ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«19» листопада 2019 року

м. Харків

справа № 611/62/16-ц

провадження 22ц/818/5357/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.,

за участю секретаря - Колосовської А.Р.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Барвінківський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Харківської області, Головне територіальне управління юстиції у Харківській області, Міністерство юстиції України, представник відповідачів Голуб В. В., Головне управління Державного казначейства України у Харківській області

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 10 березня 2017 року в складі судді Коптєва Ю.А.

в с т а н о в и в:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Барвінківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Харківської області, Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Міністерства юстиції України, Головного управління Державного казначейства України у Харківській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди, який в подальшому уточнив.

Позовна заява мотивована тим, що постановою Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року у справі № 2002/2-а-464/11 зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області, Міністерство соціальної політки здійснити необхідні дії відповідно до вимог пункту 14 частини 1 статті 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і Постанови Кабінету Міністрів України від 21 травня 1992 року № 258 «Про норми харчування та часткову компенсацію вартості продуктів для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», направлені на забезпечення його продуктами харчування за медичними нормами з обов`язковим прикріпленням до відповідних магазинів за місцем проживання та компенсацією 50 % вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановленими Міністерством охорони здоров`я України, починаючи з 01 грудня 2010 року за виключенням раніше виплачених із цього питання коштів.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 31 липня 2014 року у справі «Штефан та інші проти України» задоволена його заява № 4862 від 03 січня 2013 року і визнано порушення державою відповідачем пункту 1 статті 6 Конвенції і статті 1 Першого протоколу, а також порушення статті 13 Конвенції.

Зазначив, що незважаючи на те, що строк виконання рішення Європейського суду з прав людини від 31 липня 2014 року у справі «Штефан та інші проти України» закінчився 31 жовтня 2014 року, до цього часу рішення національного суду, а саме постанова Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року у справі № 2002/2-а-464/11 не виконана.

Вказав, що постановою Барвінківського районного суду Харківської області від 16 січня 2015 року у справі № 611/12/15-а визнана протиправною бездіяльність в. о. начальника відділу державної виконавчої служби Барвінківського районного управління юстиції Харківської області Баннікова А.С. у виконавчому провадженні № 33729516 за виконавчим листом № 2002/2-а-464/11, виданого 30 липня 2012 року Барвінківським районним судом Харківської області та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 19 грудня 2014 року у виконавчому провадженні № 337295164; зобов`язано в. о. начальника відділу державної виконавчої служби Барвінківського районного управління юстиції Харківської області Баннікова А.С. надати йому можливість на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2015 року у справі № 820/18952/14 скасовано постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19 січня 2015 року та прийнято нову, якою задоволено його адміністративний позов до Державної виконавчої служби України про визнання бездіяльності; визнано бездіяльність Державної виконавчої служби України щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини від 31 липня 2014 року у справі «Штефан та інші проти України», яким задоволена його заява № 4862 від 03 січня 2013 року; зобов`язано Державну виконавчу службу України забезпечити виконання рішення Європейського суду з прав людини від 31 липня 2014 року у справі «Штефан та інші проти України», яким задоволена його заява № 4862 від 03 січня 2013 року в частині виконання постанови Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року у справі № 2002/2-а-464/11.

Постановою Барвінківського районного суду Харківської області від 22 грудня 2015 року у справі № 611/1036/15-а задоволено його адміністративний позов та визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Бардіна І.С. від 25 листопада 2015 року, якою закінчено виконавче провадження № 33729516 за виконавчим листом № 2002/2-а-464/11, виданого 30 липня 2012 року Барвінківським районним судом Харківської області.

Зазначив, що Управлінням праці та соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області та Міністерством соціальної політики України навіть не здійснений перерахунок заборгованості, визначений постановою Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року у справі № 2002/2-а-464/11, а відповідачем не направлені із цього питання відповідні запити.

Вказав, що на боржника у виконавчому провадженні № 33729516 двічі нібито накладений штраф, відповідно до постанов від 28 серпня 2012 року у розмірі 680,00 грн. та 18 січня 2013 року у розмірі 1360,00 грн. Однак, ці постанови не виконані і штраф не стягнуто з боржника. При цьому в постановах не зазначено, до кого із двох боржників застосовані такі заходи впливу. Також, у постанові від 25 листопада 2015 року старший державний виконавець підтверджує, що за її поданням не внесені дані до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Посилався на те, що в порушення вимог законодавства вже після відкриття провадження у справі № 820/18952/14 без зазначення конкретної суми до виплати, надіслана вимога від 11 грудня 2014 року, що фактично унеможливлює її виконання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 січня 2015 року № 17 «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції» ліквідована Державна виконавча служба України із покладенням на Міністерство юстиції завдання і функції з реалізації державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб). Установлено, що Міністерство юстиції є правонаступником Державної виконавчої служби, що ліквідується, в частині реалізації державної політики у сферах, зазначених у пункті 1 цієї постанови.

Зазначив, що відповідно до довідки МСЕ-ЧНВ № 270984 від 28 жовтня 2004 року йому встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Також, його віднесено до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відповідно до посвідчення, серія НОМЕР_1 , його визнано інвалідом війни ІІ групи.

Вказав, що внаслідок бездіяльності відповідачів та невиконання рішення Європейського суду з прав людини від 31 липня 2014 року у справі «Штефан та інші проти України», в частині рішення національного суду, а саме постанови Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року у справі № 2002/2-а-464/11, він вимушений нести витрати, які міг би реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушено та використати на інші цілі.

Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області від 22 січня 2016 року № 01-30/08/122 станом на 01 січня поточного року нарахування на 37 видів продуктів харчування, за виключенням 11 видів продуктів, складає 49 270,16 грн.

Вважав, що для забезпечення життєдіяльності замість отримання за рішеннями національного та міжнародних судів компенсацію 50 процентів вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановленими Міністерством охорони здоров`я України, ним витрачені кошти на придбання продуктів харчування у розмірі 49 270,16 грн., які відповідачі повинні відшкодувати. Вказані витрати з причини бездіяльності відповідачів збільшується кожного місяця.

Зазначив, що йому тричі було проведено хірургічне оперативне лікування. Обстеження та надання невідкладної медичної допомоги призвели до додаткових непередбачуваних матеріальних витрат, які становлять близько 30 000,00 грн.

Вважав, що бездіяльність відповідачів у невиконанні постанови Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року у справі № 2002/2-а-464/11 призвела до створення скрутного матеріального становища під час лікування, а також у стражданнях внаслідок порушення його прав та законних інтересів.

Вказав, що в порушення вимог міжнародного права Державою Україна залишилося невиконаним рішення Європейського суду з прав людини від 31 липня 2014 року у справі «Штефан та інші проти України» за його заявою № 4862 від 03 січня 2013 року в частині постанови Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року у справі № 2002/2-а-464/11, яка не виконується з вини відповідачів.

Зазначив, що бездіяльністю відповідачів, які не лише не виконали рішення Європейського суду з прав людини від 31 липня 2014 року у справі «Штефан та інші проти України» за його заявою № 4862 від 03 січня 2013 року в частині виконання постанови Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року у справі № 2002/2-а-464/11, але і протягом більше ніж чотирьох років не спромоглися навіть визначити розмір заборгованості з причини відсутності нібито цін на окремі види продуктів харчування. За чотири роки і сім місяців відповідачі не здійснили перерахунок заборгованості компенсації вартості продуктів харчування за медичними нормами, починаючи з 01 грудня 2010 року, тобто вже більше ніж за п`ять років його не прикріплено до відповідних магазинів за місцем проживання та не відбувається компенсація 50 процентів вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановленими Міністерством охорони здоров`я України в теперішній час.

Вважав, що зазначеним йому також спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 50 000,00 грн.

Просив стягнути з Барвінківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Міністерства юстиції України, Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області матеріальну шкоду в розмірі 49 270,16 грн. та моральну шкоду у сумі 50 000,00 грн., а всього 99 270,16 грн.

Рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 10 березня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, а саме задовольнити його позовну заяву.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклав доводи та вимоги позовної заяви. При цьому зазначив, що посилання суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні на нібито нараховану суму компенсації вартості продуктів харчування та виплаті її в порядку виконання рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки ця сума не нарахована боржником і з вини бездіяльності відповідачів збільшується кожного місяця, а йому спричиняються збитки від витрат на це власних коштів.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 25 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 10 березня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 25 липня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

23 жовтня 2019 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшло клопотання, в якому він фактично підтримує доводи та вимоги апеляційної скарги.

25 жовтня 2019 року до суду апеляційної інстанції від Міжрайонного відділу виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких управління вважало апеляційну скаргу ОСОБА_1 необгрунтованою. При цьому зазначило, що рішення ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства.

28 жовтня 2019 року до суду апеляційної інстанції від Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Міністерства юстиції України надійшли пояснення, в яких відповідачі погодилися з судовим рішенням та зазначили, що невиконання рішення суду не може ототожнюватися із завданою позивачу майновою шкодою, оскільки невиплачені позивачу кошти на підставі судового рішення, ухваленого на його користь, не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 1173, 1174 ЦК України. Вважали, що наслідком такого стягнення буде подвійне стягнення коштів.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, рішення суду скасувати.

Рішення суду першої інстанції в мотивовано тим, що вимоги позивача зводяться до стягнення з відповідачів нарахованої та невиплаченої компенсації вартості продуктів для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які підлягають виплаті йому у порядку виконання судових рішень. При цьому нараховані за судовим рішенням виплати не є майновою шкодою у розумінні статті 22 ЦК України, оскільки ОСОБА_1 не позбавлений можливості отримати грошові кошти, стягнуті на його користь за судовими рішеннями у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, позивач не надав належних та допустимих доказів у розумінні статей 77, 78 ЦПК України на підтвердження того, що йому завдано шкоду, що він поніс моральні страждання та не довів наявність такої шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вину останнього у її заподіянні, розрахунок грошової суми компенсації.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції колегія суддів бере до уваги вказівки, що містяться в постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року, які відповідно до вимог частини 1 статті 417 ЦПК України є обов`язковими для суду апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року у справі № 2002/2-а-464/11 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області, Міністерства соціальної політики України про визнання дій неправомірними та зобов`язання до надання гарантованих державою компенсацій та пільг, позов ОСОБА_1 задоволено; зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області, Міністерство соціальної політики України здійснити необхідні дії відповідно до вимог пункту 14 частини 1 статті 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постанови Кабінету Міністрів України від 21 травня 1992 року № 258 «Про норми харчування та часткову компенсацію вартості продуктів для осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», направлені на забезпечення ОСОБА_1 продуктами харчування за медичними нормами з обов`язковим прикріпленням до відповідних магазинів за місцем проживання та компенсацією 50 % вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановленими Міністерством охорони здоров`я України, починаючи з 01 грудня 2010 року за виключенням раніше виплачених з цього питання коштів (а.с.123-126).

Рішенням Європейського суду з прав людини від 31 липня 2014 року у справі «Штефан та інші проти України», зокрема, і за заявою ОСОБА_1 від 03 січня 2013 року, визнано порушення державою відповідачем пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та постановлено, що протягом трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних судів, ухвалені на користь заявників, які залишаються невиконаними, та сплатити 2 000,00 євро кожному заявнику на відшкодування матеріальної та моральної шкоди (а.с.14).

Постановою Барвінківського районного суду Харківської області від 16 січня 2015 року у справі № 611/12/15-а за позовом ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Барвінківського районного управління юстиції у Харківській області про визнання незаконною бездіяльності державного виконавця та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 19 грудня 2014 року визнано протиправними бездіяльність в. о. начальника відділу державної виконавчої служби Барвінківського районного управління юстиції у Харківській області Баннікова А.С. з виконання постанови Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року у справі № 2002/2-а-464/2011 та винесену ним постанову від 19 грудня 2014 року про закінчення виконавчого провадження № 33729516 за виконавчим листом № 2002/2-а-464/2011, виданого 30 липня 2012 року Барвінківським районним судом Харківської області; скасовано постанову в. о. начальника відділу державної виконавчої служби Барвінківського районного управління юстиції у Харківській області Баннікова А.С. від 19 грудня 2014 року про закінчення виконавчого провадження № 33729516 за виконавчим листом № 2002/2-а-464/2011, виданого 30 липня 2012 року Барвінківським районним судом Харківської області; зобов`язано в. о. начальника відділу державної виконавчої служби Барвінківського районного управління юстиції Баннікова А.С. надати ОСОБА_1 можливість ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження № 33729516 за виконавчим листом № 2002/2-а-464/2011, виданого 30 липня 2012 року Барвінківським районним судом Харківської області (а.с.7).

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2015 року у справі № 820/18952/14 за позовом ОСОБА_1 до Державної виконавчої служби України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено; постанову Харківського окружного адміністративного суду від 19 січня 2015 року скасовано, прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задоволено; визнано протиправною бездіяльність Державної виконавчої служби України щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини від 31 липня 2014 року у справі "Штефан та інші проти України", яким задоволено заяву ОСОБА_1 за № 4862 від 03 січня 2013 року в частині невиконання рішення національного суду; скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 19 грудня 2014 року ВП № 33729516; зобов`язано Державну виконавчу службу України забезпечити виконання Рішення Європейського суду з прав людини від 31 липня 2014 року у справі "Штефан та інші проти України" в частині виконання постанови Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року по справі № 2002/2-а-464/11 (а.с.8-11).

Постановою Барвінківського районного суду Харківської області від 22 грудня 2015 року у справі № 611/1036/15-а за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області про визнання бездіяльності державного виконавця протиправною і скасування постанови про закінчення виконавчого провадження визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Бардіна І.С. від 25 листопада 2015 року про закінчення виконавчого провадження № 33729516 за виконавчим листом № 2002/2-а-464/2011 (а.с.12-13).

Із відповіді Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області за № 01-30/08/122 від 22 січня 2016 року вбачається, що постанову Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 11 року у справі № 2002/2-а-464/11 виконано не повністю, зроблено нарахування, але не в повному обсязі (список продуктів, на які відсутні ціни: крохмаль, какао, кава ячмінна, дріжджі, ванільний цукор, молоко згущене, ікра лососева, консерви «Печінка тріски», краби (консерви), м`ясні консерви, какао), сума якого станом на 01 січня 2016 року складає 49 270,16 грн.; зазначено, що прикріпити до відповідного магазину на даний час ОСОБА_1 неможливо, оскільки відсутній механізм самої процедури (а.с.75).

Із відповіді Управління соціального захисту населення Барвінківської районної державної адміністрації Харківської області за № 01-30/2272 від 05 грудня 2016 року вбачається, що постанову Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 11 року у справі № 2002/2-а-464/11 виконано не повністю, зроблено нарахування, але не в повному обсязі (список продуктів, на які відсутні ціни: крохмаль, какао, кава ячмінна, дріжджі, ванільний цукор, молоко згущене, ікра лососева, консерви «Печінка тріски», краби (консерви), м`ясні консерви, какао), сума якого станом на 01 листопада 2016 року складає 57 896,40 грн.; зазначено, що прикріпити ОСОБА_1 до відповідного магазину на даний час неможливо, оскільки відсутній механізм самої процедури (а.с.114).

Аналізуючи наведені обставини справи судова колегія зазначає, що предметом позову у цій справі є вимога ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої йому органом державної влади тривалим невиконанням рішення суду у справі.

Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із частиною третьою статті 11 Закону України «Про виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

За змістом статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).

Збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема, відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиціальне значення для справи про відшкодування збитків (аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2005 року у справі № 32/421).

Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними.

Колегія суддів виходить з того, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону «Про виконавче провадження», а також з положень статей 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Підставою цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб державної виконавчої служби вищого рівня.

Так, судовими рішеннями, на які посилається ОСОБА_1 , як на підставу для відшкодування шкоди, встановлено протиправність бездіяльності в. о. начальника відділу державної виконавчої служби Барвінківського районного управління юстиції Харківської області, державного виконавця Головного територіального управління юстиції у Харківській області з виконання постанови Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року у справі № 2002/2-а-464/11, бездіяльності Державної виконавчої служби України щодо виконання рішення Європейського суду з прав людини, бездіяльність про закінчення виконавчого провадження. Судові рішення на час розгляду справи судами залишилися невиконаними, що є підставою для відшкодування шкоди, яка за матеріалами справи складає 49 270,16 грн.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Збитками, відповідно до частини другої статті 22 ЦК України, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Колегія суддів виходить з того, що для застосування цивільно-правової відповідальності на підставі статей 1173, 1174 ЦК України необхідно встановити не лише протиправну поведінку (протиправну бездіяльність), але й шкоду та причинний зв`язок між протиправною поведінкою (протиправною бездіяльністю) та шкодою.

Враховуючи, що бездіяльність відповідачів, яка полягає у невиконанні судових рішень, встановлена відповідними судовими рішеннями, та як наслідок неотримання позивачем того, що визначено йому за рішенням суду та на час розгляду справи залишалися невиконаними, судова колегія вбачає причинний зв`язок між поведінкою відповідачів та заподіяною шкодою, що є підставою для її відшкодування. Тому, стягненню з відповідачів на користь ОСОБА_1 підлягає спричинена матеріальна шкода в розмірі 49 270,16 грн., завдана незаконними діями та бездіяльністю органів державної влади.

Що стосується моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.

За змістом статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі, інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди необхідно визначати залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому слід виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тобто, необхідно з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Виходячи з того, що судове рішення з 2011 року до сьогодні не виконано, а також характеру та глибини фізичних та душевних страждань, вимушених змін у житті у зв`язку з його невиконанням, з урахуванням вимог розумності та справедливості, колегія суддів приходить висновку про те, що ОСОБА_1 спричинено моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідачів.

Доводи, які викладені в письмових запереченнях та письмових поясненнях відповідачів не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про безпідставність вимог позивача.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріально права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини справи та наявні у справі докази, не надав їм належну оцінку, не з`ясував належним чином фактичні обставини справи щодо заявлених вимог і того, яка саме правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, що має суттєве значення для правильного вирішення спору і дійшов помилкового висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено частково на 54,67%, судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 602,68 грн. (54,67% від 1102,40) та апеляційної скарги в розмірі 662,95 грн. (54,67% від 1212,64), а всього 1265,63 грн. підлягає стягненню з Барвінківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Харківської області, Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Міністерства юстиції України в дохід держави з кожного по 421, 88 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 10 березня 2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Барвінківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Харківської області, Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Міністерства юстиції України, Головного управління Державного казначейства України у Харківській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 49 270, 16 грн. як компенсацію майнової шкоди та 5 000, 00 грн. як компенсацію моральної шкоди, спричиненої протиправною бездіяльністю Барвінківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Харківської області, Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Державної виконавчої служби України (Міністерства юстиції України) щодо невиконання постанови Барвінківського районного суду Харківської області від 17 червня 2011 року.

Стягнути з Барвінківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Харківської області, Головного територіального управління юстиції у Харківській області, Міністерства юстиції України 1265, 63 грн. судового збору по 421, 88 грн. з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

А.І. Колтунова

Повний текст постанови складено 21 листопада 2019 року.