КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

09 серпня 2019 року Київський апеляційний суд у складі судді Чобіток А.О., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 05 листопада 2018 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором , -

у с т а н о в и в :

У листопаді 2018 року позивач звернувся до суду першої інстанції з вищезазначеним позовом.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 05 листопада 2018 року відкрито провадження по справі.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 неодноразово подавались апеляційні скарги, за якими ухвалами Київського апеляційного судувід 27 лютого 2019 року (а.с. 174 том 1), 13 березня 2019 року (а.с. 184 том 1), 27 березня 2019 року (а.с. 203 том 1), 11 квітня 2019 року (а.с. 212 том 1), 11 травня 2019 року (а.с. 221-222 том 1), 30 травня 2019 року (а.с. 237 том 1), 14 червня 2019 року (а.с. 245 том 1), 27 червня 2019 року (а.с. 4-5 том 2), 19 липня 2019 року (а.с. 14-15 том 2), 24 липня 2019 року (а.с.26-29 том 2) відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

29 липня 2019 року ОСОБА_1 в одинадцяте направив апеляційну скаргу на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 05 листопада 2018 року .

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкриті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

За обставин існування постанов про відмову у відкриті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 05 листопада 2018 року, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 05 листопада 2018 року , направлену ним 29.07.2019 року.

Згідно із частинами 1, 2, пункту10 частини 3 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства (ч. 2 ст.121 ЦПК України).

Частиною 3 статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції уважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Як убачається із матеріалів справи, то вперше апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 05 листопада 2018 року подав у лютому 2019 року. Київський апеляційний суд ухвалою від 27.02.2019 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою, роз`яснивши право та строки її оскарження у касаційному порядку.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 358 ЦПК України існування ухвали Київського апеляційного суду від 27.02.2019 року про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 05 листопада 2018 року позбавляє останнього повторного апеляційного оскарження указаної ухвали, про що ОСОБА_1 було роз`яснено Київським апеляційним судом в ухвалі від 13.03.2019 року, якою відмовлено у відкритті апеляційного провадження за повторною апеляційною скаргою ОСОБА_1 , направленою ним 01.03.2019 року на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 05 листопада 2018 року ( а.с.184 том 1).

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення ( п. 1 ч. 2 ст. 44 ЦПК України).

Незважаючи на те, що ухвалою суду від 13.03.2019 року Київський апеляційний суд роз`яснив ОСОБА_1 неможливість повторного оскарження ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 05 листопада 2018 року, останній направив на вказану ухвалу дев`ять апеляційних скарг.

Неодноразове оскарження ухвали про відкриття провадження шляхом подання відповідних скарг, за якою вже прийнято судове рішення судом апеляційної інстанції, є явним проявом дій, що вчиняються з метою перешкоджання судочинству та затягування розгляду справи, унаслідок чого суд позбавлений можливості належним чином розглянути справу по суті у визначений процесуальним законодавством процесуальний строк, оскільки зобов`язаний направляти матеріали справи до суду апеляційної інстанції .

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року всправі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволікання у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Дії ОСОБА_1 щодо систематичної подачі апеляційних скарг на одне і теж саме судове рішення суд апеляційної інстанції розцінює як зловживання процесуальними правами та нехтування процесуальними обов`язками, яке спрямоване на безпідставне затягування та перешкоджання розгляду справи, що суперечить завданню цивільного судочинства.

Частиною 4 ст. 44 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Згідно із ст.143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст.144 ЦПК України одним із заходів процесуального примусу є штраф.

Суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству (п. 2 ч.1 ст.148 ЦПК України).

Київський апеляційний суд ухвалами від 14 червня 2019 року (а.с. 245 том 1), від 27 червня 2019 року (а.с. 4-5 том 2) та від 19 липня 2019 року (а.с. 14-15 том 2) попередив відповідача ОСОБА_1 щодо неможливості подальшого зловживання правами на оскарження та роз`яснено наслідки такого зловживання, передбачені ст.148 ЦПК України.

Проте, незважаючи на такі попередження суду, ОСОБА_1 15.07.2019 року вкотре направив апеляційну скаргуна ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 05 листопада 2018 року.

Суд апеляційної інстанції ухвалою від 24.07.2019 року такі дії ОСОБА_1 визнав зловживанням процесуальними правами та застосував до останнього заходи процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб ( а.с.26-29 том 2).

29.07.2019 року ОСОБА_1 направив поштою апеляційну скаргу на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 05 листопада 2018 року в одинадцятий раз ( а.с.46-48 том 2).

Відповідно до ч. 2 ст. 148 ЦПК України, у випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зважаючи на повторність танеодноразовість зловживання ОСОБА_1 процесуальними правами за обставин наведених вище, суд приходить до висновку про необхідність застосування до відповідача заходу процесуального примусу у виді накладення штрафу в розмірі п`яти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб ( розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на січень 2019 року становить 1921,00 грн., п`ять його розмірів - 9605,00 грн.), що становить 9605,00 грн..

Визначаючи розмір штрафу суд виходить з того, що дії ОСОБА_1 свідчать про грубе зловживання процесуальним правом на оскарження судового рішення та є недопустимими.

Згідно із ч. 5 ст. 148 ЦПК України ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Стягувачем за таким виконавчим документом є Державна судова адміністрація України.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили ( ч. 2).

Ухвалу про стягнення штрафу може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду вищої інстанції ( ч. 4 ст. 148 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 44, 143, 144, 148, 358 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 05 листопада 2018 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) у дохід державного бюджету штраф у розмірі п`яти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 9605,00 грн. (дев`ять тисяч шістсот п`ять гривень 00 коп.).

Строк пред`явлення ухвали до примусового виконання в частині стягнення штрафу становить три місяці, починаючи з наступного дня після набрання нею законної сили.

Ухвала суду в частині відмови у відкритті провадження за апеляційною скаргою набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Ухвала суду в частині накладення штрафу може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з моменту її підписання суддею.

Суддя : А.О. Чобіток