ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7/19 Справа № 212/8101/17 Суддя у 1-й інстанції - Колочко О.В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Свистунової О.В.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Акціонерного Товариства Комерційний Банк "ПриватБанк",

на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 21 червня 2018 року

по справі за позовом Публічного акціонерного Товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного Товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2017 року до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу надійшов позов Публічного акціонерного Товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В січні 2018 року до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу надійшов зустрічний позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного Товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" про захист прав споживачів.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 21 червня 2018 року відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та відмовлено в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про захист прав споживачів.

В апеляційній скарзі Акціонерного Товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" просить рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 21 червня 2018 року в цивільній справі № 212/8101/17 за позовом Публічного акціонерного Товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного Товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" про захист прав споживачів скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" в повному обсязі.

У відзиві ОСОБА_3 на апеляційну скаргу Акціонерного Товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 21 червня 2018 року просить відмовити Акціонерному Товариству Комерційний Банк "ПриватБанк" в задоволенні апеляційної скарги і залишити рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 21 червня 2018 року в законній силі.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, 24.04.2008 року між сторонами по справі було укладено кредитний договір №б/н від 24.04.2008 року, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 9000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом (а.с. 11 т.1).

На підтвердження заявленого позову банком надану письмову анкету-заяву ОСОБА_3 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 24.04.2008 року (а.с.11 зв. т.1).

Відповідач неналежно виконує свої зобов'язання з повернення кредитних коштів та процентів за ними і станом на 07.11.2017 року утворилася заборгованість в сумі 28576,93грн., яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 4999,29, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 19542,74 грн., заборгованість за пенею та комісією в сумі 2197,90грн., 500,00грн.штраф (фіксована частина) та 1337,00грн штраф (процентна складова).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), що встановлено частиною другою статті 207 ЦК України.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав встановлених статтею 11 ЦК України, в тому числі з договорів та інших правочинів.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відмовляючи в задоволенні заявлених по справі позовів, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, оскільки виходив з того, що позивачем не доведено належними доказами наявність заборгованості ОСОБА_3 перед банком у сумі 42282,56грн.

Посилання банку в апеляційній скарзі на те, що відповідачем було підписано Анкету-Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, чим остання підтвердила, що ознайомлена з Умовами та правилами банківських послуг, Тарифами банку та неухильно їх дотримуватись, не можуть бути прийнятті до уваги, оскільки банком до позовної заяви додано заяву ОСОБА_3 про отримання 24 квітня 2008 року останньою кредитної картки НОМЕР_1, коли з позовом до суду ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором б/н від 14 квітня 2008 року.

Також у виписці про рух кредитних коштів, наданій позивачем, відсутні відомості про номери рахунків та відомості про номер кредитної картки та строку її дії, тому на підставі наданих позивачем доказів не можливо ідентифікувати ні кредитну картку, ні картковий кредитний рахунок, по якому здійснювався рух кредитних коштів із кредитним договором №б/н від 14.04.2008 року, що унеможливлює встановлення судом дійсності обставин, на які посилається позивач як на підставу своїх доводів.

Жодних доказів про отримання відповідачкою у 2008 році картки №б/н на підставі складеної ним анкети-заяви від 14 квітня 2008 року та що остання розпоряджалась відповідними коштами на умовах кредитного договору - позивачем не надано.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного Товариства Комерційний Банк "ПриватБанк"- залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу від 21 червня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

О.В. Свистунова