Ухвала

Іменем України

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 754/2703/19

провадження № 61-14380ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Коротенка Є. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Маслей Іриною Михайлівною, на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 01 березня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 червня 2019 року за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Імпреза-плюс», подану адвокатом Батюсь Тетяною Василівною, про вжиття заходів забезпечення позову у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Імпреза-плюс» до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «Імпреза-плюс» (далі ? ТОВ «Імпреза-Плюс») звернулося з позовними вимогами до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та стягнення грошових коштів в розмірі 1 819 065,75 грн.

Одночасно з поданням позовної заяви ТОВ «Імпреза-Плюс» подало заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке належить на праві власності ОСОБА_1 , а саме: на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 42,5 кв.м. та житловий будинок АДРЕСА_2 , загальною площею

272,40 кв.м.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що предметом позову є охорона матеріально-правових інтересів товариства, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його.

Враховуючи те, що предметом стягнення є надзвичайно велика сума грошових коштів, вважає, що наявний ризик того, що, з метою уникнення виконання рішення суду, відповідач буде діяти недобросовісно та відчужить належне йому майно на користь третіх осіб.

Таким чином, вважає, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно призведе до порушення прав позивача у разі задоволення позову та виключить можливість ефективного виконання рішення.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 01 березня 2019 року заяву ТОВ «Імпреза-Плюс» задоволено частково.

Забезпечено позов, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з ухвалою районного суду, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного суду від 26 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 01 березня 2019 року залишено без змін.

25 липня 2019 року представник ОСОБА_1 ? адвокат Маслей І. М. звернувся через засоби поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 01 березня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 червня 2019 року та виключити нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 і з Державного реєстру обтяжень щодо об`єкта нерухомого майна, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення у даній справі, а вжиті заходи забезпечення позову не є співмірними із заявленими позовними вимогами. Судами накладено арешт на майно, яке не є предметом позовних вимог, чим порушено право відповідача вільного володіння, користування та розпорядження власним майном. До заяви про забезпечення позову не додано доказів щодо необхідності їх вжиття, а наведено лише формальні посилання. Крім того, заявник посилається на те, що ціна позову є необґрунтованою, а звіт про оцінку нерухомого майна, на який посилається апеляційний суд, проведений з суттєвими порушеннями.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

У випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (пункт 2 частина четверта статті 394 ЦПК України).

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Частинами першою-другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання можливого рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчиться, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суди першої та апеляційної інстанцій, встановивши, що предметом спору у даній справі є визнання договору купівлі-продажу недійсним та стягнення коштів у розмірі 1 819 065,75 грн, врахувавши співмірність позовних вимог та додану до заяви копію звіту про оцінку майна, яке належить на праві власності ОСОБА_1 , дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви ТОВ «Імпреза-Плюс» про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , оскільки існує загроза відчуження нерухомого майна на користь іншої особи, що може призвести до утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог ТОВ «Імпреза-Плюс».

Правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права при задоволенні заяви про забезпечення позову, мотивування судових рішень не викликає розумних сумнівів, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують, а зводиться до незгоди заявника із пред`явленими до нього позовними вимогами та власного тлумачення норм цивільно-процесуального законодавства.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи, що зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення судами норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги, а отже відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Маслей Іриною Михайлівною, на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 01 березня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 червня 2019 року за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Імпреза-плюс», подану адвокатом Батюсь Тетяною Василівною, про вжиття заходів забезпечення позову у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Імпреза-плюс» до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко