КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7869/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2019 року м. Київ

Справа № 756/8344/17

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретарів судового засідання Шепель К.В., Горбачової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», яка подана представником Агабалаєвою Яною Валеріївною, на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 лютого 2019 року, постановлене у складі судді Майбоженко А.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - ОСОБА_2 про визнання поруки припиненою,

встановив:

У червні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ПАТ «УкрСиббанк» про визнання поруки припиненою, обґрунтовуючи заявлені вимоги наступним.

11.04.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є відповідач, та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0. В забезпечення виконання умов кредитного договору позичальником ОСОБА_2 своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором 11.04.2008 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір поруки №196602.

Позивач вважає, що її порука за вказаними договорами припинена на підставі ч.4 ст.559 ЦК України, оскільки вимога відповідача про дострокове повернення кредитних коштів отримано позивачем 04.04.2014 року. Даною вимогою відповідач реалізував своє право на дострокове повернення кредиту. Протягом шести місяців з дня отримання позивачем цих вимог кредитор вимог до поручителя не пред`явив. Позовну заяву про стягнення заборгованості з боржника та поручителя подано до суду 27 березня 2015 року.

Тому просила визнати припиненою поруку ОСОБА_1 за договором поруки №196602 від 11.04.2008 року, що укладений між нею та відповідачем.

14.09.2018 року представником позивача уточнено позовні вимоги, згідно з якими вона просила суд визнати припиненою поруку ОСОБА_1 за договором поруки №196602 від 11.04.2008 року, що укладений між нею та відповідачем, з 06.11.2014 року.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 19 лютого 2019 року позов задоволено частково.

Визнано припиненою поруку ОСОБА_1 за договором поруки № 196602 від 11.04.2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1

В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача ПАТ «УкрСиббанк» - Агабалаєва Я.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд першої інстанції не досліджував питання, коли саме настав строк виконання основного зобов`язання та чи був він змінений на підставі відповідної письмової вимоги. У разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як вбачається з матеріалів справи, строк виконання основного зобов`язання відповідно до умов кредитного договору визначений - 11.04.2018 року. Вимога про дострокове повернення кредиту отримана позивачем - 04.04.2014 року. Враховуючи, що за умовами кредитного договору зміна строку повернення кредиту відбувається на 32 календарний день з моменту отримання вимоги, то можна стверджувати, що зміна строку виконання зобов`язання настала лише з 06.05.2014 року. (32 календарний день з дати отримання). З огляду на це 6-місячний строк, на пред`явлення вимог до поручителя спливає 06.11.2014 року (06.05.2014 року + 6 міс.). З позовом АТ «Укрсиббанк» вперше звернулось в 2014 році.

Враховуючи викладене, судом допущено помилку при визначенні та обчисленні шестимісячного строку на пред`явлення вимог до поручителя, сформовано безпідставний висновок про пропуск такого строку та неправильно застосовано ч. 4 ст. 559 ЦК України до спірних правовідносин.

Крім того, суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 31 травня 2017 року, у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено в повному обсязі. Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, колегія суддів відхилила доводи апеляційної скарги про те, що порука ОСОБА_1 припинилася в зв`язку з непред`явленням вимог до поручителя протягом шести місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання (черговий щомісячний платіж) виходячи з розрахунку заборгованості, наданого АТ «Укрсиббанк», відповідно до якого заборгованість ОСОБА_2 перед банком виникла з вересня 2010 року. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_2 своїх зобов`язань за укладеним договором банк скористався належним правом щодо дострокового повернення всієї суми кредиту. 28 березня 2014 року АТ «УкрСиббанк» пред`явило вимогу позичальнику та поручителю про стягнення заборгованості за кредитним договором. Тому у вказаному судовому рішенні судом встановлено, що доводи ОСОБА_1 щодо припинення поруки є безпідставними.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - залишити без змін. Посилається на те, що в матеріалах справи наявна вимога про дострокове повернення кредиту до ОСОБА_1 від 28.03.2014р. № 30-11/11075 та конверт про повернення листа за закінченням строку зберігання про направлення вимоги ОСОБА_2 . Як видно із матеріалів справи № 756/4166/15-ц, з боку ПАТ «Укрсиббанк» відбулась зміна строку кредитування в порядку ст. 1050 ЦК України, підставою якої стали вимоги до боржників про дострокове повернення коштів. Отже, пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту, ПАТ «УкрСиббанк» скористався власним правом на односторонню зміну умов кредитного договору, прийнявши таке рішення 28 березня 2014 року. Щодо неотримання вимоги позичальником, то звертає увагу на пункт 12.1 Договору про надання споживчого кредиту №0 від 11 квітня 2008 року. Як видно із конверту, за яким було відправлено вимогу банком на ім`я позичальника є 05 квітня 2014 року, а за довідкою повернення поштового конверту зазначена дата 3/5 2014, що відображає дату повернення конверту 03 травня 2014 року. Таким чином, термін, з якого припинились кредитні правовідносини за кредитним договором, припадає на 16 травня 2014 року, як 41 календарний день з дати відправлення позичальнику вимоги про дострокове повернення кредиту від банку.

Вказує про те, що звернення банку до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом у 2014 році, не має правового значення з підстав залишення відповідного позову без розгляду та такий позов не є підставою порушення права позивача, за наслідком чого відбулось звернення ОСОБА_1 до суду за захистом порушеного права.

Зазначає, що посилання відповідача на заочне рішення від 12.11.2015 року у справі № 756/4166/15-ц не може обмежувати права особи на звернення до суду, а ухвала Апеляційного суду м. Києва від 31.05.2017 року не може сприйматись як преюдиційний факт. Як видно із заочного рішення суду, ОСОБА_1 не була присутньою при розгляді справи судом першої інстанції, зустрічного позову про припинення поруки не подавала, що свідчить про звернення до суду з даним позовом вперше.

Звертає увагу суду, що заочне рішення від 12.11.2015 року у справі 756/4166/15-ц оскаржено до Верховного Суду в касаційному порядку та відкрито касаційне провадження № 61-24960св18, а ухвалою ВССУ від 29 серпня 2017 року виконання заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року та ухвали апеляційного суду м. Києва від 31 травня 2017 року зупинено до закінчення касаційного провадження у справі.

В судовому засіданні представник відповідача ПАТ «УкрСиббанк» - Агабалаєва Я.В. підтримала доводи апеляційної скарги та просила скаргу задовольнити, скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Представники позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за його відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що 04 квітня 2014 року позивач отримала вимогу банку від 28 березня 2014 року про сплату простроченої заборгованості позичальника протягом 31 одного календарного дня, а у випадку невиконання цієї вимоги на 32 день АТ «УкрСиббанк» змушений вимагати виконання зобов`язань ОСОБА_2 по поверненню суми боргу в повному обсязі.

Тобто, днем настання строку виконання основного зобов`язання є 06 травня 2014 року, оскільки банком в односторонньому порядку змінено цей строк у відповідності з умовами кредитних договорів та вимог ч.2 ст.1050 ЦК України.

Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 06 квітня 2015 року відкрито провадження в справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Позовна заява датована 27 березня 2015 року.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що з позовною заявою про стягнення боргу за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_2 , відповідач звернувся після закінчення шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов`язання, суд першої інстанції дійшов висновку про визнання припиненою поруки ОСОБА_1 за договором поруки № 196602 від 11.04.2008 року, що укладений між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є відповідач, та позивачем ОСОБА_1 , з підстав, визначених ч.4 ст.559 ЦК України.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, вважає їх законними, обґрунтованими і такими, що відповідають обставинам справи та положенням матеріального і процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції , 11 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є відповідач, та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0 ( при застосуванні ануїтетної схеми погашення), за умовами якого банк надає позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 59 000 доларів США.

В забезпечення виконання умов кредитного договору позичальником ОСОБА_2 зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, 11.04.2008 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір поруки №196602.

Відповідно до пункту 1.2.2. договору кредиту позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 11.04.2018 року, якщо тільки не застосовано інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного банком терміну (достроково) відповідно до умов Розділу 12 цього договору на підставі будь-якого з п.п. 2.3., 4.9, 5.3., 5..5., 5.6., 5.8., 5.10., 8.4., 10.2., 10.14. договору.

Договором також визначено, що позичальник зобов`язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 900 доларів США в день сплати ануїтетних платежів. Згідно Графіку платежів сплата ануїтетного платежу здійснюється щомісячно.

Відповідно до пункту 12.1. кредитного договору сторони погодили, що у випадку настання обставин, визначених у п. п. 2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 8.4, 10.2, 10.14 цього договору та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення вимоги) від банку, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку, при цьому у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником адреси, без попереднього про це письмового повідомлення банку чи у разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення банком, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 41 календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується представником ПАТ «УкрСиббанк», 28 березня 2014 року позичальнику ОСОБА_2 та поручителю ОСОБА_1 було надіслано вимогу про необхідність погашення простроченого зобов`язання протягом 31 календарного дня з дати одержання цього повідомлення у загальному розмірі 9347,12 доларів США.

У вимозі також зазначено, що у випадку не усунення порушень на 32-й день з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги - з 41 календарного дня з дати відправлення повідомлення ( вимоги) про дострокове повернення кредиту АТ «Укрсиббанк» змушений вимагати виконання поручителем ОСОБА_1 зобов`язань ОСОБА_2 за договором про надання споживчого кредиту від 11 квітня 2008 року, а саме: сплатити ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість по поверненню суми кредиту в повному обсязі, сплаті нарахованих процентів, що разом становить 42 860,9 доларів США та підлягає уточненню на дату фактичного повернення коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦПК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга статті 554 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до виконання поручителем зобов`язань боржника за основним договором, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому у цьому випадку має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц).

Враховуючи вимоги вищевказаних норм, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що умова укладеного між сторонами договору поруки (п. 3.1) про його дію до повного виконання боржником своїх зобов`язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки та зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов`язання застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).

Такий позов слід пред`явити протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем) (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).

Судом першої інстанції правильно встановлено і визнається сторонами, що 04 квітня 2014 року поручитель ОСОБА_1 отримала вимогу банку від 28.03.2014 року про сплату простроченої заборгованості позичальника протягом 31 одного календарного дня, а у випадку невиконання цієї вимоги на 32 день АТ «УкрСиббанк» змушений вимагати виконання зобов`язань ОСОБА_2 по поверненню суми боргу в повному обсязі. Тобто, днем настання строку виконання основного зобов`язання є 06 травня 2014 року, оскільки банком в односторонньому порядку змінено цей строк у відповідності з умовами кредитного договору та вимог ч.2 ст.1050 ЦК України.

За умови пред`явлення банком до боржника та поручителя вимог про дострокове виконання зобов`язання повернути кредит змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов`язання, і порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 21 січня 2015 року у справі № 6-190цс14, від 27 січня 2016 року у справі № 6-990цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 24 вересня 2014 року у справі № 6-106цс14).

Оскільки з позовною заявою про стягнення боргу за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_2 , ПАТ «УкрСиббанк» звернувся більш ніж через десять місяців, а саме - 27 березня 2015 року, тобто після закінчення шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобов`язання, зазначене є підставою для визнання поруки припиненою відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законних і обґрунтованих висновків про наявність підстав для часткового задоволення позову, правильно застосував норми матеріального права, врахувавши при цьому висновки та правові позиції Верховного Суду.

В апеляційній скарзі представник відповідача посилається на невірне застосування судом ч. 4 ст. 559 ЦК України та невірне обрахування перебігу шестимісячного строку з огляду на те, що 23 травня 2014 року АТ «УкрСиббанк» вперше звернулось до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до боржника та поручителя про стягнення заборгованості. При цьому залишення судом позову без розгляду, на думку скаржника, правового значення у даному випадку не має.

Проте колегія суддів вважає зазначені доводи необґрунтованими, виходячи з наступного.

Пред`явивши вимогу до позичальника та поручителя про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом та сплату процентів за його користування, ПАТ «УкрСиббанк» відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінило строк виконання основного зобов`язання й протягом шести місяців, починаючи від цієї дати, був зобов`язаний пред`явити позов до поручителя.

Як вбачається з копії позовної заяви ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором на загальну суму 41 273,73 доларів США, що складається із заборгованості за кредитом, за процентами та пені, дата складання позовної заяви - 23 травня 2014 року, дата реєстрації в Білоцерківському міськрайонному суді Київської області - 09 липня 2014 року. Ухвалою вказаного суду від 25 липня 2014 року було відкрито провадження у справі.

Однак, ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2014 року позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - було залишено без розгляду з підстав повторної неявки представника позивача в судове засідання.

Враховуючи, що строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а строком існування самого зобов`язання поруки, то і право кредитора, і обов`язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати.

За таких обставин, подання банком 09 липня 2014 року позову про стягнення заборгованості за кредитним договором та залишення цього позову без розгляду ухвалою суду від 20 жовтня 2014 року не впливає на перебіг шестимісячного строку пред`явлення вимоги до поручителя, визначеного ч. 4 ст. 559 ЦК України, не перериває цей строк та не свідчить про дію поруки після спливу шести місяців від зміненої дати строку виконання основного зобов`язання.

Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 01 листопада 2018 року у справі № 725/5103/16-ц з аналогічних правовідносин, кредитор, звернувшись до суду з позовом про стягнення заборгованості, в тому числі з поручителя, в межах шестимісячного строку, своє право на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя не реалізував, оскільки поданий ним позов залишено без розгляду і зазначений строк пред`явлення вимоги, в тому числі для подання нового позову, не поновлюється і не переривається.

Таким чином посилання представника банку на ту обставину, що через незначний проміжок часу (5 місяців) після залишення позову без розгляду Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, у березні 2015 року, банк звернувся з таким самим позовом до Оболонського районного суду м. Києва, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки висновків суду першої інстанції такі доводи не спростовують.

Також в апеляційній скарзі представник відповідача посилається на те, що судом першої інстанції безпідставно не було прийнято до уваги ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 31 травня 2017 року, яка є преюдиційною для даного спору, оскільки вказаною ухвалою було залишено без змін заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року, яким позов ПАТ УкрСиббанк» було задоволено та стягнуто солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як поручителя на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 47 038 ,71 доларів США та пеню в сумі 114 844 грн. 35 коп.

Однак колегія суддів вважає, що у даному випадку рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року та ухвала Апеляційного суду м. Києва від 31 травня 2017 року не можуть бути прийняті до уваги, як підстава для скасування оскаржуваного рішення суду, оскільки постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 травня 2019 року у справі № 756/4166/15-ц була частково задоволена касаційна скарга ОСОБА_1 , ухвала Апеляційного суду м. Києва від 31 травня 2017 року скасована, а справа за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка наявним у матеріалах справи доказам, а тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374- 375, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», яка подана представником Агабалаєвою Яною Валеріївною, - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 19 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 13 серпня 2019 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.