Дата документу 22.11.2019 Справа № 554/4712/15-ц
Провадження № 6/554/459/2019
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2019 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Чуванової А.М.,

за участю секретаря - Садошенко М.П.,

розглянувши цивільну справу за поданням державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області Гизила Д.А. про звернення стягнення на нерухоме майно; заінтересовані особи: ПАТ «Марфін Банк», ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И В:

Державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області Гизила Д.А. звернувся до суду з поданням, в якому просивнадати дозвіл, шляхом звернення стягнення на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка не зареєстрована у встановленому законом порядку.

В обґрунтування подання виконавець посилається на те, що в провадженні відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області перебуває виконавче провадження ВП 56185729 з примусового виконання виконавчого листа №554/4712/15-ц від 26.03.2018 року, виданого Октябрським районним судом м.Полтави, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Марфін Банк» боргу в розмірі 29077,13 доларів США, заборгованості 2911,04 доларів США., заборгованості 67073,60 гривень та судового збору 1827 гривень.

До відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області надійшла заява ПАТ «МТБ Банк» від 05.09.2019 року про здійснення заходів примусового характеру. Державним виконавцем направлено запит від 02.10.2019 року до Четвертої полтавської державної нотаріальної контори ГТУЮ у Полтавській області про надання вичерпної інформації про осіб, які звернулися з заявами про прийняття спадщини, та які прийняли спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавця ОСОБА_2 .

Згідно відповіді Четвертої полтавської державної нотаріальної контори ГТУЮ у Полтавській області від 08.10.2019 року, 14.11.2013 року заведено спадкову справу №370/2013 щодо майна померлого ОСОБА_2 . Заяву про прийняття спадщини подав син померлого ОСОБА_1 . Інших заяв станом на 08.10.2019 року про прийняття спадщини до нотаріальної контори не надходило.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстрована в установленому законом порядку.

На підставі викладеного, державний виконавець просить звернути стягнення на квартиру, яка не зареєстрована в установленому порядку.

Державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області Гизила Д.А. в судове засідання не з`явився, в поданні фактично просив розглянути подання у його відсутність, копію винесеного рішення суду направити до відділу.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали подання, суд приходить до висновку про відмову у його задоволенні, виходячи з наступного.

Судом встановлено, в провадженні відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області перебуває виконавче провадження ВП 56185729 з примусового виконання виконавчого листа №554/4712/15-ц від 26.03.2018 року, виданого Октябрським районним судом м.Полтави, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Марфін Банк» боргу в розмірі 29077,13 доларів США, заборгованості 2911,04 доларів США, заборгованості 67073,60 гривень та судового збору 1827 гривень (а.с.4 постанова про відкриття виконавчого провадження від 16.04.2018 року).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна, ОСОБА_2 є власником 1/1 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16).

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень згідно зі ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною 4 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Частиною 10 ст. 440 ЦПК України передбачено, що питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За приписами ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. Це обумовлено тим, що Законом України «Про виконавче провадження» передбачено черговість звернення стягнення на майно боржника, відповідно до якої стягнення на нерухоме майно звертається у останню чергу.

Як передбачено частиною 6 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.

Проте, державним виконавцем не доведений факт того, що у боржника недостатньо грошових коштів або рухомого майна, за рахунок яких можна задовольнити вимоги стягувача. В матеріалах подання немає жодних відомостей про вартість, зазначеного в поданні майна.

Вказані обставини державним виконавцем не з`ясовані, докази до суду з цього питання не надані. Отже, державним виконавцем не доведено, що ним дотримано черговість звернення стягнення на майно боржника.

Крім того, згідно вимог ч.4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

У випадку, передбаченому ст. 440 ЦПК України, виконавцю потрібно надати докази, які підтверджують, що боржник фактично є володільцем майна. Такими доказами можуть бути: договір купівлі-продажу нерухомого майна, договір дарування, рішення суду, рішення місцевої ради про передачу земельної ділянки у власність, а також інші документи, які підтверджують володіння нерухомими майном.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 549 ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Так, після смерті ОСОБА_2 прийняв спадщинуйого син - ОСОБА_1 , шляхом подання заяви до нотаріальної контори. Разом з тим, з матеріалів справи неможливо встановити дату прийняття спадщини після померлого у 2013 році ОСОБА_2 , відсутні дані щодо факту вступу в управління спадковим майном (дані щодо реєстрації, проживання разом з спадкодавцем на момент смерті тощо), та останнім з 2013 року не було отримано свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст.81 КПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Всупереч приписам ст. 81 ЦПК України, державним виконавцем не надано беззаперечних доказів щодо належності спірної квартири відповідачу на праві власності в порядку спадкування.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні подання, суд виходить з того, що державний виконавець не надав суду доказів на підтвердження того, що боржник фактично є володільцем майна (квартири), із наданих матеріалів не вбачається, що ОСОБА_1 отримував свідоцтво про право на спадщину, що б давало підстави зареєструвати її право власності на нерухоме майно шляхом внесення відповідного запису в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (ст. 182 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення подання, а тому в задоволенні подання слід відмовити за необґрунтованістю.

Керуючись ст.440 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області Гизила Д.А. про звернення стягнення на нерухоме майно; заінтересовані особи: ПАТ «Марфін Банк», ОСОБА_1 , - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 15 днів з дня її проголошення, безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає чинності після закінчення терміну на апеляційне оскарження, а у випадку її оскарження після розгляду апеляційної скарги судом апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п.15.5 п.15 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: А.М. Чуванова