П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2019 року місто Київ

справа № 757/58825/16-ц

апеляційне провадження № 22-ц/824/11228/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Головачова Я.В.,

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,

за участю секретаря судового засідання Коцюрби Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства "Укрсиббанк", подану представником Тіторенком Ігорем Анатолійовичем, на заочне рішення Печерського районного суду міста Києва у складі судді Остапчук Т.В. від 3 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 25 грудня 2014 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір позики, за умовами якого останній отримав грошові кошти в розмірі 150 000 доларів США з кінцевим терміном повернення кредиту до 29 квітня 2015 року.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за договором позики, 28 квітня 2015 року між сторонами укладено договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку ОСОБА_2 передано квартиру АДРЕСА_1 , яка відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 3 квітня 2015 року, виданого Реєстраційною службою Головного управління юстиції у місті Києві, належить на праві власності ОСОБА_3

29 квітня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір про внесення змін до вказаного договору позики, відповідно до якого сума позики збільшена до 300 000 доларів США та продовжено строк виконання зобов`язання до 29 травня 2015 року.

Відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, борг не повернув.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд у рахунок погашення заборгованості за договором позики звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на електронних торгах.

Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 3 серпня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , загальною площею 69.5 кв.м., шляхом продажу на електронних торгах з початковою вартістю 3 133 344 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 6 890 грн.

У поданій апеляційній скарзі представник АТ "Укрсиббанк" - Тіторенко І.А., як представник особи, яка не брала участі у справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Скаржник зазначає, що сторони судового провадження замовчали той факт, що 5 вересня 2008 року між АКІБ "Укрсиббанк", правонаступником якого є АТ "Укрсиббанк", та ОСОБА_3 укладено договір споживчого кредиту, який забезпечено іпотекою квартири АДРЕСА_1 .

Статтею 13 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що предмет іпотеки може бути переданий в наступну іпотеку за згодою попередніх іпотекодержателів, якщо інше не встановлено попереднім іпотечним договором.

Вказував, що договір іпотеки від 28 квітня 2015 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без згоди первісного іпотекодержателя - АТ "Укрсиббанк", а тому є нікчемний.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористалися.

Відповідно до ухвали Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року розгляд справи здійснювався в режимі відеоконференції.

Представник АТ "Укрсиббанк" - Тіторенко І.А. в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Інші учасники справи в суд апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що згідно з договором позики від 25 грудня 2014 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 у борг грошові кошти в розмірі 2 365 500 грн., що еквівалентно 150 000 доларів США, та зобов`язався повернути їх не пізніше 29 квітня 2015 року.

У забезпечення виконання ОСОБА_3 зобов`язань за договором позики, 28 квітня 2015 року між сторонами укладено договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку ОСОБА_2 передано квартиру АДРЕСА_1 , яка відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 3 квітня 2015 року, виданого Реєстраційною службою Головного управління юстиції у місті Києві, належить на праві власності ОСОБА_3

29 квітня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір про внесення змін до договору позики від 25 грудня 2014 року, відповідно до якого сума позики збільшена до 4 731 000 грн., що еквівалентно 300 000 доларів США, та продовжено строк виконання зобов`язання до 29 травня 2015 року.

ОСОБА_4 свої зобов`язання за договором позики не виконав, борг не повернув.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до статей 526, 530, 554 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору, тому, встановивши, що основне зобов`язання за договором позики не виконано, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що є належним способом судового захисту і відповідає вимогам Закону України "Про іпотеку".

Проте з таким висновок суду погодитися не можна.

У розуміння статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. Також іпотекодавець наділений правом передавати предмет іпотеки у наступну іпотеку (стаття 9 Закону України "Про іпотеку")

У частині 1 статті 13 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що предмет іпотеки може бути переданий в наступну іпотеку за згодою попередніх іпотекодержателів, якщо інше не встановлено попереднім іпотечним договором. Попередня іпотека має вищий пріоритет над наступними іпотеками.

Згідно з частиною 3 статті 12 Закону України "Про іпотеку" правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

З матеріалів справи убачається, що 5 вересня 2008 року між АКІБ "Укрсиббанк", правонаступником якого є ПАТ "Укрсиббанк", а в подальшому АТ "Укрсиббанк", та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 480 000 доларів США.

В цей же день з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між ОСОБА_3 та АКІБ "Укрсиббанк" укладено договір іпотеки, згідно умов якого ОСОБА_3 передав в іпотеку банку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 24 листопада 2016 року встановлено, що договір іпотеки від 28 квітня 2015 року укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без згоди пріоритетного іпотекодержателя - ПАТ "Укрсиббанк", а тому є нікчемним.

Ураховуючи викладене, відсутні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі вказаного договору іпотеки.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом ухвалено рішення про задоволення позову через неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

Відповідно до частин 2, 13 статі 141 ЦПК України у разі відмови в задоволенні позову судовий збір покладається на позивача. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з ОСОБА_2 на користь АТ "Укрсиббанк" підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 10 335 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Укрсиббанк", подану представником Тіторенком Ігорем Анатолійовичем, задовольнити.

Заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 3 серпня 2017 року скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь акціонерного товариства "Укрсиббанк" судовий збір в розмірі 10 335 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 листопада 2019 року.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова