ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2019 року м. Чернівці

Справа № 725/2306/17

Провадження №22-ц/822/667/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Владичана А.І., Лисака І.Н.

секретар - Собчук І.Ю.

за участю: представника апелянта - Кутровської Н.М., представника позивача - Чорної С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ОТП Банк» на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02 жовтня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ в натурі спільного майна, головуючий у І-й інстанції - Войтун О.Б.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у травні 2017 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ в натурі спільного майна.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01 червня 2016 року визнано, що квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 249,3 кв.м., в тому числі житловою 68 кв.м., є їх спільною сумісною власністю. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 та припинено право спільної сумісної власності. За кожним з них було зареєстровано право власності на 1/2 частку вказаної квартири.

Вказувала на те, що на прохання про виділ їй в натурі 1/2 частки квартири відповідач не реагує, просила поділити квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 249,3 кв.м., в тому числі житловою 68,0 кв.м., між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до запропонованого експертом І-го варіанту поділу, відступивши від рівності часток, та визнати за нею право власності на приміщення квартири АДРЕСА_1 : 1-8 - частина холу площею 11,40 кв.м., 1-12 - коридор-сходова клітина пл. 12,70 кв.м., 1-13 - житлова кімната пл. 26,40 кв.м., 1-14 - комора пл. 4,50 кв.м., 1-15 - санвузол пл. 6,20 кв.м., 1-16 - житлова кімната пл. 26,50 кв.м., 1-17 - комора пл.. 4,20 кв.м., загальною площею 91,90 кв.м., що складає частку 37/100. За ОСОБА_2 визнати право власності на приміщення в квартирі АДРЕСА_1 : 1-1 - коридор площею 6,40 кв.м., 1-2 - хол пл. 25,90 кв.м., 1-3 - гараж пл. 18,70 кв.м., 1-4 - санвузел пл. 3,30 кв.м., 1-5 - комора пл. 2,40 кв.м., 1-6 - кухня пл.25,3 кв.м., 1-7 - комора пл. 7,70 кв.м., 1-8' - частина холу пл. 29,30 кв.м., 1-9 - житлова кімната пл. 15,10 кв.м., 1-10 - санвузол пл. 13,80 кв.м., 1-11 - комора пл. 9,50 кв.м., загальною площею 157,40 кв.м., що складає частку 63/100. Виділити частки в натурі та припинити право спільної часткової власності на вказане майно.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02 жовтня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 249,3 кв.м., в тому числі житловою 68,0 кв.м., між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 поділено відповідно до І варіанту поділу згідно з висновком судової будівельно - технічної експертизи, виконаної судовим експертом Лещишиним В.В..

Визнано за ОСОБА_1 право власності на приміщення квартири АДРЕСА_1 : 1-8" - частина холу площею 11,40 кв.м., 1-12 - коридор-сходова клітина площею 12,70 кв.м., 1-13 - житлова кімната площею 26,40 кв.м., 1-14 - комора площею 4,50 кв.м., 1-15 - санвузол площею 6,20 кв.м., 1-16- житлова кімната площею 26,50 кв.м., 1-17 - комора площею 4,20 кв.м., загальною площею 91,90 кв.м., що складає 37/100 часток.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на приміщення в квартирі АДРЕСА_1 : 1-1 - коридор площею 6,40 кв.м., 1-2 - хол площею 25,90 кв.м., 1-3 - гараж площею 18,70 кв.м., 1-4 - санвузол площею 3,30 кв.м., 1-5 - комора площею 2,40 кв.м., 1-6 - кухня площею 25,3 кв.м., 1-7 - комора площею 7,70 кв.м., 1-8' - частина холу площею 29,30 кв.м., 1-9 - житлова кімната площею 15,10 кв.м., 1-10 - санвузол площею 13,80 кв.м., 1-11 - комора площею 9,50 кв.м., загальною площею 157,40 кв.м., що складає 63/100 часток.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 91,90 кв.м., яка складається з 2 (двох) житлових кімнат загальною площею 52,9 кв.м..

Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 157,4 кв.м., яка складається з 2 (двох) житлових кімнат загальною площею 41,0 кв.м..

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 249,3 кв.м., в тому числі житловою - 68,8 кв.м..

На зазначене рішення АТ «ОТП Банк» подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню через порушення норм процесуального права, оскільки майно було обтяженим на користь банку до повного виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, однак його не було залучено до участі у розгляді даної справи.

На апеляційну скаргу ОСОБА_1 подала відзив, у якому просить закрити апеляційне провадження, оскільки оспорюваним рішенням права, свободи, інтереси та обов`язки - АТ «ОТП Банк» не вирішувалися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з визнання відповідачем позовних вимог, що сторони у справі є співвласниками спірної квартири та наявності технічної можливості поділити спірну квартиру на дві ізольовані квартири.

Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01 червня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено. Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з листопада 2013 року по даний час. Визнано квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 249,3 кв.м. та приміщення магазину-салону по АДРЕСА_3 , загальною площею 144,90 кв.м. спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 249,3 кв.м. та на 1/2 частину приміщення магазину-салону по АДРЕСА_3 , загальною площею 144,90 кв.м. Право спільної сумісної власності на зазначені об`єкти нерухомості припинено.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 22 червня 2016 року сторонам належить по 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 .

Також з матеріалів справи видно, що 08 серпня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», та ОСОБА_3 укладено договір наступної іпотеки №PCNL-OAJ/507/2006, за умовами якого у рахунок забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 за кредитними договорами № МL-OAJ/286/2006 від 04 серпня 2006 року, № СNL-OAJ/288/2006 від 04 серпня 2006 року та ОСОБА_1 за кредитним договором № МL-OAJ/287/2006 від 04 серпня 2006 року, ОСОБА_3 передано в іпотеку банку відокремлену частку житлового будинку з належними до нього надвірними спорудами, а саме: житлове приміщення (квартира АДРЕСА_1 , що належить іпотекодавцю на праві власності.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10 листопада 2015 року визнано недійсним договір наступної іпотеки від 08 серпня 2006 року №PCNL-OAJ/507/2006, укладений між ОСОБА_3 та АКБ «Райффайзенбанк Україна» та посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балацьким О.О.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 11 лютого 2016 року апеляційну скаргу ПАТ «ОТП Банк» задоволено частково. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 до виконання зобов`язань щодо виконання кредитних договорів № ML-0AJ/286/2006, № ML-0AJ/288/2006, №ML-0AJ/287/2006 від 04 серпня 2006 року.

Постановою Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у цивільній справі за №725/2664/15 рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 10 листопада 2015 року та рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 11 лютого 2016 року скасовані, в позові про визнання недійсним іпотечного договору відмовлено.

Отже, все вищевказане майно є предметом іпотеки за договором іпотеки №PCNL-OAJ/507/2006 від 08 серпня 2006 року.

У разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, який виключено на підставі незаконного рішення суду, оскільки відпала підстава виключення цього запису. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.

Зазначена правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 23 січня 2019 року по справі № 943/12557/16-ц та постанові від 31 січня 2019 року по справі № 562/2260/15-ц.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи відзиву про те, що поділ спільного майна відбувся у період, коли майно не перебувало в іпотеці та було звільнено від обтяжень майна іпотекою, є безпідставними.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до п.п. «є» п. 2.3.7 кредитного договору №ML-0AJ/287/2006 від 04 серпня 2006 року, позичальник зобов`язаний без зволікань повідомляти банк про претензії будь-якої третьої сторони стосовно будь якої частини предмету іпотеки і вчинити всі дії для захисту предмета іпотеки.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною шостою статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Отже, ухвалення рішення, яке стосується іпотечного майна, у будь-якому випадку стосується прав та обов`язків іпотекодержателя, оскільки безумовно впливає на можливість виконання уже ухваленого на користь іпотекодержателя рішення про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості та впливає на можливість Банку звернути стягнення на іпотечне майно.

Посилання позивача ОСОБА_1 у відзиві на те, що права Банку незалученням до участі у справі не порушені, оскільки згідно зі статтею 23 Закону України «Про іпотеку» при переході права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, є безпідставними, оскільки зазначена норма закону регулює абсолютно інші правовідносини, а саме ті, які стосуються спадкування та правонаступництва.

У випадку визнання право власності на предмет іпотеки за одним із подружжя або за особою, яка проживає з іншою особою однією сім`єю без реєстрації шлюбу, до нового набувача не переходить право власності на предмет іпотеки після укладення договору іпотеки, оскільки вважається, що така особа набула право на майно у період первинного придбання майна.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі № 522/3901/16-ц.

Відповідно до частини 1 статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом зазначеної статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у розгляді справи, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається в несприятливих для них наслідках.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі №6-885 цс15 та від 17 лютого 2016 року у справі №6-76цс16.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду щодо іпотечного майна безспірно впливає на права та обов`язки іпотекодержателя АТ «ОТП Банк» та вказаним рішенням права АТ «ОТП банк» порушено, оскільки банк, як іпотекодержателя спірного нерухомого майна не було залучено до участі у справі.

Частиною четвертою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про неможливість розгляду справи без участі у справі у відповідному процесуальному статусі іпотекодержателя спірного майна - АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого АТ «ОТП Банк», оскільки між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, який був забезпечений іпотекою.

Аргументи відзиву про те, що договір іпотеки від 08 серпня 2006 року укладений не з ОСОБА_1 , а між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_3 , не приймаються до уваги, оскільки допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції зазначених вимог закону не врахував, у порушення вимог статей 212-214 ЦПК України, в редакції Кодексу 2004 року, яка діяла на час розгляду справи в суді першої інстанції, не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин справи, яка норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, не встановив склад сторін у справі та дійшов передчасного висновку про задоволення позову.

Враховуючи те, що судом першої інстанції допущено неповне з`ясування обставин справи, внаслідок порушення норм процесуального права не встановлено фактичних обставин справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

За правилами статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що апелянтом сплачено судовий збір у розмірі 1 772, 97 грн, який слід стягнути з позивача ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк».

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ОТП Банк» задовольнити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02 жовтня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ в натурі спільного майна відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк» 1 779 гривень 97 копійок у відшкодування витрат зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 серпня 2019 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: А.І. Владичан

І.Н. Лисак