ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2019 року м. Чернівці

справа №726/820/19

провадження №22-ц/822/1051/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Височанської Н.К.,

суддів: Владичана А.І., Перепелюк І.Б.

секретар Герман Я.І.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків «Вітязь» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , на рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 19 вересня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Проскурняка І.Г.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2019 року Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків «Вітязь» (далі - ОСББ «Вітязь») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Посилалося на те, що ОСББ «Вітязь» створено власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирних будинків №49,49-А,49-Б,49-В по АДРЕСА_1 . Квартира АДРЕСА_2 належить територіальній громаді міста Чернівці в особі Чернівецької міської ради (квартира не приватизована), в якій проживають та зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Вказувало, що між ОСББ та відповідачами, із-за їх не бажання, не було укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, який розроблено на підставі типового договору, а також не виконано рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 7 лютого 2014 року в частині зобов`язання відповідачів укласти даний договір, таким чином від укладення вищевказаного договору відповідачі відмовилися.

У зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань, у відповідачів виникла перед ОСББ заборгованість за послуги з утримання будинку і прибудинкової території та комунальні послуги на загальну суму 3675,06 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. ОСББ неодноразово нагадувало відповідачам про оплату заборгованості, але вони ніяк не відреагували.

Посилаючись на вказані обставини, просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСББ «Вітязь» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в сумі 3675,06 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 19 вересня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСББ «Вітязь» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в сумі 3675,06 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСББ «Вітязь» витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд виходив з того, що оскільки відповідачі не виконували обов`язку щодо оплати наданих позивачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території, у результаті чого утворилась заборгованість у сумі 3675,06 грн, то така заборгованість підлягає стягненню відповідно до чинного законодавства.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників

На дане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вказує на те, що позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження фактичного надання ним житлово-комунальних послуг з утримання будинку і прибудинкової території, а долучений до матеріалів справи розрахунок таких платежів не може підтверджувати факт їх надання, а також не дає змоги встановити підстави проведених нарахувань та їх обґрунтованість.

Суд першої інстанції не звернув уваги, що наданий позивачем розрахунок заборгованості містить дані про те, що протягом 2017-2018 років одним з відповідачів здійснювалась оплата послуг, але ким саме залишилось не з`ясованим, що унеможливлює стягнення платежів з відповідачів в солідарному порядку.

Матеріали справи не містять доказів, що житлово-комунальні послуги надавались саме ОСББ «Вітязь».

Обставини справи

Судом установлено, що відповідно до статуту ОСББ «Вітязь», завданням та предметом діяльності є забезпечення належного утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості.

Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 661/21 від 9 грудня 2014 року будинки №№ 49,49-А,49-Б,49-В передані на баланс об`єднання.

Квартира АДРЕСА_2 належить територіальній громаді міста Чернівці в особі Чернівецької міської ради (квартира не приватизована), в якій проживають та зареєстровані відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Відповідно до наданого ОСББ «Вітязь» розрахунку внаслідок несплати відповідачами коштів на утримання будинку та прибудинкової території за період з квітня 2015 року по березень 2019 року заборгованість складає 3675,06 грн.

Правління ОСББ «Вітязь» листом від 4 квітня 2019 року повідомляло відповідачів про наявність боргу за утримання будинку та прибудинкової території, технічне обслуговування ліфта та вивіз твердих побутових відходів, який було отримано ними 06 квітня 2019 року, та просило терміново сплатити наявний борг.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обгрунтування

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду в частині стягнення з відповідачів судового збору в солідарному порядку скасуванню з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Статтями 7, 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком - оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Обов`язком виконавця - забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлові комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Згідно зі статтею 68 ЖК УРСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Встановивши, що відповідач, як власник квартири, отримує та користується наданими позивачем послугами, але не сплачує за них, відмова у задоволенні позову в повному обсязі фактично звільняє відповідача від сплати за отримані послуги, хоча законодавство не передбачає такого звільнення у випадку ненадання окремих житлово-комунальних послуг.

Такі ж положення щодо обов`язку споживача сплачувати кошти за отримані житлово-комунальні послуги закріплено у статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 №45 власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року № 6-2951цс15.

Таким чином, відсутність окремо укладеного з відповідачами договору про оплату витрат на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій не є обставиною, що звільняє відповідачів від сплати наданих послуг з утримання будинку та прибудинкової території, оскільки такий обов`язок покладено на них законом.

Встановивши, що відповідачі є наймачами квартири розташованої у будинку, в якому створено ОСББ, а отже, згідно з вимогами законодавства України на відповідачів покладений обов`язок з оплати за відповідні послуги з обслуговування та утримання будинку та прибудинкової території, який вони належним чином не виконували, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув із відповідачів в солідарному порядку на користь позивача заборгованість за надані житлово-комунальні послуги.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що відповідачі не спростували наявної заборгованості перед об`єднанням, не довели, що послуги з обслуговування та утримання будинку та прибудинкової території не надавалися або ж надавалися у неповному обсязі.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в частині стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення в цій частині ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

Проте не можна погодитись з висновком суду про стягнення з відповідачів судових витрат в солідарному порядку.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п.35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів.

Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Отже, з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСББ «Вітязь» слід стягнути витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в рівних частках по 640 грн 35 коп. з кожного.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої ОСОБА_4 , задовольнити частково.

Рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 19 вересня 2019 року в частині стягнення судових витрат скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків «Вітязь» стягнути витрати зі сплати судового збору по 640 грн 35 коп. з кожного.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 27 листопада 2019 року.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: А.І. Владичан

І.Б. Перепелюк