ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

20 серпня 2019 року м. Херсон

справа № 660/734/19

провадження № 22-ц/819/1370/19

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого - Радченка С.В.,

суддів: Кутурланової О.В., Майданіка В.В.,

секретар: Пісоцька Т.І.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Нововоронцовського районного суду Херсонської області, у складі судді Каневського В.О. від 21 червня 2019 року в справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 21 червня 2019 року відмовлено у відкритті провадження.

Ухвала суду мотивована тим, що зі змісту позовної заяви витікає, що сторонами по справі є юридична особа та фізична особа-підприємець, в зв`язку з чим вказаний спір є господарським і не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить ухвалу суду скасувати та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у відкритті провадження, оскільки вимоги кредиторів фізичної особи-підприємця, чия діяльність була припинена, можуть бути заявлені в порядку, встановленому цивільним законодавством України.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

Заперечень на апеляційну скаргу від учасників справи не надходило.

Позиція апеляційного суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позивачем вимоги підлягають розгляду судом в порядку ГПК України.

Такі висновки відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (ч.1 ст.15 ЦПК України).

Як вбачається з роз`яснень, наданих у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі ст.124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами першою і другою статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або Господарським процесуальним кодексом України (стаття 1,12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів.

З аналізу норм ст.ст.1,12 Господарського процесуального кодексу України витікає, що господарськими судами розглядаються справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам ст.1 ГПК України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.173 Господарського Кодексу України, зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, ч.8 ст.4Закону України від 15 травня 2003 року №755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

З урахуванням викладених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що дана справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, а позивач має право звернутися до господарського суду з відповідною позовною заявою.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди із висновками суду, не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Зокрема колегія суддів не приймає за належне посилання в апеляційній скарзі на Постанову Великої Палати ВС від 04.07.2018 року (справа № 686/19162/15-ц), оскільки фактичні обставини, встановлені при розгляді зазначеної справи відрізняються від існуючих. Так, Велика Палата ВС вказувала, що Господарський процесуальний кодекс України (далі - ГПК України; у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій (березень-липень 2016 року) обмежував участь фізичних осіб у господарському судочинстві окремими категоріями спорів, до яких не було віднесено спори щодо виконання умов кредитного договору між банком-кредитором та боржником, який є фізичною особою без статусу підприємця (статті 1, 12 цього Кодексу).

Зараз же, таких обмежень ГПК України не містить, а навпаки, в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін. Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

За наслідками розгляду справи № 910/8729/18 від 13.02.2019 року Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що за змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, частини восьмої статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Далі Велика Палата ВС вказала (справа № 910/8729/18), що позивач-Банк, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились.

Таким чином, суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що сторонами договірних відносин в справі є АК КБ «Приватбанк» та ФОП ОСОБА_1 , а тому вказаний спір належить до юрисдикції господарського суду за суб`єктним складом та змістом правовідносин сторін, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинилися.

Такі висновки суду відповідають нормам процесуального закону, є правильними, а доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, як такі, що висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст., 367, 374, 375 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а ухвалу Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 21 червня 2019 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 серпня 2019 року.

Головуючий С.В. Радченко

Судді О.В. Кутурланова

В.В. Майданік