Провадження № 22-ц/802/1058/19 Категорія: 29 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Галицької І.П.,

представника третьої особи Колбуна В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Управління Державної казначейської служби у м. Луцьку Волинської області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Луцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області, правонаступником якого є: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, про відшкодування шкоди за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 вересня 2019 року ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Держави України в особі Управління Державної казначейської служби у м. Луцьку Волинської області, третя особа - Луцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області, про відшкодування шкоди.

Позов мотивує тим, що перебуває на обліку у Луцькому об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Волинської області з 22.10.2002 року та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ.

Зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року №1-р/2018 визнано незаконним положення Податкового кодексу України в частині оподаткування пенсій. А тому, у період з 01 січня 2015 року по 27 лютого 2018 року з його пенсії неправомірно, на його думку, відрахували 46548,07 грн. пенсії в якості податку.

На підставі наведеного, та ст.ст.1166,1173,1175 ЦК України просить суд стягнути з Державного бюджету України 46548,07 грн. майнової шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 вересня 2019 року закрито провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Управління Державної казначейської служби у м. Луцьку Волинської області, третя особа - Луцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області, про відшкодування шкоди.

Роз`яснено позивачу, що дані вимоги підсудні суду в порядку адміністративного судочинства.

Позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на вказану ухвалу суду першої інстанції. Вважає, що судом неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено норми процесуального права. Зазначає, що в даній справі не йдеться про проходження публічної служби, а про незаконне утримання податків з пенсії, а тому відносити справу до юрисдикції адміністративного суду немає підстав. Крім того, звертаючись з позовом, він не оскаржував дії, бездіяльність чи рішення суб`єкта владних повноважень, а просила стягнути завдану їй шкоду. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу, відповідач Управління Державної казначейської служби України просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції в даній справі - без змін.

Під час апеляційного розгляду даної цивільної справи, Головне управління Пенсійного фону України у Волинській області подало клопотання про заміну третьої особи - Луцького об`єднання управління Пенсійного фонду України Волинської області на його правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області.

В обґрунтуванні клопотання зазначає, що пунктом 1 постанови КМУ від 22. 08 2018 року № 628 «Деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду» реорганізовано деякі територіальні органи Пенсійного фонду України шляхом приєднання до окремих органів Пенсійного фонду України за переліком згідно з додатком, зокрема Луцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області приєднано до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області.

Відповідно до статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Судом постановлено залучити до участі в дані справі Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, як правонаступника Луцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Луцькому об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Волинської області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області з 22.10.2002 року та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року №1789-ХІІ (а.с. 8).

Як вбачається з довідки № 6415 від 15.05.2018 року, яка видана Луцьким об`єднаним управління Пенсійного фонду України Волинської області, за період з 01 січня 2015 року по 27 лютого 2018 року з його пенсії відрахували 46548,07 грн., у тому числі: податок на доходи фізичних осіб 42665,06 грн., військовий збір 3883,01 грн. (а.с.9).

Відповідно до абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин), до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року №1- р/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

У статті 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів ( ч. 1 ст.4 ЦПК України).

Частиною першою статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Частиною першою статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Одним із критеріїв розмежування справ цивільної й адміністративної юрисдикції є суб`єктний критерій.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно - правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

У пункті 17 частини першої статті 4 КАС України визначено, що публічною службою є діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Законодавець урегулював питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням), спеціальними нормативно-правовими актами.

У справі, що розглядається, таким спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України «Про прокуратуру».

Правовий статус працівників прокуратури, які мають право на пенсійне забезпечення врегульовано ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" в редакції чинній на момент призначення пенсії ОСОБА_1 ..

Законом передбачено право прокурора на пенсійне забезпечення за вислугою років, яке призначається, перераховується і виплачується уповноваженими на це державними органами, а саме органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Отже, спір, який виник між сторонами у справі, стосується виплати пенсійного забезпечення за вислугу років, право на яке у позивача виникло у зв`язку із виконанням ним професійних обов`язків в органах прокуратури та припиненням виконання цих обов`язків.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України входить до системи органів виконавчої влади.

Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що дана справа підвідомча судам адміністративної юрисдикції, а тому повинна розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

Право на пенсію за вислугою років ОСОБА_1 набув в зв`язку з проходженням публічної служби в органах прокуратури. Шкода, яку просить стягнути позивач, була завдана, як зазначено в апеляційній скарзі, у зв`язку з порушенням з боку держави права на соціальний захист - права на отримання пенсії у належному розмірі.

Спірні правовідносини виникли щодо неправомірних дій суб`єкта владних повноважень - Пенсійного фонду, по утриманню податку на доходи фізичних осіб та військового збору з пенсії позивача, цей спір є публічно - правовим і має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Закриття провадження - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

З огляду на викладене, оскільки, спірні правовідносини між позивачем і відповідачами виникли щодо неправомірних дій через утримання з пенсії податку позивача, то цей спір є публічно - правовим і має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, а тому місцевий суд прийшов до правильного висновку, що провадження в даній справі необхідно закрити.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 липня 1950 року (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У справі «Занд проти Австрії» (заява N 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року) висловлено думку, що термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]».

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм права та обставин справи, яким суд дав відповідну правову оцінку.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування ухвали суду, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що викладені в ухвалі висновки суду відповідають обставинам справи та зібраним доказам.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстави для її зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 вересня 2019 року в даній справі - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: