КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №755/11222/19

22 листопада 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 липня 2019 року, постановлену під головуванням судді Савлук Т.В., про повернення позовної заяви у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 липня 2019 року позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості повернуто позивачу.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 24 жовтня 2019 року представник позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилова Олена Леонідівна подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 липня 2019 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права. Зазначала, що суд першої інстанції, повертаючи позовну заву АТ КБ " ПриватБанк" з тих підстав, що вона подана не уповноваженим представником Гаренко Н .В. за довіреністю, так як не надано доказів того, що вказаний представник є адвокатом, не врахував, що ціна вказаного позову становить суму 111 140,48 грн., а тому дана справа є малозначною і, відповідно до вимог ч.2 ст.60 ЦПК України, позов по малозначній справі подано уповноваженим представником позивача по довіреністю. Висновок суду першої інстанції про обов`язкове підписання позову виключно адвокатом суперечить вимогам законодавства.

У відповідності до вимог статті 353, 369 ЦПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві (заявникові), що є об`єктом апеляційного оскарження, розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у липні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором в розмірі 111 140,48 грн.

Як вбачається з позовної заяви, вона підписана та подана до суду представником Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Гаренко Надією Володимирівною, яка діє на підставі довіреності №2166-К-Н-О від 02 травня 2019 року, виданої Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», в особі голови правління АТ "КБ «ПриватБанк" Петра Крумханзла, який діє на підставі статусу АТ "КБ "ПриватБанк".

Повертаючи позовну заяву позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява від імені юридичної особи може бути підписана та подана до суду керівником юридичної особи, членом виконавчого органу або адвокатом, який діє від імені юридичної особи, а представництво інтересів юридичної особи під час розгляду справи в суді першої інстанції може здійснюватись представником за довіреністю лише у випадку відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Враховуючи те, що позовну заяву АТ КБ " ПриватБанк" подано та підписано особою, яка не надала суду належні документи на підтвердження своїх повноважень на підпис позовної заяви та звернення з позовною заявою до суду від імені та в інтересах позивача, районний суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу відповідно до положення п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Відповідно до частини третьої статті 58 ЦПК України юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Згідно ч. 7 ст. 177 Цивільного процесуального кодексу України, до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України, заява повертається у випадках, коли: заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Відповідно до пункту 11 частини 16-1 Розділу XV «Перехідних положень» Конституції України представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами та адвокатами у судах першої інстанції здійснюється з 01 січня 2019 року.

Згідно з частиною четвертою статті 131-2 Конституції України законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною першою, другою статті 60 ЦПК України передбачено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Таким чином, у цивільному процесуальному законі встановлено конкретні випадки, у яких представником у суді, окрім адвоката чи законного представника, може бути інша особа, яка має відповідну цивільну процесуальну дієздатність.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правил пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в ньому, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

Перевіряючи законність оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції враховує, що за правилами пункту першого частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" установлений у 2019 році прожитковий мінімум для працездатних осіб в розрахунку на місяць з 1 січня 2019 року становить 1921 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості за кредитним договором, ціна позову становить 111 140,48 грн., яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а отже вказана справа є малозначною і тому здійснення представництва позивача уповноваженою особою, яка не є адвокатом, на підставі довіреності, не суперечить вимогам цивільного процесуального закону та Конституції України. За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що висновок суду першої інстанції про обов`язкове подання та підписання позову у даній справі виключно адвокатом суперечить законодавству.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, зокрема, довіреністю фізичної або юридичної особи.

Згідно з частиною 3 статті 62 ЦПК України довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, на підтвердження своїх повноважень представником АТ КБ " ПриватБанк" надана копія довіреності №2166-К-Н-О від 02.05.2019 року, якою АТ КБ "ПриватБанк", в особі голови правління АТ "КБ «ПриватБанк" Петра Крумханзла, який діє на підставі статусу АТ "КБ "ПриватБанк" уповноважує Гаренко Н.В. бути його представником в усіх органах, установах, підприємствах в т.ч. в судових органах всіх інстанцій з наданням прав, передбачених законодавством для позивача, зокрема, подавати, підписувати, пред`являти та підтримувати позови в судах всіх інстанцій. Вказана довіреність є чинною до 31.12.2021 року. Докази того, що вказана довіреність була відкликана (скасована) в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, позовну заяву підписано представником позивача ОСОБА_3 , яка має процесуальну дієздатність на підставі довіреності №2166-К-Н-О від 02.05.2019 року, що є дійсною та відповідає вимогам ст. 246 ЦК України, та якою передбачено право представника підписувати та подавати позовні заяви до суду. Посадове становище підписанта зазначено у довіреності. Довіреність є чинною до 31.12.2021 року.

З викладеного вбачається, що суд першої інстанції неправильно застосував положення п. 1 ч. 4 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк».

Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни підлягає задоволенню, а ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 24 липня 2019 року про повернення позовної заяви - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381- 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 липня 2019 року про повернення позовної заяви скасувати, справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: