Номер провадження 22-ц/804/2040/19
Головуючий у 1 інстанції Михальченко А.О.
Доповідач Агєєв О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.

суддів Будулуци М.С. Никифоряка Л.П.

за участю секретаря судового засідання Самойленко Г.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду м.Бахмут цивільну справу №234/14372/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, начальника Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, державних виконавців Аврам Анни Олександрівни , Ванесян Рози Самвелівни , Третяченко Костянтина Юрієвича , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання дій неправомірними, стягнення матеріальної та моральної шкоди; за позовом третьої особи, яка заявила самостійні вимоги - ОСОБА_6 до Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 16 листопада 2017 року, (суддя Михальченко А.О.), ухваленого в приміщені суду в м.Краматорськ Донецької області, повний текст рішення виготовлений 22.11. 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, начальника Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Волкогон О.В., державних виконавців Третяченко К.Ю., Аврам А.О., Ванесян Р.С., третя особа без самостійних вимог - ОСОБА_5 про визнання дій неправомірними, стягнення матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що 24.06.2016 року державні виконавці Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Аврам А.О. і Ванесян Р.С., дільничній інспектор Краматорського ВП ГУ НП в Донецькій області, працівник БТІ м.Краматорська та група невідомих осіб, не пред`являючи документів, які б засвідчували їх особистість, та без повідомлення його, як власника житла, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вчинили проти нього та його власності незаконні дії, які виразилися у вибиванні трьох вхідних дверей його квартири, розпилюванні сльозогінного газу та спричиненні йому тілесних ушкоджень. Ці дії вказаних осіб були абсолютно безпідставними, адже процесуального документа, зокрема ухвали чи рішення суду про примусове проникнення до його житла, які б набули чинності, не існувало, оскільки на ухвалу Краматорського міського суду від 27.05.2016 року про примусове проникнення до його житла була подана апеляційна скарга, яка 05.07.2016 року апеляційним судом була задоволена, а відповідна ухвала суду першої інстанції скасована.

Крім того, 11.08.2016 року начальник та заступник начальника Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Волкогон О.В. та Третяченко К.Ю. , державні виконавці Аврам А.О. і Ванесян Р.С . , стягувач ОСОБА_5 , працівник БТІ м.Краматорська, інспектори поліції та невідомі особи, не пред`являючи документів, які б засвідчували їх особистість, та без повідомлення його, як власника житла, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вчинили проти нього та його власності незаконні дії, які виразилися у вибиванні вхідних дверей його квартири, спричиненні йому тілесних ушкоджень, завданні йому принижень та погроз. Ці дії вказаних осіб були абсолютно безпідставними, адже процесуального документа, зокрема ухвали чи рішення суду про проникнення до його житла, які б набули чинності, не існувало, адже на ухвалу Краматорського міського суду від 01.08.2016 року про примусове проникнення до його житла була подана апеляційна скарга, яка 14.09.2016 року апеляційним судом була задоволена, а відповідна ухвала суду першої інстанції скасована. Тобто державні виконавці, не маючи на те законних прав двічі незаконно проникли до його житла, пошкодили майно та спричинили йому тілесні ушкодження.

За фактом незаконного проникнення до його житла, спричинення йому тілесних ушкоджень, за його заявою Краматорським ВП ГУНП в Донецькій області були внесені відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення, та провадженню було присвоєно №0001874.

У зв`язку з незаконними діями вказаних осіб, йому була спричинена матеріальна та моральна шкода.

Матеріальна шкода виразилася в пошкодженні дверей його квартири, яка відповідно до висновку спеціаліста становить 5076,50 грн. Крім того, матеріальною шкодою він також вважає витрачені ним кошти за сплату судового збору за подання апеляційних скарг на ухвали суду першої інстанції та вартість квитків на поїздку до Апеляційного суду Донецької області, яка загалом становить 746,28 грн.

Моральну шкоду, завдану йому незаконним проникненням до його житла, а також спричиненням йому тілесних ушкоджень він оцінює в 12000,00 грн. та обґрунтовує її тим, що внаслідок завдання йому тілесних ушкоджень, а саме перелому пальця правої ноги, забоїв обох передпліч та лівого ліктьового суглобу, а також забою грудної клітини зліва, йому приходилося відчувати фізичний біль, неодноразово з цього приводу проходити медичне обстеження та відповідне лікування, що спричиняло йому душевні та фізичні страждання.

Крім того, моральна шкода була йому спричинена також тим, що у зв`язку з незаконними зверненнями Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області до суду з поданнями про примусове проникнення до його житла, йому приходилося витрачати свій час на перебування у судових засіданнях в судах першої та другої інстанції, доводити незаконність цих звернень, нервувати з цього приводу, що тягло за собою втрату його душевної рівноваги та спокою. Дану моральну шкоду він оцінює в 1000,00 грн.

Просив суд визнати дії начальника Краматорського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Волкогон О.В., державних виконавців Третяченко К.Ю., Аврам А .О. і Ванесян Р.С. неправомірними; стягнути з Краматорського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на його користь матеріальну шкоду в розмірі 5076,50 грн. та в розмірі 746,28 грн.; стягнути з Краматорського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на його користь моральну шкоду в розмірі 12000,00 грн. та в розмірі 1000,00 грн.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 25 листопада 2016 року до участі у справі у якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету позову було залучено ОСОБА_6 .

Третя особа ОСОБА_6 також звернулась з позовом, посилаючись на те, що 14.08.2014 року за місцем мешкання її сина ОСОБА_1 державні виконавці незаконно проникли до його житла, звідки забрали майно, а саме: пральну машину, монітор, телевізор, системний блок комп`ютера, клавіатуру до комп`ютера, комп`ютерну мишку, комплект проводів до комп`ютера, БФП магнітофон, комплект колонок 2.1, про що склали акт опису та арешту. В подальшому вказане майно було неправомірно передано на зберігання ОСОБА_5 . Рішенням Краматорського міського суду від 31.10.2014 року за нею було визнано право власності на монітор, системний блок комп`ютера, комплект колонок 2.1, сканер-принтер, телевізор, пральну машину, яке в подальшому набрало законної сили. Не дивлячись на вказане рішення, державні виконавці його не виконали та майно їй не повернули, у зв`язку з чим вона неодноразово зверталася до Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, суду та прокуратури з відповідними скаргами про повернення майна, що належить саме їй. Та лише 10.08.2016 року ці речі були їй повернуті, але вони перебували в неробочому стані. У зв`язку з поломкою цих речей вона була вимушена звертатися до сервісних центрів для виконання ремонту техніки, а також для визначення втраченої вартості деякого майна. Вартість витрачених нею коштів за ремонт складає 735,00 грн., за виконання визначення втраченої вартості майна - 800,00 грн. Крім того, відповідно до розрахунку, вартість втраченого майна складає 3561,58 грн. Отже, загальна сума матеріальних витрат, завданих діями відповідачів становить 5096.58 грн. Відтак, не зважаючи на існування рішення суду про повернення їй вилученого майна, державні виконавці спільно з ОСОБА_5 умисно не виконували його, в результаті чого вона протягом двох років не могла користуватися власними речами. Крім того, незаконними діями відповідачів їй було спричинено моральну шкоду , яку вона оцінює в 10000 грн. Моральна шкода виразилася в тому, що у результаті незаконного позбавлення її речей порушився нормальний спосіб її життя, вона перебувала у стресових ситуаціях, відчувала душевні страждання, була змушена докладати додаткові зусилля для організації захисту своїх прав і інтересів. Просила суд стягнути з ОСОБА_5 та Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на її користь матеріальну шкоду в розмірі 5096,58 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн., судовий збір в розмірі 551,21 грн., сплачений нею за подачу позовної заяви.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 16 листопада 2017 року позови ОСОБА_1 та ОСОБА_6 залишені без задоволення.

Ухвалою суду від 16 листопада 2017 року виправлено описку у вступній та резолютивній частині рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на невідповідність рішення суду обставинам справи та вимогам закону, суттєве порушення норм матеріального і процесуального права; апелянт вважає, що суд першої інстанції не вивчив, не дослідив в повному обсязі зібрані ним докази, які були надані до матеріалів справи, як наслідок не правильно встановив обставини, які мають значення для справи. Суду були надані докази, що ухвали суду від 27.05.2016 року і від 01.08.2016 року не вступили в законну силу; не містять відомостей про допуск до негайного виконання; суду були надані докази, що 10.08.2016 року під час повернення речей ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 державні виконавці свідомо не повідомили його і всіх присутніх, що 11.08.2016 року приїдуть знову вибивати двері з метою інвентаризації квартири; суд проігнорував подане ним в судовому засіданні клопотання про забезпечення письмових доказів, які б підтверджували факт належного повідомлення його про виконавчі дії, які призначались на 24.06.2016 року і 11.08. 2016 року шляхом витребування їх з відділу державної виконавчої служби, тому що доказів повідомлення його про виконавчі дії, які були вчинені державними виконавцями 24.06.2016 року і 11.08.2016 року не існує; посилання суду на рішення Краматорського міського суду від 24.03.2016 року, яким встановлено, що дії державного виконавця та акт опису і арешту майна, є необґрунтованими, незаконними, лише доводить незаконність рішення від 16 листопада 2017 року у справі №234/14372/16-ц, провадження №2/234/326/17, тому що в його позовній заяві від 21.09.2016 року він оскаржує дії державних виконавців і боржника ОСОБА_5 , які сталися 24.06.2016 року і 11.08.2016 року, тобто вже після винесення рішення Апеляційного суду Донецької області від 01.06.2017 року, яким рішення Краматорського міського суду від 24.03.2016 року в частині зобов`язання ОСОБА_5 повернути речі, які були виключені з акту опису та арешту майна від 14.08.2014 року, скасоване; позовні вимоги ОСОБА_6 задоволені частково.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 також просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_6 посилається на незаконність рішення суду, невірне встановлення обставин справи, порушення норм матеріального і процесуального права; посилання суду на рішення Краматорського міського суду від 24.03.2016 року, яким встановлено, що дії державного виконавця та акт опису і арешту майна, є необґрунтованими, незаконними, лише доводить незаконність рішення від 16 листопада 2017 року, тому що в її позовній заяві від 28.11.2016 року вона оскаржує дії державних виконавців і боржника ОСОБА_5 щодо повернення їй речей в неробочому стані 10.08.2016 року, тобто дії, які стались вже після винесення рішення Апеляційного суду Донецької області від 01.06.2017 року, яким рішення Краматорського міського суду від 24.03.2016 року в частині зобов`язання ОСОБА_5 повернути речі, які були виключені з акту опису та арешту майна від 14.08.2014 року, скасоване; позовні вимоги ОСОБА_6 задоволені частково; апелянт вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону; свідоме, навмисне, дворічне ігнорування її клопотань і вимог про повернення її майна та повернення 10.08.2016 року цього майна в неробочому стані призвело до спричинення їй матеріальної і моральної шкоди; фактичні докази спричинення їй матеріальної і моральної шкоди, людині, відносно якої жодного виконавчого провадження не відкривалось і яка не має жодного відношення до виконавчого провадження пов`язаного з ОСОБА_5 , були в повній мірі надані суду; завдання їй матеріальної і моральної шкоди доводить незаконність дій державних виконавців і боржника ОСОБА_5 відносно неї і її майна.

На вказані апеляційні скарги третьою особою ОСОБА_5 подано відзив в якому він вважає апеляційні скарги необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, а судове рішення таким, що ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що в частині скарги щодо майна, описаного, арештованого та переданого йому ( ОСОБА_5 ) на зберігання 14.08.2014 року, позивач ОСОБА_6 умисно вводить суд в оману, вказуючи, що Краматорський міський суд в своєму рішенні від 24 березня 2016 року встановив необґрунтованість і незаконність дій державного виконавця по складенню акту опису і арешту майна. В даному рішенні суду таких висновків немає, більш того, суд відмовив у задоволенні позивних вимог ОСОБА_6 у повному обсязі.

Більш того, рішення Краматорського міського суду від 31.10.2014, 25.12.2014, 27.03.2014, 24.03.2016 років та ухвала Апеляційного суду Донецької області від 18.06.2014 року та інші судові рішення фактично доводять законність дій в здійсненні примусового входження до житла боржника ОСОБА_1 14.08.2014 року. Більш того, Апеляційний суд Донецької області в своїй ухвалі від 18.06.2014 року, обгрунтовано вказав на необхідність таких дій, в зв`язку з умисним перешкоджанням ОСОБА_1 виконувати свої обов`язки боржника. Вважає опис, арешт і передачу йому на зберігання майна здійснювались в законний спосіб, за рішенням суду, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Обов`язки щодо зберігання майна він виконав та не порушував їх жодним чином. Арештованим майном не користувався і воно ніяк не могло бути пошкоджене з його вини. Позивачі погодилися прийняти майно, про що й засвідчили в акті повернення майна.

Щодо інших примусових проникнень до житла позивача ОСОБА_1 , пов`язаних з тривалим не виконанням останнім вироку Апеляційного суду Донецької області від 08.06.2012р. в частині стягнення з нього коштів, то також вважає дії державних виконавців законними, оскільки згідно обставин справи ОСОБА_1 був присутнім і сам заважав здійсненню виконавчих дій, а тому неповідомлення останнього не має правових наслідків.

Також вважає, що належним відповідачем за позовом ОСОБА_6 є саме боржник ОСОБА_1 , оскільки тривале ухилення останнього від виконання рішення суду призвело, на її ( ОСОБА_6 ) думку, до порушення її майнових і немайнових прав.

У судовому засіданні апеляційного суду, проведеного в режимі відео конференції з Краматорським міським судом Донецької області, ОСОБА_1 підтримав доводи своєї апеляційної скарги і не заперечував проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_6 , просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Третя особа ОСОБА_5 в судовому засіданні апеляційного суду, проведеного в режимі відео конференції з Краматорським міським судом Донецької області, заперечував проти задоволення апеляційних скарг, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Третя особа за первісним позовом ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Відповідачі Краматорський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, державні виконавці Аврам А.О., Ванесян Р.С., Третяченко К.Ю. у судове засідання також не з`явились, були повідомлені про час та місце розгляду справи. З Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області надійшла заява про розгляд справи у відсутності їх представника.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 , третьої особи ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні №35263014 та оскаржує, на його думку, неправомірні дії державного виконавця щодо примусового проникнення до його житла 24.06.2016 року та 11.08.2016 року, пославшись при цьому на положення статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», якою визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Особливий порядок здійснення судом контролю за виконанням судових рішень регулюється розділом VII ЦПК України.

Отже, як зазначив суд першої інстанції, оскарження ОСОБА_1 дій державного виконавця щодо примусового проникнення до його житла 24.06.2016 року та 11.08.2016 року в порядку позовного провадження суперечить Закону України «Про виконавче провадження» та розділу VII ЦПК України. А позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заявлені передчасно.

Відмовляючи ОСОБА_6 у задоволенні її позовних вимог суд виходив з того, що рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 24.03.2016 року встановлено, що дії державного виконавця та акт опису і арешту майна є законними. А твердження ОСОБА_6 , що повернуті їй речі були у неробочому, несправному стані не підтверджені жодним належним та допустимим доказом. При цьому суд критично поставився до наданих ОСОБА_6 накладної від 03.10.2016 року, товарного чеку від 12.10.2016 року, висновку оцінювача від 22.10.2016 року, так як вони не підтверджують факт, що 10.08.2016 року виконавцем їй були повернуті несправні речі.

Колегія суддів загалом погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 07 листопада 2012 року Краматорським міським судом Донецької області було видано виконавчий лист по справі №1/0528/40/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 моральної шкоди у сумі 62 000 грн. 00 коп.

16 листопада 2012 року відповідно до ст.ст.17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем Д`яченко О.О. ВДВС Краматорського МУЮ відкрито виконавче провадження № 35263014, про що винесено відповідну постанову.

27 травня 2016 року в рамках даного виконавчого провадження Краматорським міським судом була винесена ухвала про надання дозволу на примусове проникнення до квартири боржника ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Ухвала набрала законної сили 02.06.2016 року.

24 червня 2016 року державним виконавцем здійснено вихід за місцем мешкання ОСОБА_1 для виконання ухвали Краматорського міського суду Донецької області від 27.05.2016 року щодо примусового проникнення до житла боржника для проведення технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна. Однак, ОСОБА_1 добровільно двері не відчинив. Отже, за участю старшого інспектора Краматорського ВР ГУНП в Донецькій області Дончик Д.О . проникнення відбулось примусово, а саме: шляхом вибиття дверей. Після проникнення до квартири було зроблено фотозйомку, але провести технічну інвентаризацію вказаної квартири не вдалось, так як боржник перешкоджав цьому.

05 липня 2016 року ухвалою Апеляційного суду Донецької області ухвала Краматорського міського суду від 27.05.2016 року про надання дозволу на примусове проникнення до квартири боржника ОСОБА_1 скасована та відмовлено у задоволенні подання державного виконавця.

01 серпня 2016 року ухвалою Краматорського міського суду Донецької області повторно надано дозвіл на примусове проникнення до квартири боржника ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Ухвала набрала законної сили 09.08.2016 року.

11.08.2016 року державним виконавцем у присутності понятих, стягувача, працівників патрульної поліції, техніка БТІ зачитана ухвала суду від 01.08.2016 року про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , на що боржник відмовив у доступі до вказаної квартири та перешкоджав виконанню ухвали суду. Державним виконавцем примусово проведено технічну інвентаризацію.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 14.09.2016 року ухвала Краматорського міського суду Донецької області від 01.08.2016 року була скасована та відмовлено у задоволенні подання державного виконавця про примусове проникнення до житла.

Крім того, щодо позовних вимог ОСОБА_6 , судом першої інстанції встановлено, що 14 серпня 2014 року в рамках виконавчого провадження № 35263014 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 моральної шкоди у сумі 62 000 грн. державним виконавцем здійснено вихід за місцем мешкання боржника а саме: АДРЕСА_1 . В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем складено акт опису майна боржника, в якому зазначено певний перелік майна.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 31.10.2014 року визнано право власності за ОСОБА_6 на монітор «LG», системний блок, акустичні колонки «Traust», сканер-принтер «EPSON», телевізор марки « SAMSUNG», пральну машин) марки «LG» та зазначене майно виключене з акту опису та арешту майна від 14.08.2014 року, який складено державним виконавцем Горошенко Я.А. Знято арешт з даного рухомою майна.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 22.01.2015 року рішення Краматорського міського суду Донецької області від 31.10.2014 року залишено без змін.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 24.03.2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_5 , державного виконавця відділу державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції Донецької області Горошенко Я.А., про визнання неправомірними дій державного виконавця Горошенка Я.А., Шевченко П.П., та акту опису та арешту майна від 14.08.2014 року відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 01.06.2016 року рішення Краматорського міського суду Донецької області від 24 березня 2016 року в частині зобов`язання ОСОБА_5 повернути речі, які були виключені з акту опису та арешту майна від 14.08.2014 року скасоване. Позовні вимоги ОСОБА_6 задоволені частково. Зобов`язано ОСОБА_5 повернути ОСОБА_6 речі, які були виключені з акту опису та арешту майна від 14.08.2014 року та знаходяться у нього на відповідальному зберіганні, а саме: монітор «LG», системний блок комп`ютера, акустичні колонки «Traust», сканер-принтер «Epson», телевізор марки «SAMSUNG», пральну машину марки «LG». В іншій частині рішення Краматорського міського суду Донецької області від 24 березня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.10.2017 року рішення Краматорського міського суду Донецької області від 24.03.2016 року в частині, яка не скасована апеляційним судом, та рішення Апеляційного суду Донецької області від 01.06.2016 року залишені без змін.

10.08.2016 року державним виконавцем здійснено повернення речей, виключених з акту опису та арешту майна боржника від 14.08.2014 року.

Також колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що постановою Апеляційного суду Донецької області від 15.03.2018 року оскаржуване рішення Краматорського міського суду від 16 листопада 2017 року скасоване, провадження по справі за даним позовом закрито на підставі ст.255 ЦПК України, оскільки на думку складу колегії справа не підлягала розгляду в порядку цивільного судочинства і даний спір є публічно-правовим.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 року було скасовано постанову Апеляційного суду Донецької області від 15.03.2018 року і справу повернуто до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду. Скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції Верховний Суд зазначив, що визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Оскільки звертаючись до суду позивачі посилались на норми Цивільного Кодексу, зокрема на ст.ст.11, 15, 23, 386, 1167 ЦК України, якими встановлені засади захисту права власності (ст.386 ЦК), та підстави відповідальності за завдану моральну шкоду (ст.1167 ЦК), а ні як помилково вважав апеляційний суд, про регулювання спірних правовідносин ст.ст.1173, 1174 ЦК України, що регулюють питання відшкодування шкоди, завданої органом державної влади чи посадовою або службовою особою органу державної влади, то суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку, що даний спір про відшкодування шкоди, який виник між сторонами у справі, є публічно-правовим і таким, що підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Розглядаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 386 ЦК України (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) встановлені засади захисту права власності, а саме: держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

У статті 1167 ЦК України закріплені підстави відповідальності за завдану моральну шкоду.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 , звертаючись з даним позовом, посилався як на підставу для задоволення його позову, саме на ст.ст.386, 1167 ЦК України та зазначив, що 24.06.2016 року державні виконавці Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Аврам А.О. і Ванесян Р.С., дільничній інспектор Краматорського ВП ГУ НП в Донецькій області, працівник БТІ м.Краматорська без повідомлення його, як власника житла, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вчинили проти нього та його власності незаконні дії. Дані дії полягали у вибиванні трьох вхідних дверей його квартири, розпилюванні сльозогінного газу та спричиненні йому тілесних ушкоджень. Ці дії позивач вважає незаконними, оскільки державні виконавці не мали відповідного процесуального документу, а саме ухвали суду про примусове проникнення до його житла, яка б набула чинності, оскільки на ухвалу Краматорського міського суду від 27.05.2016 року про примусове проникнення до його житла ним ( ОСОБА_1 ) була подана апеляційна скарга, яка 05.07.2016 року апеляційним судом була задоволена, а відповідна ухвала суду першої інстанції скасована.

Крім того, 11.08.2016 року начальник та заступник начальника Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Волкогон О.В. та Третяченко К.Ю. , державні виконавці Аврам А.О. і Ванесян Р.С., стягувач ОСОБА_5 , працівник БТІ м.Краматорська, інспектори поліції та невідомі особи, також без повідомлення його, як власника житла, вчинили проти його власності аналогічні незаконні дії, які виразилися у вибиванні вхідних дверей його квартири, спричиненні йому тілесних ушкоджень. І в даному випадку державні виконавці не надали відповідного процесуального документу про примусове проникнення до його житла, оскільки на ухвалу Краматорського міського суду від 01.08.2016 року про примусове проникнення до його житла (яку пред`явили відповідачі) ним також була подана апеляційна скарга і ухвала суду першої інстанції не набрала законної сили. Крім того, 14.09.2016 року апеляційним судом задоволена його (позивача) скарга і ухвала суду першої інстанції від 01.08.2016р. була скасована.

Таким чином, незаконні дії, на переконання позивача ОСОБА_1 , полягали у неправомірних діях державних виконавців, які без достатніх правових підстав, двічі проникли до його житла, пошкодили майно та спричинили йому тілесні ушкодження.

За правилами ст.1167 ЦК України, підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання моральної шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.

Таким чином, основним питанням яке підлягає з`ясуванню по справі за позовом ОСОБА_1 , чи були дії відповідачів щодо примусового проникнення до належного йому (позивачу) житла 24.06.2016р. та 11.08.2016 року винними, або такими, що здійснені з додержанням вимог Закону України «Про виконавче провадження», ЦПК України, і чи були порушені права позивача при виконанні державними виконавцями своїх повноважень.

В Законі України «Про виконавче провадження» (в редакції що діяла на момент правовідносин) закріплено :

Стаття 1 - Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 6 - Державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Стаття 8 - Сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. При цьому, до сторін, які можуть оскаржити рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, належать також їх представники за законом чи договором.

Частина 3 статті 11 - Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; у процесі виконання рішень за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників органів внутрішніх справ, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення.

Стаття 15 - Виконавчі дії можуть провадитися за присутності понятих. Присутність понятих обов`язкова під час вчинення виконавчих дій, пов`язаних з примусовим входженням до нежитлових приміщень і сховищ, де зберігається майно боржника, на яке звернено стягнення, або майно стягувача, яке має бути повернене йому в натурі; до житлових будинків і квартир для забезпечення примусового виселення з них та вселення в них; до будинків, квартир та інших приміщень, в яких перебуває дитина, яка має бути передана іншим особам відповідно до рішення суду; під час проведення огляду, арешту, вилучення і передачі майна.

Стаття 17 - Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою, зокрема, такі виконавчі документи: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті; ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Стаття 376 ЦПК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачала, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено судом, державним виконавцем 16.11.2012 року винесено постанову № 35263014 про відкриття виконавчого провадження з виконання виданого 07.11.2012 року Краматорським міським судом Донецької області виконавчого листа по справі №1/0528/40/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 моральної шкоди в розмірі 62 000 грн.

У встановлений державним виконавцем строк боржник добровільно рішення суду не виконав.

Починаючи з листопада 2012 року по лютий 2015 року державним виконавцем приймались відповідні, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», виконавчі дії з примусового виконання судового рішення. Зокрема державними виконавцями направлялись боржнику вимоги про необхідність надання відомостей та виконання рішення суду. Спрямовувались запити до обліково-реєстраційних установ для отримання інформації щодо майнового стану боржника. Починаючи з листопада 2012 року неодноразово здійснювались виходи за адресою боржника, яка вказана у виконавчому листі. Через відсутність боржника вдома, державним виконавцем залишались відповідні вимоги (том 1, а.с.42, 45, 47, 52, 53, 56, 58, 63-68).

19.12.2012 року, на підставі ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», з метою забезпечення виконання рішення Краматорського міського суду, винесено постанову про арешт рухомого та нерухомого майна боржника (том 1, а.с. 41).

Отримано відповіді з установ податкової служби, Держкомзему, ВРЕВ, Реєстраціної служби, про відсутність боржника на податковому обліку, про відсутність у боржника земельних ділянок та нерухомого майна, накладення арешту на транспортний засіб боржника Chevrolet Lacetti NF 196, ДНЗ НОМЕР_1 . Винесено постанову про розшук транспортних засобів боржника (том 1, а.с. 43).

Також боржнику вручались та залишались за адресою місця його мешкання вимоги державного виконавця про надання належного йому транспортного засобу та надання технічної документації на нерухоме майно (квартиру АДРЕСА_2 ), які останнім виконані також не були, здійснювався привід боржника до відділу ВДВС (том 1, а.с. 47, 49, 53, 54, 56-63).

Також державним виконавцем направлялись до Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області подання про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності за п.1 ч.1 ст.382 КК України. Також складались протоколи про адміністративне правопорушення щодо останнього.

Крім того, державний виконавець неодноразово звертався з поданням про примусове проникнення до житла ОСОБА_1 та про тимчасове обмеження права у виїзді за кордон боржника.

14.08.2013 року державним виконавцем, згідно ухвали Крамторського міського суду від 27.03.2013 року, здійснено примусове входження до квартири боржника ОСОБА_1 шляхом вибивання дверей у зв`язку з тим, що він (боржник) відмовився добровільно надати доступ до свого майна, про що складено відповідний акт (том 1, а.с. 65). В ході проведення даної виконавчої дії, державним виконавцем складено акт опису майна боржника, до якого включено: 1. монітор-LG FLATRON L222WS, корпус сірого кольору; 2. системний блок - HS, корпус чорного кольору; 3. акустична система Trust, чорного кольору SP 3920, з комплектом з двух колонок настільних, сабуферу та блоку; 4. клавіатура A4TECH:KL-7 MU чорного кольору; 5. комп`ютерна миш - E07U0802 чорного кольору; 6. сканер-принтер - EPSON Stylus SX 235W - чорного кольору; 7. комплект проводів для комп ютера - чорного та сірого кольору у кількості 5шт.; 8. телевізор - SAMSUNG PLANO сірого кольору; 9. стіральна машина - марки LG DIRECT DRIVE WD - 10400 NDK в білому корпусі; 10. магнітофон - марки GVS RC W210 чорного кольору. Описано майно прийняв на відповідальне зберігання стягувач ОСОБА_5 .

В подальшому, в судовому порядку, за ОСОБА_6 (третьою особою по даній справі) визнано право власності на монітор LG, системний блок комп`ютера, колонки «Trast», сканер-принтер «Epson», телевізор марки Samsung, пральну машину марки «LG». Рішення суду набрало законної сили 22.01.2015 року.

Крім того встановлено, що боржник (позивач по справі) за даний період - з листопада 2012 року по лютий 2015 року, невеликими частинами, перераховував певні суми на виконання рішення суду і станом на 18.02.2015 року загальна сума перерахованих стягувану коштів склала 5383,54грн.

В подальшому державним виконавцем здійснювались аналогічні виконавчі дії з метою примусового виконання виконавчого листа від 07.11.2012 року по справі №1/0528/40/12.

Станом на 28.03.2016 залишок боргу за виконавчим провадженням склав 53488 грн.

З метою реалізації арештованого та описаного майна - квартири АДРЕСА_2 , державним виконавцем подано заявку до КП «БТІ» про проведення технічної інвентаризації даного об`єкту нерухомого майно.

16.05.2016 року державним виконавцем направлено вимогу боржнику щодо надання вільного доступу до вказаної квартири для проведення технічної інвентаризації об єкту нерухомого майна на 26.05.2016 о 9:00 годині (том 1, а.с. 72). У визначений день боржник для проведення технічної інвентаризації об`єкту нерухомого майна не з`явився.

27.05.2016 року державним виконавцем направлено до суду подання про примусове проникнення до житла, а саме: до квартири, за адресою АДРЕСА_1 , для проведення виконавчих дій.

Ухвалою від 27.05.2016 року Краматорським міським судом задоволено подання державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника для проведення виконавчих дій і 30.05.2016 року державним виконавцем здійснено вихід на адресу з метою здійснення фотозйомки та проведення технічної інвентаризації у присутності техніка БТІ Сотнікової Л.М. , інспекторів УПП у м.Краматорську та Слов`янську Якимчук Ю.О. та Коваленко К.С.

Боржник ОСОБА_1 відмовив у доступі до вказаного майна, мотивуючи свої дії тим, що рішення суду не набрало законної сили (том 1, а.с. 75).

Державним виконавцем направлено вимогу боржнику щодо надання вільного доступу до вказаної квартири для проведення технічної інвентаризації квартири АДРЕСА_2 на 24.06.2016 о 9:00 годині.

У вказаний день державним виконавцем повторно здійснено вихід за місцем мешкання боржника за вищевказаною адресою, але останній відмовився відчиняти двері. В результаті, шляхом вибиття дверей, в присутності працівників поліції, понятих, представника БТІ, здійснено проникнення до житла ОСОБА_1 та зроблено фотозйомку квартири, без технічної інвентаризації вказаної квартири, через перешкоджання боржника, про що вказано в акті (том 1, а.с. 79).

05.07.2016 року Апеляційним судом Донецької області скасовано ухвалу Краматорського міського суду від 27.05.2016 про примусове проникнення до житла.

01.08.2016 року державним виконавцем повторно направлено до Краматорського міського суду подання про примусове проникнення до житла ОСОБА_1 , яке в цей же день було задоволено та надано такий дозвіл.

09.08.2016 року винесена постанова про утворення виконавчої групи Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, до якої входили: заступник начальник Третяченко К.Ю., старший державний виконавця Ванесян Р.С. та державний виконавець Аврам А.О., що не оспорюється позивачем по справі. Крім того 27.07.2016 року, 03.08.2016 року та 09.08.2016 року державним виконавцем Аврам А.О. на ім`я ОСОБА_1 спрямовувались вимоги про здійснення виконавчих дій в тому числі і технічної інвентаризації об`єкта нерухомості 04.08, 09.08 і 10.08.2016 року відповідно (том 1, а.с. 207-209).

10.08.2016 року державним виконавцем здійснено повернення речей, виключених з акту опису та арешту майна боржника від 14.08.2014 року (том 1, а.с. 86).

11.08. 2016 року державним виконавцем у присутності понятих, стягувача, працівників патрульної поліції, техніка БТІ, боржнику зачитана ухвала Краматорського міського суду від 01.08.2016 року про примусове проникнення до житла ОСОБА_1 . Однак останній відмовив у доступі до квартири та перешкоджав виконанню ухвали суду. Державним виконавцем проведено технічну інвентаризацію (том 1, а.с. 85).

В подальшому, з метою реалізації, державним виконавцем отримано технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_2 та звіт про експертну оцінку майна боржника від 08.09.2016 року, згідно якого ринкова вартість об`єкта оцінки становить 322500 грн., про що повідомлено сторонам виконавчого провадження (том 1 а.с.87).

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 14.09.2016 року була задоволена апеляційна скарга ОСОБА_1 та ухвала Краматорського міського суду від 01.08.2016 року про примусове проникнення до житла боржника була скасована.

Як вбачається з копій ухвал Краматорського міського суду про надання дозволу про примусове проникнення до квартири боржника ОСОБА_1 від 27.05.2016 року та 01.08.2016 року, в останніх міститься запис про набрання ухвалою законної сили 02.06.2016 та 09.08.2016 року відповідно (том 1, а.с.202-204).

Таким чином, враховуючи вище наведене, колегія суддів приходить до висновку про ухилення позивача ОСОБА_1 , починаючи з 2012 року, від виконання судового рішення про стягнення з нього на користь третьої особи по справі ОСОБА_5 на відшкодування шкоди 62 000 грн.

Аналізуючи встановлені обставини справи та вимоги закону слід зазначити, що процесуальним законом, а саме п.23 ч.1 ст.293 ЦПК України в редакції, що діяла на час виникнення правовідносин між сторонами (як і ЦПК України в редакції від 03.10.2017р.), передбачено оскарження ухвали суду щодо примусового проникнення до житла. Разом з тим, на переконання колегії суддів, враховуючи особливий порядок, передбачений ст.376 ЦПК України, розгляду подання державного виконавця про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), яке розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, та мету такого звернення - належне та своєчасне виконання судового рішення боржником, який ухиляється від його виконання, можна зробити висновок про те, що оскарження ухвали суду про надання такого дозволу не перешкоджає його негайному виконанню, інакше втрачається кінцева мета такого звернення. Факт скасування в подальшому судом апеляційної інстанції, через певний проміжок часу, ухвали суду про надання дозволу про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника не може свідчити про незаконність дій державного виконавця на час виконання ним таких дій, при наявності відповідного судового рішення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачами (державними викрнавцями), на момент вчинення ними виконавчих дій 24.06.2016 та 11.08.2016 року, а саме проникнення до житла позивача, за для виконання судового рішення за виконавчим листом №1/0528/40/12 від 07 листопада 2012 року, виданого Краматорським міським судом Донецької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 шкоди у сумі 62 000 грн., не можна вважати незаконними, а доводи апеляційної скарги про відсутність правових підстав для здійснення відповідачами примусового проникнення до житла позивача, є необґрунтованими.

В діях відповідачів відсутня вина, що є обов`язковою складовою для цивільно-правової відповідальності і задоволення позову про відшкодування шкоди.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про не повідомлення його і всіх присутніх 10.08.2016 року, що 11.08.2016 року судові виконавці знов прибудуть до його квартири з метою її інвентаризації і будуть шляхом вибивання дверей знов примусово входити до помешкання, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки за встановленими обставинами справи (що не заперечується позивачем) він знаходився в помешканні при здійсненні виконавчих дій як 24.06.2016 року так і 11.08.2016 року, та відмовився добровільно виконати вимоги державних виконавців про вчинення виконавчих дій щодо технічної інвентаризації належного йому нерухомого майна.

Дійсно, відповідно до ст.30 Конституції України, на яку посилається позивач ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі, кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку як за вмотивованим рішенням суду.

Разом з тим, конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України й міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», Україна повністю визнає на своїй території дію приписів Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються її тлумачення і застосування.

Водночас статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні у справі Янголенко проти України, no. 14077/05, від 10.12.2009 Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження у суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження. Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес.

У рішенні у справі Савіцький проти України, no. 38773/05, від 26.07.2012 Європейський суд з прав людини зазначив, що право, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (рішення Європейського суду з прав людини у справі Глоба проти України, no. 15729/07, від 05.07.2012).

Хоча суд першої інстанції, розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_1 в мотивувальній частині рішення в повній мірі не дав наведеної вище в даній постанові оцінки, але прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позову останнього, то колегія суддів суду апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав передбачених ст.376 ЦПК України для скасування або зміни рішення суду в цій частині

Відмовляючи третій особі ОСОБА_6 у задоволенні її позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції правильно виходив з того, що остання не довела в суді своїх вимог, а надані нею докази не свідчать про наявність винних дій відповідачів Краматорського міського відділу ДВС ГТУ юстиції у Донецькій області та ОСОБА_5 які б були підставою для відшкодування шкоди.

Як вбачається з позовної зави ОСОБА_6 , підставою для звернення до суду за захистом стали на її переконання порушення відповідачами її прав як власника майна (монітора, системного блоку комп`ютера, комплекту колонок, сканера-принтера, телевізору, пральної машини, що було описане держвиконацем та передане на зберігання ОСОБА_5 ), яке було доведено судовим рішенням від 31.10.2014 року, та тривалим не виконанням даного рішення щодо повернення цього майна відповідачами їй як власнику.

Зокрема ОСОБА_6 зазначила, що державні виконавці не виконали рішення суду від 31.12.2014 року, не повернули майно, у зв`язку з чим вона неодноразово зверталася до Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, суду та прокуратури з відповідними скаргами про повернення майна, що належить саме їй. Та лише 10.08.2016 року ці речі були їй повернуті, при цьому вони перебували в неробочому стані.

Вважає, що дії державного виконавця по вилученню та опису належного їй на праві власності зазначеного вище майна та передачі його на зберігання ОСОБА_5 були неправомірними, що встановлено судовим рішенням.

При цьому послалась на ст.87 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.11 Закону України «Про державну виконавчу службу», якими передбачено, що збитки, завдані державним виконавцем фізичним та юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню, в порядку встановленому законом та шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним та юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню, в порядку передбаченому законом, за рахунок держави.

Крім того зазначила, що в результаті таких дій вона майже 24 місяці була позбавлена свого законного права володіння, користування та розпорядження своїм майном, що призвело до моральних страждань, оскільки було порушено її нормальний спосіб життя, призвело до стресу та додаткових витрат на придбання нового майна, що призвело до скрутного матеріального становища, вона була змушена докладати додаткових зусиль для захисту своїх прав. Компенсацію її моральних страждань оцінює у 10000 грн.

Крім того, у зв`язку з поломкою належних їй речей, вона була вимушена звертатися до сервісних центрів для виконання ремонту техніки, а також для визначення втраченої вартості деякого майна. Матеріальні збитки оцінює у 5096,58 грн.

Вважає, що на підставі ч.ч.1, 2 ст.23, ст.ст.1166, 1167 ЦК України, відповідачі повинні відшкодувати їй матеріальну та моральну шкоду у зазначених вище розмірах.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про необґрунтованість посилання в оскаржуваному рішенні суду на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 24.03.2016 року, зміненого рішенням апеляційного суду 01.06.2016 року, яким встановлено законність дій державного виконавця, свідчить про порушення судом норм матеріального та процесуально права, оскільки вона ( ОСОБА_6 ) оскаржує дії відповідачів щодо повернення належних їй речей в неробочому стані саме 10.08.2016 року (вже після винесення Апеляційним судом 01.06.2016р. рішення) і в подальшому, - не підтверджуються матеріалами справи (позовними вимогами вказаними в позові).

Крім того, як вбачається з тексту рішення Апеляційного суду Донецької області від 01.06.2016 року (на яке обґрунтовано послався суд в своєму рішенні), судом апеляційної інстанції встановлено законність дій державного виконавця і зазначено, що чинним законодавством не передбачено обов`язку державного виконавця особисто повернути речі, які були виключені з акту опису та арешту майна, через неможливість власника самостійно забрати такі речі. Даним рішенням зобов`язано ОСОБА_5 повернути належні ОСОБА_6 речі, оскільки вони були передані йому на зберігання (том 1, а.с.130, 131). Вказане рішення набуло чинності 01.06.2016 року. Речі ОСОБА_5 були передані позивачу ОСОБА_1 10.08.2016 року, про що складено відповідний акт державного виконавця (том 1, а.с.86). З даного акту не вбачається, що речі було повернуто в неробочому стані.

Статтею 1167 ЦК України (на яку посилається ОСОБА_6 ) передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Оскільки третя особа по справі ОСОБА_6 не довела в суді у встановлено законом порядку своїх вимог, то суд обґрунтовано відмовив у задоволенні її позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі.

У зв`язку з вищенаведеним, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_6 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки рішення суду залишено без змін, а скарги без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на осіб, яки подали апеляційні скарги.

Керуючись статтями ст.ст.374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 16 листопада 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 19.08.2019 року.

Головуючий О.В. Агєєв

Судді: М.С. Будулуца

Л.П. Никифоряк