Дата документу 09.01.2019 Справа № 336/4718/15-ц
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний №335/4718/15 Головуючий у 1 інстанції: Кляшторний В.С.
Провадження № 22-ц/807/541/19 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Бєлки В.Ю.,

Гончар М.С.,

секретар: Остащенко О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4, про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківськогорайонного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2015 року,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2015 року ТОВ «Кредитні ініціативи»звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.В позові зазначено, що 16 листопада 2007 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово -інвестиційний банк» та ОСОБА_3 уклали договір про іпотечний кредит № 266-07 квф, до якого у подальшому внесено зміни та доповнення. Відповідно до умов кредитного договору банк надав боржникові кредит у сумі 80 000,00 доларів США з процентною ставкою у розмірі 12,5 % річнихз кінцевим терміном повернення не пізніше 18 листопада 2017 року. Зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_3 не виконав, у зв'язку з чим станом на 24 квітня 2015 року у нього перед банком існує заборгованість у розмірі 1 779 240,18 грн., із яких: 1 007 895, 55 грн. - заборгованість за кредитом, 556 708,32 грн. - заборгованість за відсотками, 214 636,31 грн. - за пенею.

17 грудня 2012 року між Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «Промінвестбанк») відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги за кредитними договорами, укладеними між ПАТ «Промінвестбанк» та фізичними особами, у тому числі і за договором, укладеним з ОСОБА_3.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором іпотечного кредиту №266-07 квф від 16.11.2007 року станом на 24.04.2015 року в розмірі 1 779 240.18 грн., а також стягнути понесені судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» в рахунок погашення заборгованості за договором №266-07 квф від 16 листопада 2007 року суму 1 779 240,18 грн., а саме: 1 007 895,55 грн. - борг за кредитом, 556 708.32 грн - заборгованість по відсотках, 214 636.31 грн. - пеня, 3654 грн. в рахунок відшкодування витрат позивача по сплаті судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав повністю, надавши відповідачеві кредит відповідно до його умов, відповідач не сплачував щомісячні платежі на погашення кредиту, а тому вся заборгованість на підставі ст.1050 ч.2 ЦК України підлягає дострокову стягненню.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 зазначає, що позивачем не доведені позовні вимоги, оскільки на підставі наявних письмових доказів неможливо визначити точний розмір заборгованості. Поза увагою суду залишилася та обставина, що в рахунок погашення заборгованості кредитор звернув стягнення не предмет іпотеки, який був реалізований за 656 397, 04 грн., проте вказана сума коштів не була врахована при визначенні розміру боргу. Вважає, що позивачем неправомірно стягнуто пеню у доларах США, безпідставно не застосовано положення ст.551 ЦК України. Крім того, відповідач вважає, що Банком пропущено строк позовної давності, оскільки 24 квітня 2012 року до нього була пред'явлена вимога про дострокове повернення всієї суми кредиту.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 30травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено. Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2015 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 03жовтня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_3, задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 30травня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи рішення апеляційного суду, Верховний суд зазначив, що судом апеляційної інстанції не з'ясовано питання про виконання виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки і при перевірці розміру заборгованості не враховані суми, що надійшли від реалізації предмету іпотеки. Крім того, судом не перевірені доводи відповідача про те, що Банк в односторонньому порядку змінив строк виконання грошового зобов'язання, пред'явивши до позичальника позов про стягнення суми боргу у січні 2012 року. Апеляційний суд не перевірив періоду, за який нараховано проценти за користування кредитними коштами, чи відповідає нарахована сума строку кредитування та чи підлягає ця сума стягненню з відповідача у повному обсязі з урахуванням реалізації предмета застави.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, заперечення представника позивача, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на такі обставини.

Відповідно до ст.367 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Встановлено, що 16 листопада 2007 року ЗАТ«Промінвестбанк», правонаступником якого є ПАТ «Промінвестбанк», та ОСОБА_3 уклали договір про іпотечний кредит № 266-07 квф, відповідно до умов якого позичальник отримав у кредит грошові кошти у розмірі 80 000, 00 дол. США з процентною ставкою у розмірі12,5% річних, з кінцевим терміном повернення не пізніше 18 листопада 2017 року (том1:а.с.6-11).

Згідно з пунктом 4.1 договору про іпотечний кредит від 16 листопада 2007 року № 266-07 квф забезпеченням виконання зобов'язання зі сплати заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та відшкодування збитків у зв'язку з порушенням умов договору й інших витрат банку, пов'язаних з одержанням виконання, є іпотека нежилого приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до пункту 6.2 кредитного договору за несвоєчасну сплату сум кредиту та/або процентів за користування кредитом та/чи процентів за неправомірне користування кредитом позичальник сплачує банку пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення, та нараховується щоденно.

17 грудня 2012 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Промінвестбанк» укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Промінвестбанк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги за кредитними договорами, укладеними між ПАТ «Промінвестбанк» та фізичними особами. Згідно із зазначеним договором відбулося відступлення права вимоги й за кредитним договором від 16 листопада 2007 року № 266-07 квф, укладеним між ПАТ «Промінвестбанк» та ОСОБА_3 (том1: а.с.18-28).

Усупереч умовам кредитного договору відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, унаслідок чого утворилася заборгованість.

Станом на 24 квітня 2015 року загальна заборгованість ОСОБА_3 перед ТОВ «Кредитні ініціативи» становила 1 779 240,18 грн., що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 1 007 895,55 грн.; відсотків у розмірі 556 708, 32 грн.; пені у розмірі 214 636, 31 грн. (том1:а.с.41).

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється відвідповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Таким чином, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, тобто строку виконання зобов'язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

У Рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/2002 визначено, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов'язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

Таким чином, позикодавець наділений можливістю реалізувати своє право в порядку частини другої статті 1050 ЦК України на дострокове повернення йому частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, як шляхом пред'явлення досудової вимоги, так і судової.

Пред'явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов'язання та зумовлює визначення моменту початку перебігу строку позовної давності.

Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом України в постанові від 09 листопада 2016 року у справі № 6-2251 цс16.

Як встановлено апеляційним судом, у пункті 6.7 кредитного договору від 16 листопада 2007 року сторони погодили, що позовна давність за будь-якими вимогами банку, що випливають з цього договору, встановлюється тривалістю у 10 років.

З огляду на зазначене, доводи відповідача щодо пропуску позивачем позовної давності для звернення до суду із цим позовом є безпідставними та необґрунтованими.

В апеляційній скарзівідповідач зазначив, що початок перебігу строку позовної давності почався із березня 2012 року, коли банком пред'явлено до нього позов про дострокове стягнення суми усієї заборгованості.

Перевіряючи вказані доводи скарги, апеляційний суд витребував цивільну справу із Шевченківського районного суду м.Запоріжжя (№0827/4308/12, провадження 0827/2-1828/12) за позовом ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Як вбачається із вказаної справи, у квітні 2012 року Банк звернувся до суду в порядку ч.2 ст.1050 ЦК України про дострокове стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором, визначеної станом 02.04.2012 року, розмір якої становить 51 060, 57 доларів США, у тому числі 44 733,60 доларів США за кредитом, 6 326, 97 доларів США - відсотків за користування кредитом, 434, 61 долари США пені, що за курсом НБУ станом на час пред'явлення позову становило 407 866, 73 грн., із яких 357 327, 52 грн. - заборгованості за кредитом, 50 539,20 грн. - за відсотками, 3 471, 62 грн. - за пенею.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 26 вересня 2012 року вказана позовна заява залишена без розгляду у зв'язку із повторною неявкою представника позивача у судове засідання.

Згідно із виконавчим написом, вчиненим 18 січня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А., запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки - автомайстерню літ. А-3, загальною площею 674,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 16 листопада 2007 року №266-07 квф, у розмірі 861 814, 74 грн., що розрахована за період з 17 грудня 2012 року до 31 жовтня 2014 року, із яких за тілом кредиту 579 330, 72 грн., за відсотками 278 984, 02 грн. (том1:а.с.119-120).

Постановою державного виконавця від 28 вересня 2016 року про повернення виконавчого документа ТОВ «Кредитні ініціативи» предмет іпотеки реалізований на прилюдних торгах та грошові кошти від реалізації майна у розмірі 656 397,04 грн. перераховані на користь стягувана у рахунок погашення заборгованості (том2: а.с. 102).

У даному випадку позивач, як кредитор за кредитним договором відповідно до вимог статей 6, 627 ЦК України та реалізуючи право на позасудовий захист і принцип диспозитивності щодо можливості самостійно визначити свої вимоги та спосіб захисту порушеного права, у січні 2015 році звернувся до нотаріуса з вимогою про вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 16листопада 2007 року № № 266-07 квф, визначивши заборгованість у валюті гривні України, вказавши, що саме 861 814, 74 грн. є повним розміром заборгованості, включаючи заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за відсотками.

Кредитор, який сам визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із виконавчим написом нотаріуса, яким на погашення такої заборгованості звернуто стягнуто на предмет іпотеки боржника, боржником виконавчий напис не оспорювався, отже кредитор не має права ні на подальше нарахування відсотків за кредитом у валюті кредитування, ні на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов'язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше невстановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) викладено правовий висновок, згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. При цьому позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів. Оскільки після спливу строку кредитування позивач втратив право нараховувати проценти за кредитом, то вимоги позивача про стягнення таких процентів і пені є необґрунтованими.

В обґрунтування заперечень проти позову та як підставу доводів апеляційної скарги відповідач посилався на зміну банком строку виконання зобов'язання, що позбавило у подальшому його права на нарахування як відсотків, так і пені за договором.

Отже, із визначеної станом на 31 жовтня 2014 року заборгованості за кредитним договором непогашеною залишилося 205 417, 70 грн. ( 861 814, 74 грн. - 656 397, 04 грн. = = 205 417, 70 грн.).

Вказана сума заборгованості за тілом кредиту і підлягає стягненню на користь кредитодавця.

Підсумовуючи викладене, можна зробити висновок про те, що кредитор неправомірно проводив нарахування відсотків і пені за користування кредитом після пред'явлення досудової вимоги про дострокове погашення кредиту. Звернувшись до нотаріуса із вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, кредитор визначив заборгованість у валюті гривні України, погодився із виконавчим написом нотаріуса, яким на погашення такої заборгованості звернуто стягнуто на предмет іпотеки боржника, боржником виконавчий напис не оспорювався, отже кредитор не має права ні на подальше нарахування відсотків за кредитом у валюті кредитування, ні на стягнення курсової різниці, оскільки визначив зобов'язання у національній валюті, у якій і прийняв його виконання.

За вказаних обставин оскаржуване рішення на підставі ст.376 ЦПК України підлягає зміні в частині визначення розміру заборгованості і розподілу судових витрат. З боржника на користь кредитора підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 205 417, 70 грн.

Понесені позивачем витрати зі сплати судового збору компенсації за рахунок відповідача не підлягають, оскільки ОСОБА_3 є інвалідом другої групи безстроково (а.с.том1: 162) і від сплати судового збору він звільнений.

Керуючись ст. ст.374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2015 року у цій справі змінити, стягнувши з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» в рахунок погашення заборгованості за договором №266-07 квф від 16 листопада 2007 року 205 417, 70 грн. (двісті п'ять тисяч чотириста сімнадцять гривень 70 коп.)

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено і підписано 09 січня 2019 року.

Головуючий

Судді: