справа № 361/8411/18
провадження № 2-з/361/2/19
У Х В А Л А

03 січня 2019 року суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Сердинський В.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

установив:

У грудні 2018 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про відшкодування збитків та пені за прострочення виконання зобовязання.

Разом з позовом до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову шляхом встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, накладення арешту на кошти та майно відповідача, в тому числі на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обовязку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Згідно із ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Із позовних вимог ОСОБА_1 вбачається, що він просить суд стягнути із фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 збитки в розмірі 227614,48 грн., та пеню за прострочення виконання зобовязання в сумі 77 944,86 грн.

У своїй заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 посилається на те, що відповідно до умов договору №04-2107 від 15 червня 2017 року, замовник позивач ОСОБА_1 доручив, а виконавець - відповідач ФОП ОСОБА_2 зобовязався виготовити обладнання для відливання свинцевих пломб згідно завдання замовника, а саме: машину для відливки свинцевих пломб (пломба свинцева 7x10 ДСТУ 2803-94) МЛП-2, згідно креслень МЛП-2.00.00.000 СБ, а замовник повинен прийняти й оплатити його в терміни, зазначені в договорі.

Свої зобов'язання по договору в повному обсязі відповідач повинен був виконати 19.09.2017 р., проте вже досить тривалий час (більше року) ухиляється від їх виконання, що свідчить про недобросовісне відношення до виконання своїх зобов'язань відповідачем.

Предметом спору є стягнення з відповідача 197 500,00 грн., витрачених позивачем по договору, а також інфляційних втрат, нарахованих на цю суму, штрафних санкцій за невиконання договору й інших збитків.

У звязку із великим розміром заборгованості, сукупний розмір якої перевищує 8 000 тисяч доларів США, враховуючи, що у позивача відсутні відомості про розмір сукупних доходів відповідача, а також інформація, що ним виконувались контракти на аналогічну суму, протягом останніх кількох років, позивач вважає, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення його позову.

Крім того, ОСОБА_2 неодноразово заявляв позивачу про те, що він закриває виробництво, що свідчить про те, що можливе рішення суду про стягнення коштів виконати може бути важко.

Згідно даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_2 є співвласником квартири №12, що в м. Черкаси, вул. Гоголя, буд. 390, тому позивач вважає за доцільне для забезпечення виконання можливого рішення суду про стягнення коштів накласти арешт майно та кошти ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розяснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Верховний Суд України в Постанові Пленуму від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначає, що клопотання про забезпечення позову повинно бути вмотивованим і обґрунтованим доказами наявності реальних загроз чи утруднень майбутнього виконання рішення суду, співмірністю заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам, їх відповідність предмету позовної вимоги, відсутністю порушень прав третіх осіб заходами забезпечення позову.

Вивчивши позовні вимоги позивача та заяву про забезпечення позову, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову за таких обставин.

Відповідно до статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також статті 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Закон України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 вказаного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання.

Разом з тим, тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням та його намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

З огляду на викладене, та враховуючи, що в даній справі рішення суду, яке набрало б законної сили і є обовязковим для виконання, не винесено, вимоги щодо встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України є безпідставними та необґрунтованими.

Також не підлягає задоволенню вимога щодо накладення арешту на кошти відповідача, оскільки в заяві не конкретизовано на які саме кошти слід накласти арешт та в якому розмірі, що може призвести до незаконного обмеження прав та свобод особи, гарантованих Конституцією України.

Крім того, застосування в сукупності зазначених видів забезпечення позову не є співмірним із заявленими позовними вимогами про відшкодування збитків в розмірі 227614,48 грн. та пені за прострочення виконання зобовязання в сумі 77 944,86 грн.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта, відповідачу ОСОБА_2 належить ? частки квартири №12, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Гоголя, буд. 390.

Таким чином, суд вважає, що накладення арешту на частку у вищезазначеній квартирі в якості забезпечення позову буде співмірним із заявленими позивачем позовними вимогами.

На підставі викладеного, керуючись Постановою Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 р., ст.ст. 149, 153 ЦПК, ст.ст. 260, 261, 354 ЦПК України, суддя

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на ? частки квартири №12, що знаходиться за адресою: Черкаська область, місто Черкаси, вулиця Гоголя, будинок 390, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

В решті вимог відмовити.

Дані про сторони:

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2, паспорт громадянина України серії ММ №839460, виданий Комінтернівським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 12 січня 2001 року, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, бул. Незалежності, 16-А кв.61.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, паспорт громадянина України серії НС №651762, виданий Придніпровським РВ УМВС України в Черкаській області 07 липня 1999 року, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Копію ухвали направити для виконання Придніпровському відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області за адресою: 18000, Черкаська область, місто Черкаси, проспект Хіміків, будинок 50, кабінет 301.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Особи, винні в порушення заходів забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Строк предявлення ухвали до виконання три роки.

Суддя В.С.Сердинський