ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 645/7822/18

провадження № 22-ц/790/4147/19

12 листопада 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бровченка І.О.,

суддів: Колтунової А.І., Бурлака І.В.,

за участю секретаря Прокопчук І.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - фізична особа підприємець ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

третя особа приватний виконавець Родін Геннадій Вікторович,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Костіва Тараса Зіновійовича на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 серпня 2019 року в складі судді Єрмоленко В.Б.

п о с т а н о в и в:

В провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний виконавець Родін Г.В., про визначення часток співвласників квартири та зняття арешту. Ухвалою суду від 15 серпня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі.

12 серпня 2019 року до суду звернувся представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 з заявою про забезпечення позову шляхом зупинення продажу арештованого майна квартири АДРЕСА_1 . Заява обґрунтована тим, що з 05 листопада 1988 року позивач ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 , спірна квартира придбана під час шлюбу 08.06.2015 року відповідачем ОСОБА_3 за згодою позивача та за спільні кошти, однак в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 зазначений лише відповідач ОСОБА_3 , будь-які дані про перебування квартири у їх спільній сумісній власності відсутні. Відповідач ОСОБА_3 є боржником у виконавчих провадженнях ВП № 59003048, ВП 59003363, які відкриті за виконавчими листами виданими Московським районним судом м. Харкова про стягнення з нього грошових коштів на користь ФОП ОСОБА_2 . Зазначені виконавчі провадження об`єднані приватним виконавцем Родіним Г.В ОСОБА_5 , який здійснює за ними примусове стягнення, у зведене виконавче провадженні 59003505. В порядку примусового виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошових коштів, приватний виконавиць Родін Г.В. у рамках вищевказаних виконавчих проваджень, керуючись інформацією Державного реєстру речових прав, вживає заходів щодо накладення стягнення на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , як таку що знаходиться у особистій власності ОСОБА_3 без врахування особливостей накладання стягнення на майно, яке перебуває у спільній сумісній власності, передбачених приписами ст.371 ЦК України, ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», з яких вбачається, що стягнення може бути накладено лише на частку у спільному майні, що належить боржникові, розмір якої визначається судом. Заявник зазначає, що процедура стягнення заборгованості з її чоловіка ОСОБА_3 може бути завершена її примусовою реалізацією.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 серпня 2019 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Костіва Т.З. про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний виконавець Родін Г.В., про визначення часток співвласників квартири та зняття арешту відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Костіва Т.З. підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його, тощо. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Згідно п. 5 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується шляхом, зокрема, зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

З роз`яснення даного Пленумом Верховного Суду України в своїй постанові №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання та утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимоги, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Згідно з Конвенцією про захист прав і основних свобод людини (ст.1) високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені у розділі 1 цієї конвенції.

Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Так, згідно п. 43 рішення ЄСПЛ по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено виділеними матеріалами справи, що відповідач ОСОБА_3 є боржником у виконавчих провадженнях ВП № 59003048, ВП 59003363, які відкриті за виконавчими листами виданими Московським районним судом м. Харкова про стягнення з нього грошових коштів на користь ФО- ОСОБА_6 .. Зазначені виконавчі провадження об`єднані приватним виконавцем Родіним Г.В., який здійснює примусове стягнення, у зведене виконавче провадження 59003505.

В рамках зведеного виконавчого провадження № 59003505 постановою приватного виконавця Родіного Г.В ОСОБА_5 від 04 липня 2019 року описано та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

10 липня 2019 року приватним виконавцем Родіним ГВ. у виконавчому проваджені ВП № 59003048 винесена постанова про призначення суб`єкта оціночної діяльності.

З матеріалів справи вбачається, що 15 серпня 2019 року суддею Жовтневого районного суду м. Харкова прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ФО ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний виконавець Родін Г.В., про визнання часток співвласників квартири та зняття арешту та відкрито провадження у справі.

Доказів того, що на час звернення з заявою про забезпечення позову позивач уточнювала свої позовні вимоги та зверталась до суду першої інстанції з позовом про визнання права власності на майно та зняття з нього арешту, матеріали справи не містять.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з її необґрунтованості та недоведеності тієї обставини, що невжиття заходів забезпечення позову ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду. Забезпечення позову у спосіб, зазначений у заяві, що розглядається, може призвести до порушення прав учасників виконавчого провадження щодо виконання рішення суду, яке набрало законної сили .

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з позовною заявою та заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначає, що спірна квартира на яку накладено арешт приватним виконавцем, була набута подружжям під час шлюбу, у зв`язку з чим належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. З посиланням на вимоги ст. ст. 60, 70 СК України, ст. ст. 372, 392 ЦК України позивач зазначає, що третьою особою приватним виконавцем Родіним Г. ОСОБА_8 не визнається право спільної сумісної власності подружжя. В обґрунтування вимог посилається, що у разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця (ч. 6 ст. 48 ЗУ Про виконавче провадження»).

Разом з тим, незважаючи на обґрунтування позову, з позовними вимогами про визнання права власності на частину спірної квартири позивач не зверталась.

У зв`язку з цим, правові підстави для забезпечення позову у спосіб, визначений п. 5 ч. 1 ст. 150 ЦПК України відсутні, оскільки з позовними вимогами про визнання права власності та зняття з нього арешту позивач не зверталась.

Крім того, наявні в виділених матеріалах справи докази не містять відомостей, що спірна квартира була передана приватним виконавцем на реалізацію.

Отже, суд допустив порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи щодо мотивів відмови у задоволені заяви про забезпечення позову, що у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою для змінити судового рішення.

Посилання представника ОСОБА_2 ОСОБА_9 щодо закриття апеляційного провадження відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 362 ЦПК України колегія суддів відхиляє, оскільки під час апеляційного перегляду справи колегією суддів досліджувались повноваження адвоката Костіва Т.З. щодо представництва інтересів Єрхової О.М.

Керуючись ст. ст. 351, 367, 368, 374, 376 382, 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Костіва Тараса Зіновійовича задовольнити частково.

ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 серпня 2019 рокузмінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку, безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20 листопада 2019 року.

Головуючий І.О. Бровченко

Судді І.В. Бурлака

А.І. Колтунова