Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/1048/19

Номер провадження: 2-о/511/57/19

13 серпня 2019 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Теренчук Ж. В.,

при секретарі - Ніколас С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Роздільнянський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про встановлення факту ,що має юридичне значення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, в якій просить встановити факт її - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійного проживання на території України протягом 1984-1985 року за адресою - АДРЕСА_1 .

Встановлення даного факту потрібно їй для отримання дозволу на імміграцію та подальшого отримання посвідки на постійне проживання в Україні, в порядку, передбаченому ст.9 Закону України «Про імміграцію».

Свої вимоги мотивувала тим, що вона на даний час є громадянкою Республіки Білорусь, однак має намір іммігрувати в Україну. Їй на праві приватної власності належить квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того, ГУ ДФС в м. Києві її зареєстровано, як платника податків в Україні. З метою отримання дозволу на імміграцію та подальшого отримання посвідки на постійне проживання в Україні, в порядку, передбаченому ст.9 Закону України «Про імміграцію», вона звернулась з відповідною заявою до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області .

Під час перевірки поданих документів, їй було рекомендовано подати інші (додаткові) документи, що уточнюють наявність підстав для надання дозволу на імміграцію, а саме документи, що підтверджують факт її проживання на території України до 16.07.1990 року. Необхідна додаткова інформація, зокрема відмітка про прописку на території України у зазначений період, зафіксована у її паспорті громадянина СРСР зразка 1974 року, однак вона була втрачена під час обміну паспорту СРСР на паспорт громадянки Республіки Білорусь.

При зверненні до Роздільнянського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області їй було повідомлено, що внаслідок закінчення встановленого строку зберігання архівних документів, необхідна їй інформація, для отримання дозволу на імміграцію до України, не може бути ними надана.

Тому факт постійного проживання на території України вона може підтвердити лише в судовому порядку.

Так, після закінчення Чернігівського юридичного технікуму в Україні, вона працювала в Роздільнянському районному відділі соціального забезпечення на посаді інспектора з призначення пенсій та допомоги в період з серпня 1984 року до травня 1985 року. Протягом вказаного періоду роботи вона постійно проживала і була прописана за адресою: АДРЕСА_1 .

Тому на підставі наданих нею доказів та показів свідків просить суд встановити факт її постійного проживання на території України протягом 1984 - 1985 pоки.

ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не з`явились, надали суду заяву, в якій просили справу розглядати у їх відсутність. Подали суду письмове клопотання про допит свідків.

Представник заінтересованої особи - Роздільнянського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, в судове засідання не з`явився. Надав суду заяву, в якій просили справу розглядати у відсутність їх представника.

Дослідивши приєднані до справи матеріали, суд вважає заяву ОСОБА_1 обґрунтованою, з огляду на наступне.

Питання імміграції регулюються Конституцією України, Законом України "Про імміграцію" та іншими нормативно-правовими актами, що не повинні їм суперечити.

Так відповідно до п.4 Перехідних положень Закону України "Про імміграцію" вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну на постійне проживання до набрання чинності цим Законом і мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про прописку або отримали посвідку на постійне проживання в Україні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на даний час є громадянкою Республіки Білорусь, що підтверджується паспортом НОМЕР_1 , та перекладом зазначеного паспорта на українську мову (а.с. 6,7)

ОСОБА_1 зареєстровано, як платника податків в Україні ГУ ДФС в м. Києві та визначено реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , про що видано картку № 2615-17-03139 від 16.06.2017 року. (а.с.10)

Згідно довідки відділу ЗАГС Брестського міствиконкому від 24.12.2003 року №32/632, в архіві відділу ЗАГС Ленінського району м. Брест є на зберігання запис акту про укладення шлюбу №174 від 11.09.1993 року, складена на ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Після реєстрації шлюбу подружжю присвоєно прізвище: чоловіку - ОСОБА_3 , дружині - ОСОБА_3 . Шлюб розірвано 04.07.2000 року згідно рішення Ленінського району м. Брест від 21.06.2000 року. (а.с.9)

Судом встановлено, що дійсно метою отримання дозволу на імміграцію та подальшого отримання посвідки на постійне проживання в Україні, в порядку, передбаченому ст.9 Закону України «Про імміграцію», ОСОБА_1 звернулась з відповідною заявою до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області .

Однак їй було відмовлено в отриманні дозволу на імміграцію, так як вона не змогла надати паспорт колишнього громадянина СРСР зразка 1974 року в зв`язку з його втратою при обміні на паспорт громадянки Р .Білорусії.

Відсутні дані документи і в архіві Роздільнянського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області внаслідок закінчення встановленого строку зберігання архівних документів.

Однак судом встановлено, що дійсно ОСОБА_1 постійно проживала та була зареєстрована на території України в 1984 -1985 роках, так як закінчила навчання на Україні в Чернігівському юридичному технікумі та працювала в Роздільнянському районному відділі соціального забезпечення на посаді інспектора з призначення пенсій та допомоги в період з 03.08.1984 року до 13.05.1985 року, що підтверджується записами у трудовій книжці НОМЕР_3 (а.с.11), а також архівною довідкою Управління соціального захисту населення Роздільнянської РДА від 12.08.2019 року №1515/5.

Протягом вказаного періоду роботи ОСОБА_1 постійно проживала і була прописана за адресою в АДРЕСА_1 .

Даний факт свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили в суді, пояснивши, що ОСОБА_1 працювала в Роздільнянському районному відділі соціального забезпечення. Вона не мала свого житла тому проживала на квартирі по АДРЕСА_1 . Будинок належав матері свідка ОСОБА_8 , де згодом була прописана заявник. В будинку ОСОБА_1 була зареєстрована 1984-1985 роки. В 1985 році по сімейним обставинам ОСОБА_1 виїхала до Р.Білорусь.

Суд визнає покази свідків достовірними і приймає їх в якості доказів, оскільки свідкам достовірно відомо, що заявник ОСОБА_1 дійсно проживала та була зареєстрована на території України - АДРЕСА_1 в 1984-1985 роки.

З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками.

Відповідно до положень ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, беручи до уваги, що рішення суду про встановлення такого факту є підставою для встановлення належності заявника до громадянства України та документування паспортом.

Отже, встановлення факту, що має юридичне значення залежить від мети, яка повинна мати правовий сенс і як наслідок, створювати для заявника будь-які правові наслідки.

Згідно з приєднаними до справи письмовими доказами заявник ОСОБА_1 працювала в Роздільнянському районному відділі соціального забезпечення на посаді інспектора з призначення пенсій та допомоги в період з 03.08.1984 року до 13.05.1985 року в цей період була зареєстрована та постійно проживала провулок АДРЕСА_1 .

Таким чином, встановивши всі обставини справи та оцінивши досліджені докази, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт постійного проживання та реєстрації заявника ОСОБА_1 на території України з серпня 1984 року по травень 1985 року, тому її заява підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.19, 81, 259, 263- 265, 294, п.6 ч.1 ст. 315, 319 ЦПК України

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання та реєстрації на території України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Кумтюбе Боровського району Кустанайської області Республіка Казахстан, на території України - провулок АДРЕСА_1 з серпня 1984 року по травень 1985 року.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а у випадку оголошення вступної та резолютивної частини - протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення до Одеського апеляційного суду області через Роздільнянський районний суд Одеської області на підставі п.15.5. Розділу Х11 Перехідних положень ЦПК України.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ж. В. Теренчук