16 березня 2017 року, залишено без руху для сплати судового збору.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 16 березня 2017 року визнано неподаною та повернуто.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що відповідач ОСОБА_2 жодним чином не цікавиться розглядом його апеляційної скарги та не отримує судову кореспонденцію. Такі дії вказують на невиконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Короткий зміст вимог наведених у касаційній скарзі

У серпні 2017 року ОСОБА_2 подав касаційну скаргу на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 червні 2017 року.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвалу апеляційного суду від 07 квітня 2017 року відповідач не отримав взагалі. Йому зателефонували з апеляційного суду та повідомили про те, що потрібно сплатити судовий збір у розмірі 606,00 грн для того, щоб скаргу розглянути. Того ж дня була сплачена сума судового збору. Той факт, що представником було отримано копію ухвали не можливо брати до уваги, оскільки договір між відповідачем та адвокатом було укладено виключно щодо захисту інтересів у районному суді.

Аргументи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надано.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 вересня 2017 року поновлено строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження та витребувано справу.

Підпунктом 4 пунктом 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У статті 388 ЦПК України зазначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

12 травня 2018 року матеріали цивільної справи № 212/6456/15-ц надійшли до Верховного Суду.

11 червня 2019 року матеріали цивільної справи передані доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 15 липня 2019 року справу призначено до розгляду.

Позиція Верховного Суду

На підставі частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Колегія суддів приймає аргументи, викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Судом встановлено, що 29 березня 2017 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2017 року вказану апеляційну скаргу було залишено без руху у зв`язку із несплатою судового збору та надано заявнику строк для усунення недоліків - не пізніше 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Визнаючи неподаною та повертаючи апеляційну скаргу, апеляційний суд виходив з того, що копію ухвали суду від 07 квітня 2017 року направлено заявнику, однак поштове відправлення повернулось на адресу апеляційного суду з відміткою пошти «за закінченням встановленого терміну зберігання», ухвала суду отримана представником ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , що є належним врученням відправлення стороні по справі, протягом двох місяців особа, яка подала апеляційну скаргу, не цікавиться її розглядом, не отримує судову кореспонденцію, що вказує на невиконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитися не можна, оскільки вони є передчасними, прийняті з порушенням норм цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України, частини другої статті 383 КПК України зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав особи в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України 2004 року, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» (Delcourt v. Belgium) від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» (Hoffmann v. Germany) від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Згідно з частинами другою та третьою статті 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

В матеріалах справи відсутні докази отримання ОСОБА_2 копії ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2017 року, тому висновок суду про визнання апеляційної скарги неподаної та її повернення є передчасним.

Посилання апеляційного суду на те, що копія ухвали від 07 квітня 2017 року була отримана представником ОСОБА_2 - ОСОБА_3 25 квітня 2017 року про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, що є належним врученням відправлення стороні по справі безпідставне, оскільки документи, що підтверджують повноваження ОСОБА_3 представляти інтереси в суді апеляційної інстанції до апеляційної скарги не додано та матеріали справи не містять.

З матеріалів справи вбачається, що апеляційний суд направляв копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху ОСОБА_2 лише один раз та таке відправлення повернулося до суду з відміткою поштової установи «за закінченням встановленого терміну зберігання», тобто вручено йому не було.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика палата в постанові від 12 грудня 2018 року по справі №752/11896/17 (провадження № 14-507 цс 18) зазначила, що «приписи ЦПК України як на момент ухвалення заочного рішення, так і на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи».

Ураховуючи викладене, апеляційний суд безпідставно повернув апеляційну скаргу особі, яка її подала, чим фактично позбавив права ОСОБА_2 на апеляційне оскарження судового рішення.

Висновки Верховного Суду

З урахуванням наведеного, оскаржувана ухвала апеляційного суду не може вважатись законною та обґрунтованою.

Відповідно до частини третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи касаційної скарги та достатніми для скасування оскаржуваної ухвали, з передачею справи до апеляційного суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись статтями 400, 402, 406, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Дніпровської області від 30 червня 2017 року скасувати.

Передати справу № 212/6456/15 до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції ухвала апеляційного суду Дніпровської області від 30 червня 2017 рокувтрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат
Судді: І. О. Дундар
В. І. Журавель Є. В. Краснощоков
М. М. Русинчук