Дата документу 05.11.2019
Провадження № 2/320/985/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2019 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Бахаєва І.М.

при секретарі - Горбань Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним та застосування правових наслідків такої недійсності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до АТ КБ «ПРИВАТБАНК», в якому просить визнати кредитний договір недійсним та застосувати правові наслідки такої недійсності. Позов обґрунтовує тим, що 08.10.2018 при зверненні до відділення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в м. Бердянську для відкриття банківського рахунку йому стало відомо про наявність заборгованості перед відповідачем на суму 83744 грн. 15 коп. за кредитним договором № DNH4KS75010622 від 21.09.2006. Вважає дану заборгованість незаконною, оскільки вказаний договір він не підписував, грошові кошти у відповідача не отримував. Позивач зазначає, що вказаний договір між ним та відповідачем не укладався, а тому просить визнати його недійсним. Також просить стягнути з відповідача на його користь судові витрати в сумі 3400 грн.

Представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача вказує, що позовні вимоги вважає безпідставними та які не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, оскільки, коли договір не відповідає вимогам, встановленим для визнання його укладеним, він вважається неукладеним, тобто договір взагалі не існує. Відсутність договору не потребує в таких випадках будь-якого судового підтвердження. Перевіряючи обставини, зазначені у позові, було встановлено відсутність будь-яких договорів укладених між позивачем та відповідачем. Відповідно до п.8 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009р «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Позивачем до суду не надано жодних доказів на підтвердження існування вказаного правочину, зокрема у позові зазначається, що будь-яких договорів ним не укладалось. На підставі викладеного просить в задоволені позову відмовити. Крім того, від представника відповідача надійшло клопотання про зменшення суми витрат на правову допомогу, у разі задоволення позову.

Від представника позивача - адвоката Озюменка Р.В. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позову наполягає.

Від представника відповідача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Заболотної Р.В. надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, проти позову заперечує.

Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому у цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 08 жовтня 2018 року при зверненні позивача до відділення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в м. Бердянську для відкриття банківського рахунку йому стало відомо про наявність заборгованості перед відповідачем на суму 83744 грн. 15 коп. за кредитним договором № DNH4KS75010622 від 21.09.2006.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він не укладав кредитний договір № DNH4KS75010622 від 21.09.2006 з АТ КБ «ПРИВАТБАНК», грошові кошти у відповідача не отримував.

Як вбачається з відповіді АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 20.03.2019 №б/н у банківських комплексах відсутня сканкопія та у архіві Головного офісу банку відсутній оригінал кредитного договору № DNH4KS75010622 від 21.09.2006 укладеного між ОСОБА_2 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» /а.с.71/.

Згідно із ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, що відповідає статті 1055 ЦК України.

Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 5 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК ( 435-15 ) вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Отже, за відсутності доказів узгодження у письмовому вигляді кредитного договору № DNH4KS75010622 від 21.09.2006 між ОСОБА_2 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК», відсутні підстави для визнання цього договору недійсним, адже неукладений договір не може бути визнаний недійсним на підставі статей 203, 215 ЦК України.

Виходячи з наведеного, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне в частині позовних вимог щодо визнання кредитного договору № DNH4KS75010622 від 21.09.2006 недійсним відмовити.

Щодо вимог позивача про визнання недійсною заборгованості за кредитним договором № DNH4KS75010622 від 21.09.2006 , суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до заяви на виконання ухвали суду від 20.03.2019 Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відсутня сканкопія та оригінал кредитного договору № DNH4KS75010622 від 21.09.2006 укладеного між ОСОБА_2 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» /а.с.71/, тому суд не може погодитися з доводами відповідача про те, що позивач має заборгованість за вказаним договором.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідачем в силу ст. 81 ЦПК України не надано доказів, укладення кредитного договору між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 , а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання заборгованості за кредитним договором № DNH4KS75010622 від 21.09.2006 недійсною підлягають задоволенню, через недоведеність факту укладання вказаного кредитного договору.

Щодо позовної вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Положеннями статті 137 ЦПК України, передбачений порядок відшкодування витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.

За положеннями Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Цей Закон визначає, що видами правової допомоги - є надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно частин першої, другої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Частиною 4 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно доказів наданих позивачем: договір про надання правової допомоги №23/ц від 22.11.2018; квитанцій від 29.11.2018; акту прийняття-здачі наданих послуг від 22.11.2018 за, позивач поніс витрати на правову допомогу на загальну суму 3400 грн., з них 850 грн. - зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції (витрачений час 1 година), 2550 грн. - підготовка та подання до суду цивільного позову (витрачений час 3 години).

На підставі викладеного та згідно до вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, суд вважає, що заявлені до відшкодування витрати на правову допомогу не співмірні із складністю справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на надання послуг, тому суд вважає зменшити судові витрати на правову допомогу до 2000 грн.

Крім цього, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені документально підтверджені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704 грн. 80 коп.

Керуючись, Конституцією України, Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст. 1, 3, 23, 207, 530, 526, 626, 628, 638, 526, 633, 634, 1048, 1054, 1055, ЦК України,ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст.ст. 4, 12, 13, 76, 81, 137, 141, 258-263, 351-355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про визнання кредитного договору недійсним та застосування правових наслідків такої недійсності - задовольнити частково.

Визнати заборгованість за кредитним договором № DNH4KS75010622 від 21.09.2006 року недійсною.

В задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 704 грн. 80 коп., а всього 2704 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивні частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні відомості учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, РНОКПП - НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариства комерційний банк «Приватбанк» (скорочена назва - АТ КБ «Приватбанк»), місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. № 1Д, код ЄДРПОУ - 14360570, МФО № 305299).

Повний текст рішення суду, з урахуванням відрядження судді, складено 18 листопада 2019 року.

СУДДЯ: І.М. БАХАЄВ