РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

25 листопада 2019 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі

головуючого судді Вітера І.Р.,

при секретарі Корніюк Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Володимир-Волинського міського суду Волинської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

19 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, згідно яких просив суд стягнути з відповідача на його користь безпідставно одержані відповідачем кошти в розмірі 13200 грн., та нараховані проценти в розмірі 1023,45 грн., а також стягнути судові витрати.

В обґрунтування своїх позову зазначив, що 06 березня 2019 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було досягнуто усної домовленості про надання останньому позики в розмірі 13200 грн. строком на три дні із подальшим укладенням письмової угоди, якою мали бути визначені усі її істотні умови.

Того ж дня, відповідач ОСОБА_2 надіслав позивачу з телефону НОМЕР_1 СМС -повідомлення із номером свого банківського картрахунку НОМЕР_3 . Після отримання вказаного повідомлення ОСОБА_1 через термінал ПАТ КБ «Приватбанк» перерахував на вказаний рахунок кошти в сумі 13200 грн.

Після здійснення ним перерахунку коштів, відповідач відключив телефон. На неодноразові виходи позивача за місцем проживання відповідача, двері ніхто не відчиняв. 04 червня 2019 року на адресу відповідача було направлено досудову вимогу, згідно якої він вимагав повернути йому безпідставно набуті кошти в розмірі 13200 грн. Однак, дана вимога відповідачем виконана не була, а тому він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем з повернення безпідставно отриманих грошей складає 13200 грн.

Крім того вважає, що відповідач зобов`язаний сплатити на його користь проценти за користування коштами в розмірі 1023 грн. 45 коп. (відповідно до інформації, розміщеної Національним банком України на своєму офіційному сайті, облікова ставка за період з 01.02.2019 року по 26.04.2019 року становила 18% річних, з 26.04.2019 року по 19.07.2019 року 17.5 % річних, та 17% річних з 19.07.2019 року по даний час).

У зв`язку з цим, просить стягнути з відповідача на користь позивача 13200 грн. безпідставно отриманих коштів та 1023 грн. 45 грн. нарахованих процентів.

Разом з позовом ОСОБА_1 подав клопотання про витребування у АТ КБ «Приватбанк» доказів, а саме: інформації про володільця картки № НОМЕР_3 , а також роздруківки руху коштів по даному картрахунку за 06 березня 2019 року.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 05 вересня 2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 05 вересня 2019 року задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування доказів. Зобов`язано АТ КБ «Приватбанк» надати суду інформацію про особу (анкетні дані, адреса проживання та РНОКПП), якій видавалась платіжна картка № НОМЕР_3 , а також роздруківку руху коштів по даному картрахунку за 06 березня 2019 року із зазначенням відомостей про призначення платежів в разі їх наявності.

В судовому засіданні 13 листопада 2019 року позивач позов підтримав, просив його задовольнити, однак справу було відкладено у зв`язку з неявкою відповідача.

В останнє судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про подальший розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позовних вимог. Проти заочного рішення не заперечував.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, зокрема у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України.

Про причини неявки відповідач не повідомив, відзив на позов, а також заяву про слухання справи у його відсутності не подав. Тому зі згоди сторони позивача, з урахуванням положень ст. ст.128-131, 223, 280-282 ЦП України та з метою уникнення затягування розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу по суті заочно за відсутності позивача та відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.

Дослідивши письмові докази, надані позивачем на виконання вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України і, які сторона вважає достатніми для обґрунтування своїх позовних вимог, та, з`ясувавши фактичні обставини, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом і передбачених цим Кодексом випадках.

У підтвердження своїх позовних вимог, ОСОБА_1 подано до суду копію відображення мобільного телефону із зазначенням отримання від абонента із записаним у телефоні іменем « ОСОБА_2 », що користується номером телефону « НОМЕР_1 » 06 березня поточного року о 14 годині 38 хвилин текстового повідомлення наступного змісту: «НОМЕР_3» (а.с.8).

Згідно інформації, отриманої позивачем 13 серпня 2019 року за допомогою сервісного порталу «Приват24», власником рахунку № НОМЕР_3 є ОСОБА_2 (а.с. 7).

Відповідно до копії квитанції TS207872 від 06 березня 2019 року ОСОБА_1 було переказано на рахунок № « НОМЕР_6 » грошові кошти в розмірі 13200,00 гривень, включно із комісією банку, яка склала 91 гривень 87 копійок (а.с.6).

З матеріалів справи також вбачається, що позивач 03 червня 2019 року надсилав відповідачу письмову вимогу про повернення позики на суму 13200 гривень протягом семи днів з моменту отримання даної вимоги.

Згідно отриманої у АТ «КБ «Приватбанк» інформації від 01.10.2019 року на запит суду, власником картки № НОМЕР_3 є ОСОБА_2 . 06 березня 2019 року позивач ОСОБА_1 перерахував на рахунок відповідача № НОМЕР_3 у АТ КБ «Приватбанк» 13174.00 грн.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення грошових коштів позивач посилається на ст.1212 ЦК України, вказуючи, що відповідач ОСОБА_2 отримав кошти в розмірі 13200 грн. без достатньої правової підстави, оскільки не було укладено будь-якої письмової угоди або договору.

Частиною 1 ст.11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У частині 2 цієї статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.177 ЦК України, об`єктами цивільних прав, є зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч.2 ст.11 ЦК України.

Загальна умова ч.1 ст.1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст.1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених ст..ст.11, 600, 601, 604-607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Встановивши, що відповідач ОСОБА_2 отримав грошові кошти в сумі 13200 грн., шляхом перерахування їх ОСОБА_1 на його особистий рахунок, без укладення договору позики і ці кошти йому не повернув, разом з тим уникаючи спілкування із позивачем та явки в суд, своєю поведінкою довів недобросовісність своїх намірів, а тому суд приходить до висновку про те, що грошові кошти відповідно до ст.1212 ЦК України підлягають стягненню з відповідача.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц, щодо умов виникнення зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна, яку відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі враховує суд при застосуванні вказаних норм права до спірних правовідносин.

Великою Палатою Верховного Суду було зроблено висновок про те, що зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Належних та допустимих доказів на підтвердження існування правових підстав для набуття грошових коштів та їх повернення позивачу відповідач ОСОБА_2 у передбаченому ст.ст.12, 81 ЦПК України порядку, суду не надав.

Відповідно до ч.2 ст.1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Згідно ч.2 ст.536 ЦК України, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Суд погоджується із наданим позивачем розрахунком процентів за користування відповідачем коштами на підставі облікової ставки НБУ, а тому вважає правомірним їх стягнути з відповідача в сумі 1023 гривень 45 копійок.

Згідно з ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору розмірі 768 гривень 40 копійок. Разом з тим відмовляє у стягненні витрат на правову допомогу у розмірі 1500 гривень, оскільки вони не були доведені позивачем у справі жодним доказом.

Керуючись ст. ст.12, 13, 19, 81, 259, 263, 264, 265, 268, 280-282,354 ЦПК України, ст.ст.1212, 1215 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ) РНОКПП: НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_2 ) безпідставно набуті грошові кошти в сумі 13200 (тринадцять тисяч двісті) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_2 ) проценти за користування безпідставно одержаними коштами в сумі 1023 (одна тисяча двадцять три) гривень 45 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_2 ) судові витрати на сплату судового збору в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, яким повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий (підпис).

Згідно з оригіналом.

Суддя Володимир-Волинського міського суду І.Р. Вітер