Справа № 487/5269/16-ц
Провадження № 2/487/28/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

08.01.2019 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Нікітіна Д.Г., при секретарі - Оцабера М.С. розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконкому ММР, третя особа - ПП «ЖЕК-10», про визнання членом сім'ї наймача, визнання права користування жилим приміщенням, зміну договору найму жилого приміщення, зобов'язання укласти договір найму, зобов'язання провести реєстрацію,

ВСТАНОВИВ:

21.10.2016 року ОСОБА_1 звернулась до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до Виконкому ММР, третя особа - ПП «ЖЕК-10», про визнання членом сім'ї наймача, визнання права користування жилим приміщенням, зміну договору найму жилого приміщення, зобов'язання укласти договір найму, зобов'язання провести реєстрацію.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що на початку 1999 р. вона, відповідно до вимог ст. 65 ЖК України, як член сім'ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3, вселилась до свого чоловіка ОСОБА_3, який є племінником ОСОБА_2, і який проживав у квартирі АДРЕСА_1, разом зі своєю тіткою ОСОБА_2, як член сім'ї наймача, а саме, як племінник. Проте до теперішнього часу позивач, ОСОБА_1, так і не зареєстрована за вказаною адресою.

Квартира АДРЕСА_1 не приватизована, не службова. Вказана квартира складається з однієї кімнати житловою площею 16,3 кв.м. та належить до комунальної власності територіальної громади міста Миколаєва і перебуває на балансі ПП «Шалгіс».

Також зазначає, що з моменту її вселення на початку 1999р. і до теперішнього часу мешкає у квартирі АДРЕСА_1, проте не має змоги зареєструватися за вказаною адресою та укласти договір найму жилого приміщення.

У жовтні 2016 року позивач звернулася до Виконкому Миколаївської міської ради із заявою про визнання її членом сім'ї наймача за раніше укладеним договором найму житлового приміщення, визнання її користування, переоформлення особового рахунку на її ім'я та реєстрацією її у вказаній квартирі, однак 18 листопада 2018 року їй було відмовлено в задоволенні вказаної заяви. До цього часу позивач також неодноразово зверталась до ПП «ЖЕК-10» з проханням про її реєстрацію у квартирі № 56, однак також отримувала відмови.

У зв'язку з чим просила суд позов задовольнити.

У судове засідання позивач та її представник не з'явились, надали заяву у якій підтримали у повному обсязі позовні вимоги та просили суд їх задовольнити з підстав зазначених у позові.

Відповідач та третя особа у судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, шляхом направлення судової повістки за адресою знаходження відповідно до вимог п. 1 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, однак заяв про відкладення розгляд у справи або проведення розгляд справи за його відсутності до суду не подав, правом на надання відзиву не скористався.

Згідно вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог статті 77 ЦПК України, згідно з якою належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не спростовують предмета доказування.

Частиною 1 статті 63 ЖК УРСР передбачено, що предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, була надана квартира АДРЕСА_1, для проживання.

ОСОБА_2 з 18.04.1987р. зареєстрована за вказаною адресою та є відповідальним квартиронаймачем згідно відомостей ПП «ЖЕК-10».

Квартира АДРЕСА_1 не приватизована, не службова. Вказана квартира складається з однієї кімнати житловою площею 16,3 кв.м. та належить до комунальної власності територіальної громади міста Миколаєва і перебуває на балансі ПП «Шалгіс».

Стаття 65 ЖК УРСР встановлює, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Жодної іншої угоди щодо порядку користування жилим приміщенням, у розумінні частини 2 статті 65 ЖК УРСР, між ОСОБА_2 та з ОСОБА_3 та ОСОБА_1, не укладалося.

На початку 1999 р. позивач, ОСОБА_1, відповідно до положень викладених у ст.. 65 ЖК України, як член сім'ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3, вселилась до свого чоловіка ОСОБА_3, який є племінником ОСОБА_2, і який проживав у квартирі АДРЕСА_1, разом зі своєю тіткою ОСОБА_2, як член сім'ї наймача, а саме, як племінник. Хоча до теперішнього часу позивач, ОСОБА_1, так і не зареєстрована за вказаною адресою.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.01.2007р. встановлено факт сумісного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім'єю без реєстрації шлюбу у спірній квартирі № 56. Також вказаним рішенням встановлено, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1

Згідно ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім'я якого видано ордер. Типовий договір найму жилого приміщення, правила користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території затверджуються Радою Міністрів Української РСР. Умови договору найму жилого приміщення, що обмежують права наймача та членів його сім'ї порівняно з умовами, передбаченими законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Типовим договором найму жилого приміщення та іншими актами законодавства Української РСР, є недійсними.

Згідно ст. 63 ЖК України, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо).

Відповідно до вимог ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно ч.1 ст.106 ЖК України, повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача.

Відповідно до ч. 2 ст.106 ЖК України, при відмові наймодавця у визнанні члена сім'ї наймача по договору найма наймачем, спір може бути вирішений у судовому порядку.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

З копії паспорта серії НОМЕР_1 ОСОБА_1, вбачається, що зареєстрованою або знятою з реєстраційного обліку ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 не значиться.

З метою реалізації свого права ОСОБА_1 звернулась до ПП «ЖЕК-10» із заявою про реєстрацію у квартирі АДРЕСА_1. Однак їй було відмовлено у зв'язку із тим, що ПП «ЖЕК-10» не займається питанням реєстрації.

Далі ОСОБА_1 звернулась до Виконкому Миколаївської міської ради із заявою про визнання її членом сім'ї наймача за раніше укладеним договором найму житлового приміщення, визнання її користування, переоформлення особового рахунку на її ім'я та реєстрації позивача в вказаній квартирі, однак 18 листопада 2018 року позивачу відмовлено в задоволенні вказаної заяви.

Частиною 2 статті 64 ЖК УРСР передбачено, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Факт спільного проживання позивача разом із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (племінник ОСОБА_2). та ведення позивачем із вказаними особами спільного господарства належним чином підтверджується Повідомленням Заводського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області №ЖЄО №18489 від 06.10.2016р., Актом ПП «ЖЕК-10» від 03.10.2016р., Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 06.08.2007р. справа № 2-1526/2007 та Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 04.06.2015р. провадження № 22-ц/784/1417/15, зазначені письмові докази підтверджують безумовну згоду наймача житла ОСОБА_2 на вселення ОСОБА_1 в спірну квартиру, та докази, які свідчать про постійне проживання, про ведення спільного господарства ОСОБА_1 разом з наймачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який є племінником ОСОБА_2 та цивільним чоловіком ОСОБА_1, та проживання разом як члени сім'ї, як родина.

Відповідно до Виписки з домової книги дому АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2., з 18.04.1987р.

Відповідно до Виписки з Особового рахунку НОМЕР_2 ПП «ЖЕК-10» № 1049 від 25.08.2015р. власником особового рахунку НОМЕР_2 є ОСОБА_2

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до статті 47 Конституції України та статті 1 ЖК України, громадяни мають право на житло.

Відповідно до ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках держаного і громадянського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Як роз'яснено у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування ЖК України", вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Отже, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача (чч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК УРСР).

Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім'ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Такого по суті висновку дійшов і суд касаційної інстанції під час ухвалення рішення колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30 вересня 2009 року у справі про визнання права користування жилим приміщенням і постановлення ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 8 грудня 2010 року у справі про визнання права користування жилим приміщенням та зміну умов договору найму жилого приміщення, в постанові Верховного Суду України від 11 липня 2012 року № 6-60цс12, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України ( в редакції, чинній на час розгляду справи) є обов'язковою для судів.

Відповідно до положень ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, неохідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення. а також на інших підставах. не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

Також з матеріалів справи вбачається, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 23.06.2016р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 25.10.2016р., які в свою чергу залишені без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 25.10.2017р. (справа № 487/1045/16-ц), ОСОБА_1 виселена з квартири № АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Відповідачем не надано доказів на спростування вищезазначених фактів.

За таких підстав, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги в частині визнання права користування жилим приміщенням, зміну договору найму жилого приміщення, зобов'язання укласти договір найму, зобов'язання провести реєстрацію задоволенню не підлягають.

Відтак у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині визнання права користування жилим приміщенням, зміну договору найму жилого приміщення, зобов'язання укласти договір найму, зобов'язання провести реєстрацію необхідно відмовити.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання членом сім'ї наймача, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення в цій частині позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 18, 48, 81, 141, 259, 263-264 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Виконкому ММР, третя особа - ПП «ЖЕК-10», про визнання членом сім'ї наймача, визнання права користування жилим приміщенням, зміну договору найму жилого приміщення, зобов'язання укласти договір найму, зобов'язання провести реєстрацію - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, членом сім'ї наймача квартири № АДРЕСА_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили через 30 днів після його проголошення та може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в строк і порядок, встановлений ст. ст. 354,355 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте районним судом при поданні відповідачем письмової заяви про перегляд заочного рішення протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення .

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, заяви про перегляд заочного рішення, якщо апеляційну скаргу, заяву про

Суддя Д.Г. Нікітін