Постанова

Іменем України

21 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 635/4353/16-ц

провадження № 61-16524св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: комунальне підприємство «Харківське районне бюро технічної інвентаризації», публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», в особі регіональної філії «Південна залізниця», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 рішення Апеляційного суду Харківської області, у складі колегії суддів: Кіся П. В., Кружиліної О. А., Хорошевського О. М., від 15 березня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

В травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» (далі - КП «ХРБТІ»), публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця»

(далі - ПАТ «Українська залізниця»), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування розпорядження органу приватизації, визнання свідоцтва про право власності на житло недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що 22 листопада 2010 року відділом приватизації КП «ХРБТІ»було видано розпорядження № 18573 про приватизацію ним та членами його сім`ї - ОСОБА_2

і ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 , а 29 грудня 2012 року було виготовлено свідоцтво про право власності на зазначену квартиру, згідно якого власниками квартири є він, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Вважає, що приватизація спірної квартири була здійснена всупереч вимог чинного законодавства, а діями відповідачів порушені його права на користування житлом та приватизацію.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_1 зазначав, що

з 19 листопада 1994 року він перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , від якого мають сина ОСОБА_3 , але у 2004 році шлюбні відносини між ними фактично були припинені, із зазначено часу він став проживати із ОСОБА_4 , а ОСОБА_2 разом із сином добровільно виїхала зі спірної квартири.

16 серпня 2005 року шлюб між ним та ОСОБА_2 було розірвано.

У 2009 році він вирішив приватизувати квартиру АДРЕСА_1 . В підготовці та оформлені документів на приватизацію квартири йому допомагала колишня дружина ОСОБА_2 . При цьому, він підписував чисті бланки документів, які йому надавала ОСОБА_2 .

В подальшому він відмовився від приватизації квартири, ніяких дій для проведення приватизації та оформлення права власності на квартиру не вчиняв, а тому вважав, що приватизація квартири призупинилася.

Посилався на те, що засвідчення підписів в заяві на приватизацію квартири повинно відбуватися в присутності наймача та повнолітніх членів сім`ї при наявності їх паспортів. Натомість, посадова особа ПАТ «Українська залізниця» за його відсутності здійснила оформлення заяви на приватизацію, в яку були внесені неправдиві дані про його бажання приватизувати квартиру разом з колишньою дружиною та сином.

Крім того, в довідку про склад сім`ї були внесені відомості, що

ОСОБА_2 нібито є його дружиною, в той час як шлюб між ними було розірвано ще у 2005 році.

Посадові особи КП «ХРБТІ», не отримавши весь перелік документів, передбачений пунктом 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян (далі - Положення), підготували свідоцтво про право власності на квартиру.

Вважав, що оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в спірній квартирі не проживали з 2004 року, то не набули права на приватизацію.

Посилаючись на положення статті 345 ЦК України та статей 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», з урахуванням поданих уточнень, позивач просив суд:

- визнати колишню дружину ОСОБА_2 та сина ОСОБА_3 такими, що не проживали без поважних причин більше 6 місяців в квартирі АДРЕСА_1

і не мали законних підстав на приватизацію зазначеної квартири;

- визнати недійсним розпорядження органу приватизації відділу приватизації КП «ХРБТІ» № 18573 від 22 жовтня 2009 року;

- визнати недійсним свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 від 29 грудня 2012 року, видане на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 відділом приватизації КП «ХРБТІ» на спірну квартиру.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Харківського районного суду Харківської області, у складі судді Березовської І. В., від 26 грудня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним розпорядження органу приватизації відділу приватизації КП «ХРБТІ» № 18573 від 22 жовтня 2009 року.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1

від 29 грудня 2012 року, видане на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відділом приватизації КП «ХРБТІ» на квартиру АДРЕСА_1 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в спірній квартирі на момент приватизації не проживали понад шість місяців, а оскільки за змістом Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» участь у приватизації житла мають право лише особи, які постійно в ньому проживають, то приватизацію відповідачами спірного житлового приміщення здійснено незаконно.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 15 березня 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_2 і ОСОБА_3 задоволено.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 26 грудня

2016 року про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 скасовано і ухвалено і цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове, апеляційний суд виходив з того, що станом на час вирішення справи судом першої інстанції, а також на час його перегляду апеляційним судом, відсутній встановлений повноважним органом факт, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 без поважних причин більше шести місяців до моменту приватизації не проживали в спірному житловому приміщенні.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Орда С. Б., посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду, залишивши резолютивну частину рішення Харківського районного суду Харківської області від 26 грудня

2016 рокубез змін. Мотивувальну частину рішення суду першої інстанції доповнити тим, що приватизація квартири відбулася зі значними порушеннями законодавства про приватизацію, за недійсними документами, з порушенням термінів надання документів, поспішного винесення рішення органу приватизації за відсутності передбаченого законодавством переліку документів та шляхом обману зі сторони ОСОБА_2 .

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У квітні 2017 року представником ОСОБА_1 - адвокатом

Ордою С. Б. подано касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Харківської області від 15 березня 2017 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 травня 2017 року відкрито касаційне провадження по справі № 635/4353/16-ц та витребувано її матеріали з місцевого суду.

Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

03 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 635/4353/16-ц передано судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована помилковістю висновків суду апеляційної інстанції.

Під час розгляду справи судами не надано належної оцінки всім допущеним порушення законодавства про приватизацію житла, порушенню процедури підготовки та прийняття документів, попереднє поспішне прийняття рішення про приватизацію і відсутність передбаченого для приватизації повного переліку документів. Такі порушення суд першої інстанції визнав не суттєвими, а суд апеляційної інстанції взагалі такими, що відповідають законодавству про приватизацію.

Обставини переїзду ОСОБА_2 разом з сином на проживання окремо від ОСОБА_1 і їх відсутність в приватизованій квартирі без поважних причин більше 5 років на час проведення приватизації квартири достовірно встановлені.

Висновки апеляційного суду про те, що ОСОБА_1 письмово не відмовився від приватизації і цей факт є формою його волевиявлення на приватизацію та про відсутність фальсифікації документів ОСОБА_2 є помилковими.

Твердження ОСОБА_2 про прояви насильства в сім`ї нічим не підтверджуються, а тому висновки апеляційного суду про їх наявність є упередженими та безпідставними.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на касаційну скаргу

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення на касаційну скаргу, а саме

у червні 2017 року від ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південна залізниця» та ОСОБА_2 , а у липні 2017 року

від ОСОБА_3 , в якому відповідачі, посилаючись на правильне застосування апеляційним судом норм права, просили залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Іншими учасниками справи відзив (заперечення) на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що згідно розпорядження відділу приватизації комунального підприємства «Харківське районне бюро технічне інвентаризації» № 18573 від 22 жовтня 2009 року прохання наймача ОСОБА_1 про передачу у спільну сумісну власність йому та членам його сім`ї квартири АДРЕСА_1 задоволено.

Розпорядження від 22 жовтня 2009 року керівника органу приватизації про задоволення заяви ОСОБА_1 та доручення відділу приватизації при КП «ХРБТІ» оформити свідоцтво про власність на житло здійснено на підставі письмової заяви уповноваженого ОСОБА_1 , погодженої з членами його сім`ї ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , підпис яких посвідчено начальником Харківської дистанції колії (балансоутримувача будинку), довідки про склад сім`ї заявника, копій паспортів та свідоцтва про народження неповнолітнього ОСОБА_3 , розрахунку площі, довідки про присвоєння ідентифікаційних кодів, довідки ВАТ «Ощадбанк» про невикористання житлових чеків, довідки Харківської дистанції колії Південної залізниці про віднесення приміщення до об`єктів приватизації.

29 грудня 2012 року відділом приватизації комунального підприємства «Харківське районне бюро технічне інвентаризації» видано свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 .

На момент приватизації житла ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та їх неповнолітній син ОСОБА_3 були зареєстровані в спірній квартирі.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 19 листопада

1994 року по 16 серпня 2005 року, та від шлюбу мають сина

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 14 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 13 жовтня 2016 року, скасоване за нововиявленими обставинами рішення цього ж суду від 21 жовтня 2014 року у цивільній справі № 635/6728/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 213 ЦПК України (в редакції, що діяла на час ухвалення оскаржуваного судового рішення) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 1, частини першої статті 5, статті 8 Закону України

«Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон № 2482-XІІ) наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації.

За змістом частини четвертої статті 9 Житлового кодексу УРСР

(далі - ЖК УРСР) ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були вселені в спірну квартиру та проживали в ній як члени сім`ї наймача. На час приватизації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в спірній квартирі не проживали, проте за ними зберігалося право користування цією квартирою.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 жовтня 2014 року, на підставі якого їх було визнано такими, що втратили право користування цим житлом і знято з реєстрації, скасовано та в задоволенні цього позову ОСОБА_1 відмовлено.

Таким чином ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мали право на участь у приватизації спірної квартири.

Подані до органу приватизації матеріали не містять, а суду не надано доказів на підтвердження існування обставин, які є підставою для відмови у приватизації спірної квартири.

При цьому, ОСОБА_1 не оспорює той факт, що заява від 22 липня 2009 року про приватизацію квартири ним підписана.

Відомості про відкликання ОСОБА_1 заяви від 22 липня 2009 року про приватизацію квартири в матеріалах справи відсутні.

Колегія суддів апеляційного суду обґрунтовано відхилила доводи позивача про фальсифікацію документів, поданих до органу приватизації, за відсутності належних доказів на підтвердження зазначених обставин, зазначивши, що копія поданої ОСОБА_1 до поліції від 08 листопада 2016 року про підробку документів підтверджує лише подання такої заяви, а не факт підробки.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення апеляційного суду ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Апеляційним судом правильно застосовано норми матеріального та процесуального права та на підставі належним чином оцінених доказів зроблені обґрунтовані висновки про відмову в задоволенні позову (стаття 212 ЦПК України 2004 року).

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 26 грудня

2016 року обґрунтовано скасовано апеляційним судом, а тому відсутні підстави для його доповнення.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 15 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:В. В. Шипович Є . В. Синельников С. Ф. Хопта