Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва

у складі головуючого судді - Черенкової Н.П.

при секретарі - Янкевич В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Звернувшись до суду, позивач посилається на те, що колишній військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01.12.2016 №263 виключений зі списку особового складу військової частини з підстав його звільнення наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 04.10.2016 № 124-РС з військової служби у запас через службову невідповідність.

Напередодні звільнення відповідача за шкоду, заподіяну державі в розмірі 26020,32 грн., наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.09.2016 № 1911 було притягнуто до матеріальної відповідальності.

В ході проведення розслідування було встановлено, що через неналежне виконання своїх службових обов`язків відповідачем під час перебування на посаді начальника лазні взводу забезпечення групи матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , ним не було вжито конкретних заходів для запобігання втраті військового майна ввіреного йому під звіт, чим порушено вимоги пунктів 3.1.9, 3.8.44, 3.8.45 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16.07.97 № 300, що призвело до виникнення нестачі майна, а саме розукомплектування технічного засобу ДДА-3 на базі шасі ЗИЛ-131 та на базі шасі причепу 2-ПН-2М. Відповідач в ході проведення розслідування свою вину заперечував, однак наказ про утримання з нього шкоди завданої державі, не оскаржив.

З моменту притягнення відповідача до матеріальної відповідальності - 29.09.2016 і на момент його виключення зі списків особового складу та остаточного розрахунку у зв`язку із звільненням - 01.12.2016, на відшкодування наведеної дебіторської заборгованості з грошового забезпечення відповідача було утримано 237,50 грн. Таким чином залишок невідшкодованої відповідачем суми збитків складає 25782,82 грн.

Позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 суму невідшкодованої шкоди у розмірі 25782 (двадцять п`ять тисяч сімсот вісімдесят дві) грн. 82 коп.

Представник позивача позов підтримав та просив про розгляд справи у його відсутність.

Відповідач позов не визнав , вважав за необхідне застосувати наслідки, передбачені ст.267 ЦК України ( сплив строку позовної давності ),та надав відзив, у якому вказав наступне.

Під час проходження служби перебував на посаді кочегара та не був матеріально відповідальною особою, а за такого не може нести відповідальність за зберігання матеріальних цінностей лазні.

Окрім того, позивачем на надано доказів приймання майна на зберігання. А також обчислення розміру шкоди проведено без врахування п.16 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, оскільки не вказаний знос військового майна за встановленими нормами.

Відповідач у судове засідання не з`явився, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності суду не надавав. Про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином . що підтверджується особистим підписом.

Частиною 4 ст. 223 ЦПК України передбачено, що у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Судом постановлено про розгляд справи у відсутності сторін.

Дослідивши докази, суд встановив такі обставини.

Матрос ОСОБА_1 наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 08.09.2014 року № 58-КС призначений на посаду начальника лазні взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_2 та наказом № 90 від 11.09.2014 року прийняв справи та посаду начальника лазні.

Актами технічного стану №4 від 26.02.2015 року та нарядом № 0179 від 28.02.2015 року оформлено передачу ДДА-3 на базі шасі ЗИЛ-131 № 773179 та на базі шасі причепу НОМЕР_3 .

Наказом № 144 від 21.07.2015 року на підставі директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу ЗС України від 15.07.2015 року особовий склад військової частини НОМЕР_1 прийняв справи та посади за новим штатом, та відповідно і ОСОБА_1 - начальник польової лазні.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.04.2016 року №755 , ОСОБА_1 понижений в посаді в порядку дисциплінарного стягнення, та наказом № 46-рс від 26.04.2016 року призначений на посаду кочегара польової лазні, допущений до приймання передачі справ та посади наказом № 82 від 27.04.2016 року.

Висновком розслідування факту заподіяння матеріальної шкоди від 16.09.2016 року встановлено наступне.

05 серпня 2016 року начальник лазні взводу забезпечення групи територіального забезпечення військової частини НОМЕР_1 молодший сержант військової служби за контрактом ОСОБА_1 , в порядку накладеного дисциплінарного стягнення понижений в посаді наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.04.2016 року №755, та призначений наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.04.2016 року № 46-рс на посаду кочегара польової лазні взводу забезпечення групи матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , допущений до приймання передавання справ та посади наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.04.2016 року №82 самоусунувся від передачі майна ввіреного йому підзвіт.

У зв`язку із самоусуненням молодшого сержанта ОСОБА_1 від приймання і передавання справ і посади та пов`язаної з цим передачі майна, повіреної йому підзвіт, з метою виконання наказів командира військової частини від 26.04.2016 року № 46-рс та від 27.04.2016 року №82, приймання справ та майна було проведено в односторонньому порядку молодшим сержантом ОСОБА_2 за участю комісії призначеної окремим наказом командира військової частини НОМЕР_1 . В ході роботи комісією виявлено нестачу майна, а саме розукомплектування технічного засобу ДДА-3 на базі шасі ЗИЛ-131 №773179 та на базі шасі причепу НОМЕР_3 , що занесено до актів технічного стану (форми 12). Розмір завданих збитків визначений на підставі оцінки вартості заподіяної шкоди та складає 26020,32 грн.

Щодо ввіреного під звіт майна, молодший сержант ОСОБА_1 надав на Ім`я командира військової частини НОМЕР_1 (вх.№9755 від 12.08.2016), в заповів, що ніколи не приймав майно польової лазні, а саме: ДДА-3 на базі шасі НОМЕР_4 та на базі шасі причепу НОМЕР_3 , повідомив про намір звернутися до органів військової прокуратори з приводу підроблення його підпису в актах технічного стану. В своїх поясненнях молодший сержант ОСОБА_1 стверджує, що ніколи не приймав і не розписувався в актах технічного стану №4 від 26.02.2015 року та в наряді №0179 від 28.02.2015, якими було оформлено передачу ДДА-3 на базі шасі ЗИЛ-ІЗІ №773179 та на базі шасі причепу НОМЕР_3 . Таким чином він не вважає себе матеріально відповідальною особою і не повинен здавати зазначене майно.

Твердження молодшого сержанта ОСОБА_1 про підроблення його підпису в акті технічного стану №4 від 26.02.2015 року та в наряді №0179 від 28.02.2015 року є хибним, що встановлено порівнянням з його підписами в інших документах, зокрема з підписом в його поясненнях.

Також твердження молодшого сержанта ОСОБА_1 спростовуються поясненнями начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 капітана медичної служби ОСОБА_3 , яка зазначила, що 26.02.2015 року матрос ОСОБА_1 в її присутності оформляв первинні облікові документи, а саме акт технічного стану на автомобіль ДДА-3 на базі шасі ЗИЛ-ІЗІ №773179, наряд №0179 від 19.12.2014 року на передачу автомобіля з в/ч НОМЕР_5 до в/ч НОМЕР_1 та особисто затверджував їх у командира військової частини НОМЕР_5 . В подальшому у порядку встановленому п. 2.10 Тимчасово керівництва з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 21.12.2010 року №690 молодший сержант ОСОБА_1 , як матеріально відповідальна особа виконані первинні облікові документи представив до служби забезпечення, а також до фінансово-економічного служби.

Таким чином, умовами та причинами, що сприяли заподіянню шкоди стали неналежне виконання своїх службових обов`язків молодшим сержантом ОСОБА_1 під час перебування на посаді начальника лазні взводу забезпечення групи матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , який ж вживав конкретних заходів для запобігання втраті військового майна, чим ворушив вимоги пунктів 3.1.9, 3.8.44, 3.8.45 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженим наказом Міністра оборони України від 16.07.97 № 300, в наслідок чого заподіяна пряма дійсна шкода у розмірі нестачі майна, вартість якого складає - 26020,32 грн.

Шкода заподіяна молодшим сержантом ОСОБА_1 ненавмисно, під час виконання службових обов`язків, правопорушення характеризується побережною формою вини.

У відповідності до абзацу 6 пункту 13 розділу III Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженої Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року №243/95-ВР молодший сержант ОСОБА_1 несе повну матеріальну відповідальність у розмірі завданих державі збитків на суму 26020,32 грн.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.09.2016 року №1911 "Про підсумки розслідування за фактом заподіяння матеріальної шкоди" за порушення вимог пунктів 3.1.9, 3.8.44, 3.8.45 "Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України затверджено наказом Міністра оборони України від 16.07.1997 року № 300" кочегара польової лазні взводу забезпечення групи матеріального забезпечення молодшого сержанта ОСОБА_1 притягнуто до матеріальної відповідальності та стягнути кошти у розмірі завданих збитків відповідно до абзацу 6 пункту 13 розділу III Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженої Постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР, а саме - 26020,32 грн. (двадцять шість тисяч двадцять гривень тридцять дві копійок).

Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 залишок невідшкодованих збитків завданих державі молодшим сержантом ОСОБА_1 станом на 01.03.2017 року становить 25782 (двадцять п`ять тисяч сімсот вісімдесят дві) грн. 82 коп.

Наказом № 263 від 01.12.2016 року, ОСОБА_1 виключений зі списку особового складу військової частини з підстав його звільнення з військової служби у запас через службову невідповідність за наказом командира військової частини НОМЕР_6 ( по особовому складу ) від 04.10.2016 року № 124-рс.

На даний час амортизація за період з лютого 2015 року по квітень 2018 року склала 4 572 грн. ( довідка від 08.05.2018 року ), тобто розмір заподіяної шкоди складає з врахуванням зносу 21 448, 32 грн., та з врахуванням утриманих 235, 50 грн., остаточна сума збитків складає 21 212,82 грн.

Вирішуючи спір, суд виходить з такого.

Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами, визначені Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 року № 243/95-ВР (далі - Положення),яке було чинним на момент 2016 року.

Відповідно до Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, №243/95-ВР від 23.06.1995 року (чинної на момент спірних правовідносин), відповідно до Конституції (Основного Закону) України та інших актів законодавства України військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані зобов`язані бережливо ставитися до довірених їм озброєння, техніки та іншого військового майна, вживати заходів до запобігання шкоді.

Відповідно до п. 1 Положення, це Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами. За шкоду, заподіяну державі не під час виконання службових обов`язків, зазначені особи несуть матеріальну відповідальність у порядку, передбаченому цивільним законодавством України. До військовослужбовців належать: солдати, матроси, сержанти, старшини строкової військової служби і ті, які проходять військову службу за контрактом, курсанти (слухачі) військово-навчальних закладів, жінки, які проходять військову службу за контрактом на посадах солдатів і матросів, сержантів і старшин, прапорщиків і мічманів та офіцерського складу, прапорщики, мічмани і офіцери Збройних Сил України, Прикордонних військ України, військ Цивільної оборони, Управління державної охорони України та інших військових формувань, створених відповідно до законодавства України, Служби безпеки України, військ внутрішньої та конвойної охорони Міністерства внутрішніх справ України, а також призвані на збори військовозобов`язані. ( Абзац третій пункту 1 розділу I із змінами, внесеними згідно із Законом N 2171-III ( 2171-14 ) від 21.12.2000 ) . Дія цього Положення поширюється також на осіб рядового та начальницького складу Міністерства внутрішніх справ України.

За п. 2 Положення, відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.

У випадках, передбачених пунктом 14 цього Положення, відшкодування військовослужбовцем і призваним на збори військовозобов`язаним прямої дійсної шкоди, заподіяної державі, здійснюється у кратному співвідношенні до вартості майна.

Згідно п. 3 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, №243/95-ВР від 23.06.1995 року, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди. Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.

За п. 4 Положення , відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоду. У разі притягнення особи, яка заподіяла матеріальну шкоду державі, до кримінальної відповідальності командир (начальник) військової частини зобов`язаний подати щодо неї цивільний позов до суду на суму невідшкодованої шкоди .

Час, протягом якого винного військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного може бути притягнуто до матеріальної відповідальності, не може перевищувати строків позовної давності, встановлених чинним законодавством (пункт 5 Положення).

У відповідності до п. 8 Положення, залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії

(бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність.

За п. 13 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, №243/95-ВР від 23.06.1995 року, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.

У відповідності до п. 16 Положення, розмір заподіяної державі шкоди визначається за фактичними втратами на підставі даних обліку виходячи з вільних

оптово-роздрібних чи договірних цін, що діють на період розгляду питання про матеріальну відповідальність, а в разі відсутності таких даних - за цінами, що обчислюються в порядку, який визначається Міністерством економіки України.

Обчислення розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню, провадиться з урахуванням зносу військового майна за встановленими нормами. У разі виявлення недостачі майна, термін експлуатації якого на день ревізії (перевірки) чи інвентаризації закінчився, або у разі неможливості встановити час його втрати відшкодування заподіяної шкоди провадиться в розмірі 25 відсотків, а для госпрозрахункових підприємств, установ та організацій - у розмірі 50 відсотків первинної вартості майна, якого не вистачає (з урахуванням коефіцієнта кратності).

Сума стягнень за втрачене майно може бути зменшена командиром

(начальником) військової частини за письмовим дозволом вищого за підлеглістю командира (начальника), а у випадках, передбачених законодавством України, - судом, залежно від обставин, за яких заподіяно шкоду, ступеня вини та матеріального стану винної особи, за винятком випадків заподіяння шкоди злочинними діями, вчиненими

в особистих корисливих цілях.

За п. 17 Положення, командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини. У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб. Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць. Розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом. За висновками ревізії (перевірки), інвентаризації, органу дізнання, попереднього слідства або суду командир (начальник) військової частини в п`ятиденний термін з дня одержання такого висновку видає наказ про стягнення з винної особи відповідної суми.

Розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або

призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки (Пункт 19 Положення).

У відповідності п. 20 Положення, посадова особа, призначена для проведення розслідування, має право: брати письмові пояснення в осіб, причетних до факту

заподіяння шкоди; одержувати довідки, акти ревізій (перевірок), інвентаризацій, накладні, витяги з обліково-видаткових книг і журналів, інші документи і матеріали, необхідні для об`єктивного і повного розслідування, а також довідки про розмір заподіяної шкоди; оглядати майно та приміщення, де воно зберігається; проводити контрольні звіряння, заміри, зважування та інші контрольно-перевірні дії з метою встановлення умов і причин, що сприяли заподіянню шкоди.

За п.21 Положення, у висновку розслідування викладаються факти, встановлені відповідно до вимог пунктів 3 і 19 цього Положення, та пропозиції про притягнення винної особи (винних осіб) до обмеженої, повної чи підвищеної матеріальної відповідальності, а в разі необхідності - обґрунтування можливості зменшення суми, що підлягає стягненню з винного для відшкодування заподіяної шкоди. До висновку додаються: письмові пояснення особи (осіб), яка притягається до матеріальної відповідальності; письмові пояснення інших осіб, причетних до факту заподіяння шкоди; акти ревізій (перевірок), інвентаризацій, накладні, витяги з обліково-видаткових книг і журналів та інші матеріали розслідування; довідка про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини. Висновок підписується офіцером, який проводив розслідування. Всі матеріали розслідування подаються на розгляд командиру (начальнику) військової частини, який його затверджує у разі прийняття рішення про стягнення з винного встановленої шкоди.

Згідно п. 22 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, №243/95-ВР від 23.06.1995 року , військовослужбовці та призвані на збори військовозобов`язані, які притягаються до матеріальної відповідальності, ознайомлюються з матеріалами розслідування, про що у висновках робиться відповідний запис. Вони мають право подавати свої заперечення та клопотання на ім`я командира (начальника) військової частини.

У відповідності до п. 31 Положення, у разі звільнення у запас або у відставку чи вибуття із військової частини винної особи (винних осіб) до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди.

За п. 37 Положення, матеріальна відповідальність не настає у випадках: коли заподіяна шкода є наслідком дії непереборної сили; не встановлення винної особи; смерті винної особи; коли шкоду заподіяно внаслідок виконання наказу старшого начальника, або виправданого в конкретних умовах службового ризику, або правомірних дій.

Виписане свідчить, що позивач діяв у спосіб, передбачений законом, а відповідачем не було надано суду доказів, які спростовують твердження позивача. При цьому, відповідач не оскаржував наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.09.2016 року № 1911 "Про підсумки розслідування за фактом заподіяння матеріальної шкоди".

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ст.ст. 2-12 ЦПК України, вирішення справ в судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги військової частини НОМЕР_1 підлягають частковому задоволенню в сумі 21 212,82 грн., з врахуванням вимог п.16 Положення ( детально викладено судом вище).

Європейський суд вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Меді цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень.

Таким чином, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визнано тільки у світлі конкретних обставин. ("Проніна проти України, "Сєрявін та інші проти України").

За такого, ЄС оцінює ступінь у мотивованості рішення національного суду з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови у прийнятті саме доказів і доводів,які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно і чітко та могли справді вплинути на результати розгляду справи.

За такого, доводи відповідача спростовані вищевикладеним.

Сучасне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну та спеціальну. Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки. Вона, як правило, застосовується до всіх вимог цивільно-правового характеру, якщо тільки для окремих видів вимог не передбачено спеціальної позовної давності, і незалежно від того, хто подає позов: чи громадянин чи юридична особа, чи держава, тощо ( згідно приписів ст.257 ЦК України).

Даний позов до видів вимог,передбачених ст.258 ЦК України, не відноситься ( спеціальна позовна давність ).

Враховуючи викладене,приписи п.5 Положення, те, що позов пред`явлений 27.12.2017 року, суд вважає, що вимоги ст.267 ЦК України, на які посилається відповідач, судом не можуть бути застосовані.

За приписами ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, судові витрати розподіляються пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при подачі позову сплачено судовий збір в сумі 1600 грн., тобто у мінімальному розмірі, тому дана сума і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, що відповідає приписам ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10-12, 76-81, 263-265,354-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 у відшкодування збитків 21 212,82 грн., та судовий збір в сумі 1600 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Реквізити сторін:

Позивач Військова частина НОМЕР_1 , місце знаходження АДРЕСА_1 , код НОМЕР_7 .

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації та проживання АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення виготовлений 26 листопада 2019 року.

Суддя Н.П. Черенкова