ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6735/19 Справа № 204/7006/18 Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 10 травня 2019 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватної виробничої фірми «Агроцентр» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що 24 вересня 2015 року водій ОСОБА_2 , перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем, керуючи автомобілем «МАЗ 54323», державний номерний знак НОМЕР_1 , з причепом-цистерною «ТЦ 13», державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись по вул. Робочій в місті Дніпрі зі сторони вул. Каверіна в напрямку вул. Уральська, в районі будинку № 152, здійснив наїзд на нього, чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді: тяжкої сумісної тупої травми тіла, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

У зв`язку із зазначеними подіями, йому спричинена моральна шкода, яка виразилася у тому, що внаслідок вказаної ДТП він тривалий час знаходився в реанімації, в комі, не приходячи до тями. Лікарі, взагалі не давали шансів на життя. Коли він вийшов з коми, то в нього була повна амнезія, він нічого не пам`ятав. А на той час у нього була молода дружина, яка тільки народила дитину. Він не пам`ятав її та не пам`ятав дитини. Коли пам`ять до нього повернулась, він все ще знаходився на лікуванні та ніяк не міг допомогти своїй сім`ї, оскільки сам потребував допомоги. Після виписки з лікарні йому була призначена перша група інвалідності, найгірше те, що він не міг утримувати родину, що призвело до розлучення. На даний час він проживає зі своєю матір`ю, ніде не працює, оскільки інваліда ніхто не бажає працевлаштовувати. Після вказаної травми, його життя повністю, змінилось в гіршу сторону, він втратив здоров`я, оскільки на даний час являється інвалідом, кожні 6 місяців повинен лікуватись на стаціонарі. Втратив родину та роботу, зазначені обставини і страждання змінили його звичайний спосіб життя. Отже, з урахуванням тих душевних страждань, яких він зазнав, розмір моральної шкоди оцінює у 300 000 грн 00 коп.

Вважає, що Приватна виробнича фірма «Агроцентр» є належним відповідачем у справі і зобов`язаний відшкодувати шкоду, завдану його працівником під час виконання ним своїх трудових обов`язків. Внаслідок завдання позивачу каліцтва, останній має право на відшкодування моральної шкоди відповідачем.

У зв`язку із вищезазначеним просить суд стягнути з Приватної виробничої фірми «Агроцентр» на його користь моральну шкоду у розмірі 300 000,00 грн, завдану внаслідок каліцтва від дії джерела підвищеної небезпеки.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 10 травня 2019 року у задоволенніпозову ОСОБА_1 до Приватної виробничої фірми «Агроцентр» про відшкодування моральної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою- відмовлено повністю.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати повністю і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом безпідставно відмовлено у стягненні моральної шкоди, оскільки вина не є підставою для відшкодування моральної шкоди, так як відповідно до положень п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, фізичної або юридичної особи яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншими ушкодження здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Погоджуючись з твердженням позивача про наявність правових підстав для відшкодування шкоди, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, зокрема не вірно зазначив, що відповідач крім оплати лікування добровільно сплатив йому 50 000 грн, тоді як зазначена сума це приблизна вартість ліків, які взагалі придбані відповідачем на його лікування.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити в повному обсязі, залишити в силі рішення суду першої інстанції. Відзив мотивовано тим, що суд першої інстанції встановив відсутність обов`язку у відповідача по відшкодуванню шкоди, оскільки винуватцем у вказаних подіях є сам позивач.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 24 вересня 2015 року, приблизно об 11 годині 30 хвилин, по вул. Робочій в м.Дніпрі, зі сторони вул.Каверіна в напрямку вул.Уральська, рухався автомобіль «МАЗ 54323», державний номерний знак НОМЕР_1 , з причепом-цистерною «ТЦ 13», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Під час руху по вищевказаній вулиці, в районі будинку № 152, на смугу руху автомобіля «МАЗ 54323», державний номерний знак НОМЕР_1 , з причепом-цистерною «ТЦ 13», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , грубо порушуючи Правила дорожнього руху України, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не переконавшись у відсутності транспортного засобу, який наближається, вийшов пішохід ОСОБА_1 із-за незначної відстані до лінії руху пішохода, водій автомобіля «МАЗ 54323», державний номерний знак НОМЕР_1 , з причепом-цистерною «ТЦ 13», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_2 уникнути наїзду на нього не зміг і передньою правою частиною автомобіля допустив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , спричинивши йому тяжкі тілесні ушкодження.

Під час дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «МАЗ 54323», державний номерний знак НОМЕР_1 , з причепом-цистерною «ТЦ 13», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з Приватною виробничою фірмою «Агроцентр» і виконував покладені на нього обов`язки.

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 29 квітня 2016 року, винесеної слідчим відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області капітаном поліції Балач О.В. у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000924 від 24.09.2015 року, причиною настання події даної ДТП слугували дії пішохода ОСОБА_1 , який грубо порушив п. п. 1.3, 1.5 та 4.14 А Правил дорожнього руху України. Так, висновком судово-автотехнічної експертизи № 70/27-87 від 24.12.2015 року, проведеної НДЕКЦ при ГУМВС України в Дніпропетровській області, встановлено, що в даній дорожній обстановці водій автомобіля «МАЗ 54323», державний номерний знак НОМЕР_1 , з причепом-цистерною «ТЦ 13», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_2 повинен був діяти згідно вимог п. 1 Правил дорожнього руху. При заданому механізмові події, в діях водія автомобіля «МАЗ 54323», державний номерний знак НОМЕР_1 , з причепом-цистерною «ТЦ 13», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_2 невідповідностей вимогам п. 1 Правил дорожнього руху не випливає. В даній дорожній обстановці водій автомобіля «МАЗ 54323», державний номерний знак НОМЕР_1 , з причепом-цистерною «ТЦ 13», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_2 при своєчасному гальмуванні не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода. Враховуючи вищевикладене, кримінальне провадження було закрите у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу злочину, передбаченого статтею 286 КК України (а.с.5-7).

Вищевказані обставини визнавалися і не заперечувалися сторонами у справі, а тому вони не підлягають доказуванню в порядку ч. 1 ст. 82 ЦПК України, згідно якої обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Таким чином, й обставини дорожньо-транспортної пригоди, зокрема щодо винуватості у її скоєнні саме ОСОБА_1 , не потребують доказування, оскільки вони визнаються і не заперечуються сторонами у справі.

У судовому засіданні першої інстанції позивач вказав, що внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінив в 300 000 грн 00 коп., яку просив стягнути з відповідача, оскільки він є володільцем джерела підвищеної небезпеки у вигляді автомобіля «МАЗ 54323», державний номерний знак НОМЕР_1 , з причепом-цистерною «ТЦ 13», державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керував його робітник - ОСОБА_2 .

Враховуючи вищезазначені обставини справи та з урахуванням правових позицій Великої Палати Верховного Суду, викладених в постанові від 05 грудня 2018 року у цивільній справі № 426/16825/16-ц, Верховного Суду - в постанові від 31 січня 2019 року у цивільній справі № 204/6539/16-ц (провадження № 61-23449св18), суд першої інстанції дійшов висновку про те, що у відповідача відсутній обов`язок по відшкодуванню позивачеві матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, оскільки винуватцем у її скоєнні є сам позивач, тоді як наявний тільки обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди, що прямо передбачено нормами статті 1187 ЦК України. Зважаючи на поведінку самого потерпілого і наслідків ДТП для нього у вигляді спричинених моральних переживань, суд вважав достатнім відшкодування на користь позивача моральної шкоди у розмірі 50 000 грн, яка була відшкодована йому відповідачем в добровільному порядку ще до звернення до суду.

При цьому, суд першої інстанції враховував, що сама подія виникла у зв`язку з грубим порушенням позивачем Правил дорожнього руху України, що підтверджено висновком експерта № 70/27-87 від 24.12.2015 року, наявним в матеріалах кримінального провадження № 0000924, яке було оглянуто в судовому засіданні суду першо інстанції.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх такими, що відповідають встановленим обставинам у справі та вимогам чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги позивача про безпідставність відмови суду першої інстанції у стягненні моральної шкоди не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й правової оцінки, відображені у рішенні суду першої інстанції, оскільки суд першої інстанції вважав достатнім відшкодування на користь позивача моральної шкоди у розмірі 50 000 грн, яка була відшкодована йому відповідачем в добровільному порядку ще до звернення до суду, а отже зазначені доводи повторної перевірки не потребують.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, що мають значення для її вирішення, зокрема про те, що суд невірно зазначив, що відповідач крім оплати лікування добровільно сплатив йому 50 000 грн, тоді як зазначена сума це приблизна вартість ліків, які взагалі придбані відповідачем на його лікування спрорстовуються матеріалами справи, зокрема змістом позовної заяви, в якій позивач зазначив «відповідач купував мені ліки, коли я знаходився в реанімації без тями, та виплатив в якості матеріальної шкоди приблизно біля 50 000 гривень, але цього недостатньо для поновлення мого життєвої рівноваги, яка була зіпсована вказаною ДТП». Тобто обставини виплати відповідачем приблизно біля 50 000 гривень, крім оплати лікування, визнавалися і не заперечувалися сторонами у справі, а тому вони не підлягають доказуванню в порядку ч. 1 ст. 82 ЦПК України, згідно якої обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Передбачених ст.376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Судові витрати підлягають компенсації за рахунок держави, оскільки позивач є інвалідом 2 групи.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 10 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів згідно ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова