ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 88-ц/803/24/19 Справа № 204/5898/15 Суддя у 1-й інстанції - Черкез Д.Л. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2016 року за нововиявленими обставинами по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до суду, в якому просив ухвалити рішення, яким визнати за ним, право власності за набувальною давністю на 1/2 частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов мотивував тим, що його прабабі, ОСОБА_3 , та його прадіду, ОСОБА_4 , належало по 1/2 частині зазначеного домоволодіння, на підставі рішення Народного суду Красногвардійського району м. Дніпропетровська, а ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його прадід ОСОБА_4 , після його смерті відкрилася спадщина та на належну йому 1/2 частину зазначеного нерухомого майна, його онук, відповідач по справі - ОСОБА_1 , після його смерті отримав свідоцтво про право на спадщину від 27 липня 1982 року, р/н № 1-3129. Проте, з того часу, як відповідач прийняв спадщину та по теперішній час він не проживає у зазначеному домоволодінні, ніколи не довідувався до нього, тому що вважав, що воно по праву належить прабабі, дружині померлого - ОСОБА_3 , адже вона самостійно доглядала будинок та утримувала його у належному стані. Де на теперішній час проживає ОСОБА_1 позивачу не відомо. Частина домоволодіння, яка перейшла у спадок до відповідача знаходилася у занедбаному стані, тому позивач у 2002 році коли повернувся з армії, за власний рахунок відремонтував його та привів у задовільний стан. Фактично з того часу, 1/2 частину домоволодіння, яка належить відповідачу, позивач використовував для своїх власних потреб, зберігав там дрова, та свої особисті речі. ІНФОРМАЦІЯ_3 померла прабаба позивача. ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина на належну їй 1/2 частку зазначеного домоволодіння. Після неї спадщину прийняла баба позивача, ОСОБА_5 . Успадковану частину, ОСОБА_5 вирішила залишити своєму внукові - позивачу по справі. 17 листопада 2012 року вона подарувала частину домоволодіння позивачу. Після цього, позивач продовжував відкрито, безперервно та добросовісно користуватися частиною домоволодіння, яке належить відповідачу. У зв`язку з тим, що частина будівлі, яка належить відповідачу, знаходить у вкрай занедбаному стані, позивач змушений витрачати свої кошти на її утримання та ремонт, бо існує загроза руйнації всього будинку. Враховуючи наведене просив позов задовольнити.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що підстав для визнання за позивачем права власності за набувальною давністю не має.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задоволено; рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2015 року - скасовано; ухвалено нове рішення, яким позов - задоволений та визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 1065 м2, по фактичному користуванню, яке складається з: А-1 - житловий будинок, шл.бетон, загальною площею 47,5 м2, Б - сарай, шл.бетон, Е- сарай, шл.бетон, Ж - гараж, шл.блок, Г - сарай, шл.бетон, З - вбиральня, дер., І,1-11 - споруди.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що з метою збереження майна, та захисту права власності позивача на частину домоволодіння, вирішити спір в інший спосіб ніж визнати на позивачем право власності на спірну частину за набувальною власністю за рішенням суду не можливо.

У травні 2019 року ОСОБА_1 , звернувся до апеляційного суду із заявою про перегляд рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2016 року за нововиявленими обставинами, в якій посилався на таке. Обґрунтовуючи своє рішення апеляційний суд відповідач ОСОБА_1 спірною частиною будинку не опікується тривалий проміжок часу, у зв`язку з чим позивач вимушений був звертатись до органів міліції з метою розшуку відповідача, але як вбачається з довідки начальника Красногвардійського ВП ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 12 квітня 2016 року відповідач ОСОБА_1 , був оголошений у розшук в 2007 році, та до теперішнього часу місцезнаходження якого не встановлено. Проте на запит відповідача, надано інформацію, що за даними Національної поліції України відомості щодо фактів звернення осіб в період з 01 січня 2015 року по 15 квітня 2019 року з приводу розшуку ОСОБА_1 відсутні. Доводи позивача про те, що він з 2002 року добросовісно та відкрито для всіх осіб безпосередньо володіє спірною частиною будинку є безпідставними та фактичним введенням суду в оману.

Перевіривши законність та обґрунтованість заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, колегія суддів вважає, що заяву слід задовольнити, рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити без змін, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що згідно рішення народного суду Красногвардійського району м. Дніпропетровська від 22 листопада 1965 року по справі № 2-2131 було встановлено, що домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ) належить на праві власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , кожному по 1/2 частці (а.с. 4).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого 30.12.1981 року Кіровським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Дніпропетровська (а.с. 5).

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого 28.11.1989 року Кіровським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Дніпропетровська (а.с. 6).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВРК № 365734 від 19 жовтня 1990 року, виданого старшим державним нотаріусом третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Саплахіді К.Г., спадкоємцем майна, що залишилося після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , є її донька ОСОБА_5 . Спадкове майно на яке видано свідоцтво складається з 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 7).

Своє право власності на 1/2 частку зазначеного нерухомого майна ОСОБА_5 зареєструвала у встановленому законом порядку, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав, виданого КП «ДМБТІ» № 31124892 від 30.08.2011року (зворотний бік а.с. 7).

Згідно договору дарування 1/2 частки домоволодіння від 17 листопада 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Черняком С.М., 1/2 частина домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 була подарована ОСОБА_5 ОСОБА_2 (а.с. 8).

Після укладення договору позивач зареєстрував право власності на 1/2 частку зазначеного нерухомого майна у встановленому законом порядку, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав, виданого КП «ДМБТІ» № 36615285 від 07.12.2012 року (а.с. 9).

Так, задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 спірною частиною будинку не опікується тривалий проміжок часу, у зв`язку з чим позивач вимушений був звертатись до органів міліції з метою розшуку відповідача, але як вбачається з довідки начальника Красногвардійського ВП ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 12.04.2016 року відповідач ОСОБА_1 , був оголошений у розшук в 2007 році, та до теперішнього часу місцезнаходження якого не встановлено (а.с.103). Доводи позивача про те, що він з 2002 року, коли повернувся зі служби в армії, та до сьогоднішнього дня - добросовісно, відкрито для всіх осіб, у тому числі для органів місцевого самоврядування, та безперервно володіє спірною частиною будинку, яка належала його бабусі матеріалами справи не спростовуються. За вказаних обставин, з метою збереження майна, та захисту права власності позивача на частину домоволодіння, вирішити спір в інший спосіб ніж визнати на позивачем право власності на спірну частину за набувальною власністю за рішенням суду не можливо.

Відповідно до ч.1 ст. 423 ЦПК України, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України свідчить, що нововиявленими обставинами є обставини, які: існували на час розгляду справи, не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; є істотними для розгляду справи, тобто належать до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Обставини, які вважаються нововиявленими, повинні одночасно відповідати цим вимогам.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частини четверта та п`ята статті 423 ЦПК України).

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Згідно п.1 ч.2 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Тобто, нововиявленою може бути визнана лише та обставина, яка існувала в об`єктивній дійсності на момент ухвалення рішення, проте не була відома заявнику, а підставою перегляду є наявність обставини, що може істотно вплинути на вирішення справи.

Крім того, судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вказана обставина є істотною для справи, яка не була встановлена судом та не була і не могла бути відома заявнику на час розгляду справи, тому суд вважає за необхідне скасувати рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2016 року, а рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2015 року залишити без змін.

Зважаючи на те, що однією з підстав задоволення позову при перегляді справи в суді апеляційної інстанції було те, що ОСОБА_1 спірною частиною будинку не опікується тривалий проміжок часу, у зв`язку з чим позивач вимушений був звертатись до органів міліції з метою розшуку відповідача та згідно довідки начальника Красногвардійського ВП ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 12.04.2016 року відповідач ОСОБА_1 , був оголошений у розшук в 2007 році, та до теперішнього часу місцезнаходження якого не встановлено, проте за даними Національної поліції України відомості щодо фактів звернення осіб з приводу розшуку ОСОБА_1 відсутні.

Згідно роз`яснень наданих у п. 9 Постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (надалі - Постанова ВССУ № 5 від 07.02.2014 року) при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суд повинен враховувати, наступні обставини:

1) володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

2) володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

3) володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 3 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Оскільки відповідач відкрито володіє своїм майном та користується ним у встановленому порядку, а також в розшуку не перебував, про що останнім були надані беззаперечні докази, а позивач звертаючись до суду із позовом, фактично ввів суд в оману тим, що саме позивач з 2002 року добросовісно та відкрито для всіх осіб безпосередньо володіє спірною частиною будинку, безпідставно зазначивши про розшук відповідача, а тому, враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, тобто рішення суду першої інстанції є законним і обгрунтованим, проте апеляційному суду про ці обставини відомо нічого не було, що призвело до передчасного ухвалення судового рішення.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України , колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2016 року за нововиявленими обставинами по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності за набувальною давністю - задовольнити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2016 року - скасувати.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко