Справа № 367/2924/19
Провадження по справі № 2/367/4011/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 року Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Карабаза Н.Ф.,

при секретарі Стародубець О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпінь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ірпінської міської ради про скасування розпорядження та поновлення на роботі, -

в с т а н о в и в :

До Ірпінського міського суду Київської області звернулася ОСОБА_1 з позовом до Ірпінської міської ради про скасування розпорядження та поновлення на роботі. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 12 березня 2016 року між ОСОБА_1 та Ірпінською міською радою укладено Контракт з керівником комунального закладу, відповідно до умов якого позивач в якості керівника зобов`язується безпосередньо і через адміністрацію комунального закладу здійснювати поточне управління закладом, а саме: Комунальним закладом «Центральний міський стадіон».Згідно з п. 27 Контракту: «Цей Контракт дії з 12.03.2016 року до 11.03.2017 року і набирає чинності з дня підписання Сторонами. Якщо після закінчення строку дії контракту трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього контракту вважається продовженою на строк, на який його було укладено».Разом з тим додатковою угодою б/н від 12.03.2016 року внесено зміни щодо строку дії контракту та його продовжено до 12.03.2019 року. Разом з тим, у відповідь на адвокатський запит, 20.03.2019 року стало відомо, що позивач звільнений із займаної посади на підставі Розпорядження № 50-о від 11.03.2019 року у зв`язку із закінчення строку контракту. В будь-який інший спосіб позивач не отримувала від відповідача зазначене вище розпорядження, а останній не надсилав останнє на адресу позивача. Разом з тим, позивач, вважає, що звільнення з роботи відбулось з порушенням трудового законодавства без достатніх на те правових підстав, а відтак розпорядження про звільнення є незаконним та підлягає скасуванню, а позивач поновленню на роботі з огляду на наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП: «Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк нього дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін». Згідно з ч. 1 ст. 23 КЗпП: «Трудовий договір може бути: 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами». В свою чергу, слід зауважити, що згідно з ч. 1 ст. 36 КЗпП: «Підставами припинення трудового договору є: 2) закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення». Відповідно до ч. 1 ст. 39-1 КЗпП: «Якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк». З аналізу процитованих вище норм вбачається, що контракт укладений між позивачем та відповідачем міг би бути припиненим у зв`язку із закінчення строку на який його було укладено, однак виключно за наступних умов: 1) одна із сторін вимагає їх розірвання; 2) трудові відносини фактично припинились. Однак, слід звернути увагу суду на те, що позивач в період з 05.03.2019 року по 15.03.2019 року перебувала у лікарняній відпустці у зв`язку із хворобою. Крім того, після завершення лікарняної відпустки позивач продовжувала виконувати свої трудові обов`язки, що прослідковується із підписаних в період з 18.03.2019 року по 20.03.2019 року розпорядчих документів, а також табелю обліку робочого часу. Слід додатково наголосити, що позивач у будь-який спосіб не отримувати від відповідача жодних повідомлень чи документів, які б свідчили про те, що відповідач вимагає розірвання контракту, а останнім не вчинено жодних активних дій на припинення такого контракту. Відповідач не вимагав припинення контракту між позивачем та відповідачем, а позивач, в свою чергу, продовжував фактично виконувати свої трудові функції, а тому варто вести мову про те, що трудовий договір між сторонами судового спору є продовженим на невизначений строк, а звільнення Позивача є незаконним. Позивач додатково звертає увагу суду на той факт, що навіть якщо припустити, що контракт дійсно припинив свою дію та не був продовжений на невизначений строк, то відповідач повинен був працевлаштувати позивача. Також зауважує, що станом на сьогодні позивач є вагітною, що підтверджується Обмінною карткою пологового будинку та протоколом УЗД вагітної від 20.03.2019 року, а тому відповідач, якщо припустити, що дійсно контракт припинився, повинен був працевлаштувати позивача.Такий обов`язок, на думку позивача, відповідач повинен був виконати у день звільнення, однак останній, свій обов`язок не виконав.Вказані обставини свідчать виключно про те, що відповідач, якби звільнення було законним, повинен був здійснити комплекс активних дій, а саме: 1) завчасно повідомити про припинення контракту та не бажання продовжувати трудові відносини; 2) прийняти розпорядження про звільнення; 3) видати трудову книжку та провести повний розрахунок, 4) працевлаштувати позивача. З цього слідує, що саме 11 березня 2019 року відповідач не приймав спірне розпорядження, оскільки в цей же день не було працевлаштовано позивача, та навіть не запропоновано іншу роботу, та не здійснено весь комплекс дій необхідних для звільнення, а таке розпорядження було, ймовірно, зроблено «заднім числом» після отримання адвокатського запиту з метою створення процесуальних та правових підстав для звільнення позивача. Просить суд визнати протиправним та скасувати розпорядження № 50-о від 11.03.2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Комунального закладу «Центральний міський стадіон» Ірпінської міської ради; поновити ОСОБА_1 на посаді директора Комунального закладу «Центральний міський стадіон» Ірпінської міської ради, судові витрати покласти на відповідача.

25.04.2019 року до суду від представника Ірпінської міської ради Залужняк О.В. надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що з викладеними у позові доводами позивача погодитися не можливо з огляду на наступне. 12.03.2016 року між Ірпінською міською радою та ОСОБА_1 було укладено контракт з керівником комунального закладу строком дії з 12.03.2016 року по 11.03.2017 року 12.03.2017 року до контракту з керівником комунального закладу від 12.03.2016 року було укладено додаткову угоду про внесення змін, а саме в частині строку дії контракту який продовжено даною угодою до 12.03.2019 року 12.03.2019 року відповідно до розпорядження № 50-о від 11.03.2019 року в.о. міського голови ОСОБА_1 звільнено з посади директора Комунального закладу «Центральний міський стадіон» у зв`язку з закінченням контракту. Строкові трудові договори підлягають припиненню після закінчення їх строку, навіть якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи неробочий день. Роботодавець повинен не пізніше ніж в останній день роботи працівника за строковим трудовим договором видати наказ про його звільнення на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП у зв`язку із закінчення строку договору. Припинення договору після закінчення строку не потребує заяви працівника. Підставою для його звільнення буде наказ про прийняття на роботу. Власник також не зобов`язаний попереджати працівника про майбутнє звільнення. Звільнення працівника у зв`язку з закінченням строку строкового трудового договору не є ініціативою роботодавця, а є лише наслідком спливу строку дії строкового трудового договору. Щодо твердження позивача відносно застосування ч. 3 ст. 184 Кодексу законів про працю, дійсно слід ураховувати гарантії, передбачені для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років), одиноких матерів за наявності дитини віком до 14 років або дитини-інваліда (ч. 3 ст. 184 КЗпП), за якими у разі їх звільнення після закінчення строкового трудового договору проводиться обов`язкове працевлаштування. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більш ніж три місяці з дня закінчення строкового трудового договору. Звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору. Але в даному випадку, від позивача на адресу Ірпінської міської ради не надходили довідки ні відносно тимчасової непрацездатності, ні медичного висновку, який би підтверджував вагітність. Тобто, позивач не повідомила відповідача про свою вагітність, заява не була зареєстрована у встановленому порядку. У разі наявності у Ірпінської міської ради відповідних документів до закінчення контракту щодо вагітності працівника ОСОБА_1 , Ірпінською міською радою вчинилися б дії щодо її працевлаштування. Враховуючи вищевикладене, вважає, що розпорядження прийняте Ірпінською міською радою відповідає чинному законодавству України, а тому підсумовуючи та керуючись Кодексом законів про працю України, враховуючи судову практику, а саме Постанову Верховного Суду від 6 березня 2018 року по справі № 664/2284/16-ц, Постанову Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 р., просить суд відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Ірпінської міської ради Київської області про скасування розпорядження та поновлення на роботі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 просила задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 . - адвокат Наєм Масі-Мустафа просив задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні представник відповідача Ірпінської міської ради - Черкас А.В. просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення учасників процесу суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 12 березня 2016 між Ірпінською міською радою в особі міського голови ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено контракт з керівником комунального закладу про таке: ОСОБА_1 призначається на посаду директора Комунального закладу «Центральний міський стадіон» Ірпінської міської ради на строк дії цього контракту.

Відповідно до підпункту 2 п. 8 розділу ІІ контракту з керівником комунального закладу від 12 березня 2016 року орган управління майном має право звільняти керівника з посади в разі закінчення строку дії цього контракту.

Відповідно до п. 25 розділу V контракту з керівником комунального закладу від 12 березня 2016 року за два місяці до закінчення строку дії цього контракту він може бути продовжений за згодою сторін відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 27 розділу VI контракту з керівником комунального закладу від 12 березня 2016 року контракт діє з 12 березня 2016 року до 11 березня 2017 року і набирає чинності з дня підписання сторонами. Якщо після закінчення строку дії цього контракту трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього контракту вважається продовженою на строк, на який його було укладено.

Відповідно до додаткової угоди № б/н від 12 березня 2017 року до контракту з керівником комунального закладу від 12 березня 2016 року внесено зміну до контракту, а саме викладено пункт 27 контракту в новій редакції: 6.1. Цей контракт діє з 12 березня 2017 року до 12 березня 2019 року і набирає чинності з дня підписання сторонами. Дана угода укладена у двох примірниках, які мають одинакову юридичну силу, зберігаються у кожної із сторін та є невід`ємною частиною контракту. Інші умови контракту залишено без змін.

Відповідно до розпорядження про звільнення з роботи від 11 березня 2019 року № 50-о в.о. міського голови - першого заступника міського голови ОСОБА_3 звільнено ОСОБА_1 з посади директора Комунального закладу «Центральний міський стадіон» Ірпінської міської ради 12 березня 2019 року у зв`язку з закінченням контракту.

Вказані відомості підтверджені записами, що містяться в трудовій книжці серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 , оригінал якої досліджено судом.

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9 визначено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

Згідно ч. 1 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

За змістом ч. 3 ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП підставами припинення трудового договору є закінчення строку трудового договору (пункти 2, 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Звільнення у зв`язку із завершенням дії контракту, по суті, не є розірванням трудового контракту, а є припиненням контракту у зв`язку із закінченням строку його дії.

В судовому засіданні позивач підтвердила, що між нею та відповідачем було укладено контракт на визначений строку, а саме до 12 березня 2019 року.

Суд зауважує, що на виконання умов п. 25 розділу V контракту з керівником комунального закладу від 12 березня 2016 року за два місяці до закінчення строку дії контракту не був продовжений за згодою сторін відповідно до законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України в період тимчасової непрацездатності не допускається звільнення працівників з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Оскільки, звільнення ОСОБА_1 відбулося у зв`язку із закінчення строку дії трудового договору, на підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України, суд дійшов висновку про відсутність у діях відповідача порушень трудових прав позивача.

Щодо тверджень позивача, що звільнення відбулося у період вагітності та відповідачем не було її працевлаштовано, то слід зазначити наступне.

Пред`являючи позов і даючи пояснення в ході розгляду справи позивач вказувала, що на час звільнення вона була вагітна, а відповідачем не було здійснено її працевлаштування після закінчення строку дії контракту.

Статтею 23 Загальної декларації з прав людини передбачено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення.

Частиною третьою статті 184 КЗпП України визначено, що звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179 КЗпП України), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням.

Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Проте позивачем не було надано доказів, що вона повідомляла відповідача про свою вагітність. Натомість позивачем надано лист непрацездатності серія АДХ № 017626 відповідно до якого вона була звільнена від роботи з 05 березня 2019 року, стати до роботи 16 березня 2019 року. Причина непрацездатності захворювання загальне.

Більш того, в судовому засіданні позивачем надано для огляду вищевказаний листок непрацездатності суду, що підтверджує доводи відповідача стосовно того, що його позивач йому не надавала.

Враховуючи, що звільнення відбулося 12 березня 2019 року, а доказом наявності вагітності в ОСОБА_1 є протокол ультразвукового обстеження вагітних від 20 березня 2019 року відповідач був позбавлений можливості здійснити звільнення ОСОБА_1 з обов`язковим працевлаштуванням, як того вимагає ст. 184 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З аналізу наведених вище норм та встановлених судом обставин вбачається, що звільнення позивача з роботи за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України здійснено відповідачем з дотриманням норм трудового законодавства, а тому позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасувати розпорядження № 50-о від 11.03.2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Комунального закладу «Центральний міський стадіон» Ірпінської міської ради та поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Комунального закладу «Центральний міський стадіон» Ірпінської міської ради не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.7 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову позивача, звільненого від сплати судових витрат.

Керуючись ст. ст. 23, 36 КЗпП України, ст. ст. 81, 89, 141, 259, 263-264 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Ірпінської міської ради про скасування розпорядження та поновлення на роботі - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст судового рішення буде складено протягом 10 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Суддя Н.Ф. Карабаза