ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22ц - 819/1584/2019 Доповідач: Бугрик В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Бугрика В.В.,

Суддів: Базіль Л.В.,

Семиженка Г.В.,

секретар Давиденко І.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , діючої в інтересах ОСОБА_2 і апеляційну скаргою Гриня Костянтина Андрійовича, діючого в інтересах публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 19 лютого 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

09 грудня 2014 року позивач ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з вказаним позовом та з урахування уточнень просив стягнути солідарно з відповідачів на користь Банку заборгованість в розмірі 98560,48 доларів США (за курсом 15,77грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 18.12.2014р. складає 1 554 150,56грн.) та судові витрати.

Позивач вказує, що 15.08.2008 року з ОСОБА_2 укладено кредитний договір №НЕН2GK (далі кредитний договір), згідно якого останній отримав кредит 36599,86 доларів США на строк до 15.08.2023 р. зі сплатою відсотків за користування кредитом. Для забезпечення належного виконання умов кредитного договору в той же день був укладений договір поруки №НЕН2GK, згідно якого ОСОБА_3 виступив поручителем ОСОБА_2 та як поручитель відповідає перед кредитором, в тому ж розмірі, що і боржник. Прийняті на себе зобов`язання відповідачами не виконуються, а тому виникла заборгованість станом на 18.12.2014 р. у сумі 98560,48 доларів США, яка складається із: 37 967,78 дол США (598694,83грн.) - заборгованості за кредитом, 26 430,41 доларів США (416767,84 грн.) - заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом, 7089,38 доларів США (111788,87 грн.) - заборгованості по комісії за користування кредитом, 22 364,45 доларів США (352 653,76 грн.) пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 4692,60 доларів США (73995,26 грн.) - штраф (процентна складова); 15,85 доларів США (250,00грн.) - штраф (фіксована частина).

У письмових запереченнях ОСОБА_2 вказав, що матеріали справи не містять даних про отримання відповідачами вимоги банку про дострокове стягнення. Крім того, позивач зловживає своїм правом, оскільки вже звертався із позовом до нього про звернення стягнення на предмет іпотеки і по тій справі Білозерським районним судом Херсонської області винесено 23.06.2010 р. рішення про задоволення позову. Вважає, що з моменту набрання вищевказаним рішенням законної сили право банку на отримання процентів за кредитним договором припинилось. Одночасно із письмовими запереченнями ОСОБА_2 подав клопотання про застосування позовної давності, посилаючись на те, що термін на звернення за позовом закінчився ще в 2012 році, тому що договір укладено 15.08.2007 р., а сплата по ньому проводилася останній раз 29.04.2009 р. Отже, на підставі ст. 257 ЦПК України, позовна давність закінчилась із спливом 3-х років після останньої сплати.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 19 травня 2015 року (з урахуванням ухвали Суворовського районного суду м. Херсона від 06.10.2015 р. про виправлення описки та додаткового рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 14.07.2015 р.) позов був задоволений частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість за вказаним договором, яка становить 80221,34 доларів США, що за курсом 13,43грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 19.09.2014 р. складає 1077372,6 грн., а також стягнуто з відповідачів судовий збір. В іншій частині стягнення неустойки відмовлено.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 02.11.2015 р. вищевказане заочне рішення скасовано та призначено до розгляду справу за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 19 лютого 2016 року позов був задоволений частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором №НЕН2GK від 15.08.2008 р., яка складається з кредитної заборгованості в розмірі 71487,57 доларів США та 20000 грн. неустойки. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено. Стягнуто відповідачів судові витрати в сумі 3654 грн. (по 1827 грн. з кожного).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючи в інтересах ОСОБА_2 , просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права. Зокрема вказала, що про існування заборгованості банку було відомо з 23.06.2010 р., тобто з моменту ухвалення рішенням Білозерським районним судом Херсонської області, а тому позовна давність мала обчислюватися з того дня. Крім того, зазначила, що в договорі вказаний фіксований штраф у сумі 250 грн, однак в позові цей штраф зазначається як 18,61 доларів США, тобто у іншій валюті. Вважає, що стягнення одночасно пені і двох штрафів, в розумінні ст.61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, є подвійною відповідальністю, тобто порушенням. Окрім того вказала, що у зв`язку із тим, що у кредитному договорі відсутня ставка комісії, то її стягнення с ОСОБА_2 є неправомірним. Право пред`явити вимогу до поручителя про виконання порушеного боржником зобов`язання виникло протягом 6-ти місяців починаючи з 31.03.2009 р., але з позовом Банк звернувся у 2014 році. Крім того, вказала на зловживання банком своїми правами з огляду на пред`явлення цього позову після ухвалення рішення суду в іншій справі про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк", просить вказане рішення суду змінити в частині стягнення з відповідачів на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" неустойки у сумі 20000грн., збільшивши розмір неустойки з 20000грн. до 27072,90 доларів США. При цьому заявник послався на порушення норм матеріального і процесуального права. Зокрема, вважає, що суд першої інстанції, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, помилково зменшив розмір неустойки, оскільки розмір збитків становить 71487,57 доларів США та перевищує розмір неустойки 27072,90 доларів США. Крім того, судом не вказано та не мотивовано інші обставини справи, через які зменшено вказаний розмір.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що зазначені апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню на таких підставах.

Предметом позову у справі, яка переглядається, є стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним 15 серпня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2

Пред`являючи позов, банк просив стягнути заборгованість, яка утворилась станом на 18 грудня 2014 року та склала 98 560,48 доларів США, із яких:

37 967,78 25 доларів США заборгованість за кредитом; 26 430,41 доларів США заборгованість по процентам за користування; 7 089,38 доларів США заборгованість по комісії; 22 364,45 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань, а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 15,85 доларів США штраф (фіксована частина) та 4 692,60 доларів США штраф (процентна складова).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

З обставин справи слідує, що загальна вартість наданого ОСОБА_2 кредиту становить 36 599,86 доларів США. Повернення кредиту здійснюється згідно з графіком, 30 дня кожного місяця до серпня 2023 року. Останній платіж здійснено 29 квітня 2009 року.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 23 червня 2010 року у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1 суду Херсонської області шляхом надання права банку укладати договори купівлі-продажу від імені відповідача з будь-якими особами. Рішення суду набрало законної сили. Даним судовим рішенням вирішувалось питання щодо кредитної заборгованості в розмірі 46 988,82 доларів США.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, а на момент звернення банку до суду заставне майно не реалізовано, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з даним позовом про стягнення заборгованості.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що оскільки зобов`язання перед банком відповідачем не виконано то наявність рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом надання права банку укладати від імені позичальника договори купівлі продажу, не звільняє позичальника від обов`язку виконувати умови кредитного договору та не позбавляє банк права звернутись до суду з вимогами про стягнення заборгованості.

Проте заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 посилався на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). У законі для окремих видів вимог може встановлюватися спеціальна позовна давність. Частиною першою статті 259 ЦК України передбачене збільшення позовної давності, встановленої законом, за домовленістю сторін. За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України.

Термін позовної давності по вимогах по стягненню кредиту, відсотків, винагороди, неустойки за даним кредитним договором встановлений сторонами тривалістю 5 років (пункт 5.5).

Звернувшись з позовом 31.07.2009 року про звернення стягнення на предмет іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк», який Білозерським районним судом Херсонської області вирішено 23 червня 2010 року, банком використано право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, тобто, такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови та строк виконання основного зобов`язання.

Також встановлено, що оскільки останнім платежем за кредитним договором є 29 квітня 2009 року, а початок перебігу строку позовної давності за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання, п`ятирічний строк позовної давності сплив у липні 2014 року, тоді як позов банком був поданий у грудні 2014 року.

Так як позивач звернувся з позовом про стягнення кредитних коштів після спливу строку позовної давності, тому у позивача відсутнє право стягувати заборгованість за тілом кредиту, а також проценти та неустойку за кредитним договором.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні позову банку про стягнення кредитної заборгованості слід відмовити у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Тому апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 і Гриня Костянтина Андрійовича в інтересах публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 19 лютого 2016 року скасувати, постановити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового

рішення.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Бугрик

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.В. Базіль

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Г.В. Семиженко

Повний текст постанови складений 20 листопада 2019 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Бугрик