Ухвала

Іменем України

25 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 310/74/19

провадження № 61-20812ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 червня 2019 року у складі судді Троценко Т. А. та постанову Запорізького апеляційного суду від 08 жовтня

2019 року у складі колегії суддів: Крилової О.В., Полякова О. З., Онищенко Е. А., у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Міністерства оборони України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивував тим, що у період з 20 вересня 1984 року по 24 грудня 1985 року під час проходження служби у Збройних Силах СРСР він приймав участь у бойових діях на території Демократичної Республіки Афганістан та отримав ушкодження здоров`я, а саме: ішемічну хворобу серця (стабільна стенокардія напруги ФК11, постінфарктний кардіосклероз перетинки, верхівки без строку давності), атеросклероз, фіброз стулок мітрального клапану, мітральна недостатність 11, СН-11-А, ФК-11-111, гіпертонічна хвороба ІІ ступеня, гіпертезивне серце, змішана дисциркуляторна енцефалопатія ІІ-ІІ ступеня з вираженим вестибуло-атактичним синдромом, гіпертонічна ангіопатія сітківки обох очей, розповсюджений остеохондроз хребта з хронічним полірадікулярним больовим синдромом. У зв`язку з чим він зазнав значних душевних та фізичних страждань, викликаних дискомфортом, пов`язаним з постійними головними болями, порушенням сну, неможливістю відновити стан здоров`я, необхідністю докладання додаткових зусиль для організації свого життя, медичним обмеженням образу життя. З 17 жовтня 2018 року йому встановлена ІІ група інвалідності безстроково.

Посилаючись на наведене просив стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди 300 000,00 грн.

Короткий зміст ухвалених судових рішень

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 червня 2019 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, виходив з того, що спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування такої шкоди, однак на час проходження позивачем військової служби не діяв Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», прийнятий 20 грудня 1991 року, та ЦК України в редакції 2003 року. Законодавство, чинне на момент отримання позивачем ушкодження здоров`я, не містило положень щодо відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У листопаді 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , у якій вони просили скасувати рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від

21 червня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року, направити справу на новий розгляд до місцевого суду, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована посиланнями на те, що суди не надали належної правової оцінки обставинам справи та не урахували доводів заявника про те, що відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України, а тому саме на Міністерство оборони України, як уповноважений орган державного управління, покладено обов`язок держави відшкодувати завдану ОСОБА_1 моральну шкоду.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необгрунтованою.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необгрунтованою.

За змістом пункту 1 частини четвертої статті 394 ЦПК України у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд може визнати касаційну скаргу необгрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд вже викладав у своїй постанові висновок щодо питання правильного застосування норми права, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення у відповідності з таким висновком.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необгрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (статті 23, 1167 ЦК України).

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з пунктами 2, 3 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09 лютого 1999 року N 1-7/99 за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце. Проте надання зворотної сили в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня

1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди, необхідно з`ясовувати, коли виникли правовідносини сторін, коли заподіяна моральна шкода.

З огляду на зазначене, відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції з яким погодився і апеляційний суд, правильно виходили з того, що спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у особи права на відшкодування шкоди. Законодавство, що було чинним на момент отримання позивачем ушкодження здоров`я (1984-1985 роки), не містило положень щодо відшкодування моральної шкоди.

Зазначене узгоджується з правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 332/3368/16-ц.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Касаційна скарга не містить обгрунтованих посилань на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, а зводиться до незгоди заявника із ухваленими судовими рішеннями, законність та обгрунтованість яких доводами касаційної скарги не спростована.

Ураховуючи наведене, рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 червня 2019 року та постанова Запорізького апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року, ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до висновку викладеного Верховним Судом, щодо питання правильного застосування норм права, порушеного у касаційній скарзі, що свідчить про необгрунтованість скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п`ятою статті

394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 червня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 08 жовтня 2019 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:Г. І. Усик І. Ю. Гулейков О. В. Ступак