ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5506/19 Справа № 193/372/19 Суддя у 1-й інстанції - Шумська О.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Голуб О.О.

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Дніпропетровськгаз»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровськгаз» на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2019 року про забезпечення позову, постановлену суддею Шумською О.В. у смт.Софіївка,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровськгаз» (надалі ПАТ «Дніпропетровськгаз») про захист прав споживачів.

Одночасно із поданням до суду позовної заяви, позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій просить суд заборонити ПАТ "Дніпропетровськгаз" відключати від газопостачання домоволодіння 1-А розташоване АДРЕСА_1 .

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено. До вирішення спору по суті заборонено відповідачеві ПАТ "Дніпропетровськгаз" відключати від газопостачання домоволодіння 1-А розташоване по вул АДРЕСА_1 .

Не погодившись з ухвалою суду, представник ПАТ «Дніпропетровськгаз» подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду та постановлення нової про відмову заявнику в задоволенні заяви про забезпечення позову. В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що в оскаржуваній ухвалі не зазначено ні доказів, ні обставин, з якими суд пов`язував необхідність вжиття заходів забезпечення позову та обґрунтовані припущення про те, що їх невжиття може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Постановлення даної ухвали обмежило відповідача у законних правах та створило перешкоду в дотриманні обов`язків щодо усунення наслідків аварії та проведення ремонтно- відновлюваних робіт.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 не скористався, що відповідно до ч.2 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення в апеляційному порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника апелянта, який наполягав на задоволенні апеляційної скарги та представника позивача ОСОБА_2 , який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст.149, 150, 153 ЦПК України, п.4Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року №9 «про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», дійшов висновку про наявність достатніх підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду.

Однак, з таким висновком не погоджується апеляційний суд, виходячи з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Згідно п.п. 1,2,10 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до роз`яснень п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення. При цьому суд зобов`язаний перевірити співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду.

Судом встановлено, що у березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дніпропетровськгаз» про захист прав споживачів. Одночасно із поданням до суду позовної заяви, позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій просить суд заборонити ПАТ "Дніпропетровськгаз" відключати від газопостачання домоволодіння 1-А розташоване АДРЕСА_1 .

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що він являється власником будинку АДРЕСА_2 . Між сторонами 11.07.2001 року укладений договір на постачання природного газу в його домоволодіння за № 2796. У 2014 році йому проведено заміну газового лічильника. У жовтні 2018 року до нього повторно прийшли працівника газового господарства для перевірки цілісності пломб на газовому лічильнику та зняти показники лічильника перед опалювальним сезоном. Працівнику газорозподільної організації здалося , що диск лічильника повільно обертається і відповідачем, не зважаючи на те , що лічильник був опломбований, цілісність його не була порушена, наружніх дефектів лічильник не мав, був закріплений в тому ж місці на якому його кріпили представники відповідача при його встановленні, був винесений протокол « 221/1 про демонтаж лічильника газу для проведення експертизи» і встановлений інший лічильник газу. Не маючи висновків експертизи, відповідач складав акт про порушення №221/1. Тільки 28.02.2019 року йому вручено лист відповідача Нікопольського відділення ПАТ «Дніпропетровськгаз» в якому зазначено про направлення йому копії акту експертизи, акт розрахунок вартості не облікованого об`єму та обсягу природного газу від 28.11.2018 року та рахунок на оплату збитків і повідомлення про припинення газопостачання.

Вважає, що для захисту його прав та інтересів та для забезпечення виконання в майбутньому рішення суду, необхідно в терміновому порядку заборонити відключати подачу природного газу до його власного житлового будинку до вирішення справи у судовому порядку та набрання рішенням суду законної сили.

У розділі 7 глави VI Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року №2494 «Про затвердження Кодексу газорозподільних систем» визначений порядок обмеження та припинення розподілу природного газу споживачам

Порядок оформлення акту про порушення та процедура його розгляду передбачені у розділі 5 глави XI зазначеної Постанови, а саме акт про порушення має бути розглянутим комісією з розгляду актів про порушення Оператора ГРМ, яка визначає його правомірність та приймає щодо них відповідне рішення (пункти 8-13).

Таким чином, приймаючи до уваги, що предметом позову є правомірність/протиправність дій відповідача щодо складення оспорюваного акту про порушення, а законодавством визначені підстави для припинення газопостачання, розгляд оспорюваного акту відбувається за спеціальною і встановленою процедурою, а також обраний позивачем спосіб забезпечення позову не співмірний з позовними вимогами і не відповідає суті порушеного права, тому апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції необґрунтовано забезпечив позов у спосіб, визначений в оспорюваній ухвалі.

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 не викладає мотиви, яким чином, на його думку, не забезпечення позову може утруднити виконання судового рішення, викладаючи лише обставини поданого ним позову, посилаючись лише на можливе незаконне відключенні від газопостачання, однак такі висновки є припущенням. А питання про правомірність /протиправність дій відповідача може бути розглянуте судом лише по суті спору.

Крім того, у разі безпідставного і незаконного припинення газопостачання інтереси та права позивача можуть бути відновлені у спосіб відшкодування збитків, що передбачено розділом 6 глави XI Кодексу газорозподільних систем та іншими нормами цивільного законодавства.

З наведених мотивів, ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

При цьому згідно абзацу 3 п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 квітня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ЦПК України.

Враховуючи викладене, питання про розподіл судових витрат за розгляд апеляційної скарги ПАТ Дніпропетровськгаз» на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2019 не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровськгаз» задовольнити.

Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 19 березня 2019 року скасувати та постановити нову про відмову ОСОБА_1 в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 01 серпня 2019 року.

Головуючий :

Судді: