Номер провадження: 22-ц/813/3467/19
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О. І.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

представника АТ «УкрСиббанк» - адвоката Гроднової А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2018 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 - правонаступника ОСОБА_2 про звернення стягнення на іпотечне майно, стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

07 грудня 2017 року ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на іпотечне майно.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що15 лютого 2007 року АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», і ОСОБА_3 уклали договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого Банк надав, а ОСОБА_3 отримала 30 000 дол.США на строк до 15.02.2017 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,30% річних. В забезпечення виконання ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором, між Банком і ОСОБА_4 15.02.2007 року укладено іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_2 передала, а Банк прийняв в іпотеку двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_2 на праві власності на підставі рішення Київського райсуду м.Одеси від 24.10.2006 року.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів і сплати відсотків, Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з позичальника за кредитним договором.

Заочним рішенням Приморського райсуду м.Одеси від 26.11.2014 року позовні вимоги Банку були задоволені і з ОСОБА_3 на користь Банку була стягнута заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 50441,67 дол.США, що на той період часу дорівнювало 403180,25 грн. Представник позивача стверджував, що рішення суду не виконано.

Тому Банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення боргу за кредитним договором в сумі 71 999,92 доларів США на іпотечне майно - квартиру АДРЕСА_1 , посилаючись на положення ЗУ «Про іпотеку» і ст.ст.1281,1282 ЦК України.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14.12.2017 року відкрито провадження по справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на іпотечне майно.

Під час підготовки справи до судового розгляду з`ясовано, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 - актовий запис про смерть №848, вчинений 23.01.2008 року Першим відділом РАЦС Приморського районного управління юстиції м.Одеси. Спадкова справа до майна ОСОБА_2 заведена Третьою Одеською державною нотаріальною конторою на підставі претензії, заявленої ПАТ «УкрСиббанк». Спадкоємці ОСОБА_2 про прийняття спадщини заяви до нотаріальної контори не надавали (а.с.35).

В ході розгляду справи від представника позивача надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача - ОСОБА_2 на ОСОБА_1 в якості правонаступника відповідача, з яким ОСОБА_2 на момент смерті перебувала у зареєстрованому шлюбі (актовий запис про шлюб №233, вчинений 15.04.1988 року відділом загсу виконкому Центральної райради м.Одеси) (а.с.190).

За повідомленням відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМСУ України в Одеській області ОСОБА_1. зареєстрованим в м.Одесі та Одеській області не значиться (а.с.184, 237).

Крім того, із листа директора адміністративних послуг Одеської міської ради Абрамової Є.Г. від 25.07.2018 року № 1522/01-02-10 слідує, що у спірній квартирі лише до 17 січня 2007 року проживали і були зареєстровані ОСОБА_2 і ОСОБА_6 , які були зняті з реєстрації у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 року, відповідно. Після 17 січня 2007 року у спірній квартирі ніхто не реєструвався (а.с.152-153).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2018 року залишено без задоволення позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , правонаступника ОСОБА_2 про звернення стягнення на іпотечне майно.

В апеляційній скарзі АТ «УкрСиббанк» ставить питання щодо скасування рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2018 року, та постановлення нового, про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

До суду апеляційної інстанції з`явилась представник апелянта - АТ «УкрСиббанк» - адвокат Гроднова А.М., інші учасники справи до суду апеляційної інстанції не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, у тому числі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України - за 10 днів до судового засідання, як то передбачено ч.11 ст. 128 ЦПК України (а.с.238, 240).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 - актовий запис про смерть №848, вчинений 23.01.2008 року Першим відділом РАЦС Приморського районного управління юстиції м.Одеси, тобто до пред`явлення позовних вимог (а.с.21-23).

Разом з тим, у відношенні до майна ОСОБА_2 Третьою одеською державною нотаріальною конторою заведена Спадкова справа на підставі претензії, заявленої ПАТ «УкрСиббанк».

Жоден із спадкоємців ОСОБА_2 про прийняття спадщини заяви до нотаріальної контори не надавав (а.с.35).

Однак, за заявою представника позивача до участі по справі у якості правонаступника відповідача суд залучив ОСОБА_7 , з яким ОСОБА_2 на момент смерті перебувала у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується актовим записом про шлюб №233, вчиненого 15.04.1988 року відділом загсу виконкому Центральної райради м.Одеси (а.с.190).

Проте, згідно матеріалів справи та за повідомленням відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМСУ України в Одеській області Чопов В.В. зареєстрованим в м.Одесі та Одеській області не значиться, про що вказано вище.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позичальник ОСОБА_3 припинила виконувати свої зобов`язання за кредитним договором у жовтні 2008 року, у зв`язку з чим у Банку виникло право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, який за життя належав іпотекодавцю ОСОБА_2 (а.с.13-14).

Однак, з позовом до ОСОБА_2 Банк звернувся до суду тільки в грудні 2017 року, тобто через 9 років після смерті майнового поручителя.

При цьому, суд обгрунтовано зазначив, що позивач не надав суду доказів того, що іпотечна квартира в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно на день звернення банку до суду з цим позовом зареєстрована на померлого майнового поручителя - ОСОБА_2 , або на залученого до участі у справі в якості правонаступника ОСОБА_1 .

Крім того, суд виходив із того, що позивач не надав суду від сторони позивача доказів щодо суми боргу за договором кредиту, а саме - за який період нараховані відсотки за користування кредитом.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 26.11.2014 року, яке до теперішнього часу не оскаржено і не скасовано, з позичальника ОСОБА_3 на користь банку було стягнуто заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 50 441,67 доларів США, що на той період часу дорівнювало 403 180,25 грн., яка складається з тіла кредиту, заборгованості по відсотках і пені, нарахованої на тіло кредиту і на суму боргу за відсотками.

Даних про те, що вказане рішення виконано частково або у повному обсязі, матеріали справи також не мають.

Однак, не дивлячись на це, 07 грудня 2017 року ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на іпотечне майно, виходячи з того, що сума кредитної заборгованості склала 71 999,92 доларів США.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду по відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Крім викладеного, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 є правонаступником іпотекодавця ОСОБА_2 є безпідставними, оскільки жодного доказу того, що він прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , матеріали справи не містять.

Та обставина, що на день смерті останньої, він перебував з нею у шлюбі, жодним чином не доводить тієї обставини, що він прийняв спадщину.

Більше того, матеріали справи взагалі не мають відомостей щодо місця знаходження ОСОБА_1 , оскільки він знятий з реєстрації і до теперішнього часу місце його перебування невідоме.

Та обставина, що ОСОБА_1 можливо прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , оскільки на день її смерті проживав з нею і від спадщини не відмовився, є не що інше як припущення представника позивача, а тому у відповідності до ч.6 ст. 81 ЦПК України зазначена обставина не може бути доказом у справі, тим більше, що вона спростована листом директора адміністративних послуг Одеської міської ради Абрамової Є.Г. від 25.07.2018 року № 1522/01-02-10, із якого слідує, що у спірній квартирі лише до 17 січня 2007 року проживали і були зареєстровані ОСОБА_2 і ОСОБА_6 , які були зняті з реєстрації у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 року, відповідно. Після 17 січня 2007 року у спірній квартирі ніхто не реєструвався (а.с.152-153).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 21.08.2019 року

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра