Провадження №22-ц/812/1135/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 серпня 2019 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Цуркан І.І.,

за участі представників: відповідача - Українець С.В., третьої особи - Пилипа В.М. ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу № 490/5643/18 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» на рішення, яке постановив Центральний районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Гуденко Ольги Андріївни 17 квітня 2019 року, повний текст якого складений в той же день, за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський бізнес-центр «Олександрівський», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія», про стягнення заборгованості за договором про надання поворотної фінансової допомоги,

в с т а н о в и л а :

В липні 2018 р. ОСОБА_2 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський бізнес-центр «Олександрівський» (далі - ТОВ «МБЦ «Олександрівський») про стягнення заборгованості за договором про надання поворотної фінансової допомоги.

Позов мотивовано тим, що 06 січня 2009 р. між позивачем та ТОВ «МБЦ «Олександрівський», яке було створено шляхом реорганізації (перетворення) Приватного акціонерного товариства «Алекс-Юг», були укладені договори про надання поворотної фінансової допомоги, відповідно до яких повернення суми грошових коштів повинно було відбутися до 03 серпня 2014 р. Однак, повернення коштів не відбулося та станом на 01 листопада 2014 р. заборгованість становила 7 067 512,73 грн. На підтвердження цього між позивачем та відповідачем був складений Акт звірки взаємних розрахунків, який підписаний обома сторонами. В зв`язку з тим, що відповідачем вищевказані грошові кошти не були повернені, був складений новий договір про надання фінансової допомоги б/н від 01 листопада 2014 р., відповідно до якого повернення всієї суми повинно було відбутися 01 листопада 2015 р. У вказаний строк відповідач грошові кошти не повернув і тому був укладений попередній договір від 11 січня 2016 р., в якому було передбачено оформлення в подальшому договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, належних відповідачу, відповідно до якого, у разі неповернення вищевказаних грошових коштів, відповідач зобов`язувався продати, а позивач зобов`язувався купити об`єкт нерухомості - нежитлові об?єкти, загальною площею 964,4 кв.м та 4132,4 кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 відповідно, власником яких є TOB «МБЦ Олександрівський». При цьому сторони домовились, що договір купівлі-продажу має бути укладено ними та нотаріально посвідчено не пізніше 60 днів після набрання законної сили рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва по справі № 490/7310/15-ц та скасування записів в реєстрі та поновлення права власності на вищевказані нежитлові об`єкти за TOB «МБЦ «Олександрівський». На підтвердження дійсних намірів укласти даний договір сторони домовились суму боргу за договором фінансової допомоги вважати авансом в рахунок наступного договору купівлі-продажу. Якщо нотаріально посвідчений договір не буде укладений в строк, то право власності на вищевказане нерухоме майно переходить до позивача. Договір купівлі-продажу, незважаючи на неодноразові вимоги позивача, з вини з відповідача нотаріально не посвідчений до теперішнього часу.

На даний час, позивачу стало відомо, що на підставі постанови від 04 лютого 2016 р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яка винесена Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, накладено арешт на все майно відповідача як боржника у межах суми звернення стягнення. Крім того, Державним підприємством «Сетам» проводяться електронні торги, на які виставлені спірні об`єкти.

Посилаючись на викладене, позивач просив визнати за ним право власності на нежитлові об`єкти, загальною площею 4132.4 кв.м. та 964,4 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 відповідно, та просив зняти з вищевказаного нерухомого майна арешт та стягнути на його користь судові витрати.

13 серпня 2019 р. представник позивача подала до суду заяву про зміну предмет позову, за яким просила про стягнення на користь позивача заборгованості за договором про надання фінансової допомоги б/н від 01 листопада 2014 р. у розмірі 7 067 512,73 грн. з ТОВ «МБЦ «Олександрівський», посилаючись на викладені вище обставини щодо наявності заборгованості відповідача з повернення сум поворотної фінансової допомоги.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 серпня 2018 р. у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія» (далі - ПАТ «Українська інноваційна компанія»).

В судове засідання в день ухвалення рішення позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій позовні вимоги підтримує, просить про задоволення позову.

Представник відповідача ТОВ «МБЦ «Олександрівський» в судове засідання не з`явився, в минулих судових засіданнях висловлював позицію, що позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими та повинні бути забезпечені задля належного виконання рішення суду.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 квітня 2019 р. позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені.

Стягнуто з ТОВ «МБЦ «Олександрівський» на користь ОСОБА_2 заборгованість за поворотною фінансовою допомогою в сумі 7 067 512,73 грн. та судовий збір в сумі 8810 грн.

Також зазначено, що заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Рішення суду мотивовано тим, що між сторонами було укладено договір поворотної фінансової допомоги, але ТОВ «МБЦ «Олександрівський» взяті на себе зобов`язання не виконало, борг до теперішнього часу не повернуло, що ніким в судовому засіданні не оспорювалося.

В апеляційній скарзі ПАТ «Українська інноваційна компанія» вказує, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просило його скасувати та ухвалити нове рішення, яким провадження у справі закрити з огляду на відсутність предмету позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом в порушення вимог ст.ст. 255, 263 ЦПК України не встановлені реальні обставини справи, не встановлено наявності заборгованості, чи були фактично здійснено зарахування та оприбутковано 7 067 512,73 грн. на банківському чи балансовому рахунку відповідача, адже за відсутності факту передачі відповідачу грошових коштів договір фінансової допомоги є неукладеним відповідно до ч. 2 ст. 640 ЦК України, а тому відсутній предмет спору, що дає підстави для закриття провадження у справі за п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, відповідача, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції таким вимогам закону не відповідає.

Як встановив суд і таке вбачається з матеріалів справи, 01 листопада 2014 р. між ОСОБА_2 та ТОВ МБЦ «Олександрівський» було підписано договір про надання поворотної фінансової допомоги на загальну суму 7 067 512, 73 грн. (далі - Договір) (т. 1 а.с. 8).

В той же день складений Акт звірки взаємних розрахунків, згідно якого станом на 01 листопада 2014 р. заборгованість ТОВ «МБЦ «Олександрівський» на користь ОСОБА_2 становить 7 067 512,73 грн. (т. 1 а.с. 9).

Пунктом 1.1 Договору передбачено, що Позикодавець надає Позичальнику в тимчасове користування зворотну фінансову допомогу в національній валюті України, на строк , вказаній в договорі, а Позичальник зобов`язується повернути надані грошові кошти в обумовлений строк.

Зворотно фінансова допомога надається безпроцентно строком на один рік з моменту внесення, строк повернення - до 01 листопада 2015 р. (пункт 2.2 Договору).

За несвоєчасне виконання умов договору - у випадку прострочення повернення позичальником позикодавцю суми коштів сторони домовились, що позичальник сплачує штраф в розмірі 0,02 % від суми заборгованості за кожен день просторочення (пункт 3.3 Договору).

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 13 липня 2018 р. ТОВ «МБЦ «Олександрівський» є власником нежитлового об`єкта, загальною площею 4132,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та нежитлова нерухомість, «бізнец-центр», загальною площею 964,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_2 був одним із засновників товариства-відповідача, що підтверджується Інформацією про юридичну особу з ЄДРПОУ, і йому з 04 лютого 2016 р. належало більше ѕ часток статутного капіталу ТОВ «МБЦ «Олександрівський» (т. 1 а.с. 94-102).

Також з матеріалів справи вбачається, що ТОВ «МБЦ «Олександрівський» є боржником у виконавчих провадження щодо стягнення значних сум заборгованостей.

Зокрема, на виконання наказу Господарського суду Миколаївської області від 26 грудня 2017 р., виданого на підставі рішення Господарського суду Миколаївської області від 23 листопада 2017 р. у справі № 915/1388/16, яким стягнуто з ТОВ «МБЦ «Олександрівський» на користь ПАТ «Українська інноваційна компанія» загалом 30 537 398,90 грн., старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкером І.А. відкрито виконавче провадження № 50016987, яке разом з іншими виконавчими провадженнями відносно цього ж боржника постановою старшого державного виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкера І.А. об`єднані у зведене виконавче провадження № 55557832 (т. 1 а.с. 53-63).

З урахуванням викладеного, суд правильно встановив, що між сторонами виникли відносини з приводу укладання та виконання договору поворотної фінансової вимоги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд вважав доведеним, що позивач передав відповідачу в якості поворотної фінансової допомоги визначені у Договорі кошти - 7 067 512,73 грн., а відповідач зобов`язання з їх повернення не виконав.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком.

Згідно з ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона(боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк(термін), що вказано у ст. 530 ЦК України.

Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Так, згідно з підпунктом 14.1.257 ст. 14 Податкового кодексу України поворотна фінансова допомога - це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Проаналізувавши зміст підписаного сторонами договору, права та обов`язки за договором, умови надання та повернення грошових коштів, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку, що, за своєю правовою природою, укладений сторонами договір є договором позики, а тому під час вирішення спору необхідно керуватися положеннями ЦК України, що регулюють правовідносини, які виникли з договору позики.

Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1049 ЦК України передбачений обов`язок позичальника повернути позику в такій самій сумі, а в деякому випадку грошові кошти в такій самій кількості, що були передані йому за договором.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів закріплена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Тобто, факт підписання сторонами договору, без передання грошей або речей, не породжує у позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як визначено ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень статей 77-80 ЦПК України докази мають бути належними, допустимим, достовірними та достатніми.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

З аналізу наведених положень закону колегія суддів дійшла висновку, що у даній справі предметом доказування є факт передачі грошових коштів позивачем відповідачу на підставі належних та допустимих доказів і, як наслідок, наявність боргових зобов`язань ТОВ «МБЦ «Олександрівський» перед позивачем.

Обов`язок доказування таких обставин в силу положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України покладається на позивача.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 1087 ЦК України розрахунки за участю фізичних осіб, не пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, можуть провадитися у готівковій або в безготівковій формі за допомогою розрахункових документів у електронному або паперовому вигляді. Розрахунки між юридичними особами, а також розрахунки за участю фізичних осіб, пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, провадяться в безготівковій формі. Розрахунки між цими особами можуть провадитися також готівкою, якщо інше не встановлено законом.

Документальне оформлення поворотної фінансової допомоги залежить від форми, в якій вона надається: безготівковим шляхом; готівковими коштами.

Згідно пункту 2.1 Договору сторони домовились, що поворотна фінансова допомога вноситься готівкою у касу ТОВ «МБЦ «Олександрівський» за приходним касовим ордером.

При розрахунках за договором позики в безготівковій формі позикодавець оформляє звичайне платіжне доручення. Операції з перерахування/надходження грошових коштів в бухгалтерському обліку позикодавця/позичальника відображаються на підставі відповідних банківських виписок.

Преамбулою Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637 (далі - Положення), яке було чинним на час підписання сторонами договору про надання поворотної фінансової допомоги, визначено, що це Положення розроблено відповідно до статті 33 Закону України «Про національний банк України» та визначає порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою.

У пункті 1.2 Положення визначено, що касовий ордер - первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси. Форму касових ордерів установлено наказом Міністерства статистики України від 15 лютого 1996 року № 51 «Про затвердження типових форм первинного обліку касових операцій», а касові операції - це операції підприємств (підприємців) між собою та з фізичними особами, що пов`язані з прийманням і видачею готівки під час проведення розрахунків через касу з відображенням цих операцій у відповідних книгах обліку.

Уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів (п. 2.6 Положення).

Пунктом 4.2 Положення визначено, що усі надходження і видачу готівки в національній валюті підприємства відображають у касовій книзі.

З урахуванням викладеного позивач ОСОБА_2 при зверненні до суду з позовом про стягнення боргу за договором поворотної фінансової вимоги мав підтвердити право вимагати від відповідача виконання боргових зобов`язань, проте всупереч вимогам статті 12, 81 ЦПК України ним не надані, а матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем за договором поворотної фінансової допомоги коштів у розмірі 7 067 512, 73 грн., зокрема, позивачем не надано касовий ордер на підтвердження передачі вказаних коштів до каси відповідача.

Визначення сторонами у Договорі про зобов`язання позикодавця надати грошові кошти через касу відповідача не є доказом отримання останнім суми позики, оскільки сам факт передання коштів не підтверджується жодним доказом. Договір же не містить положення про те, що з підписанням сторонами договору вважається, що кошти передані позичальнику.

Більш того, підприємства відображають отриману ними поворотну фінансову допомогу у cкладі кредиторської заборгованості, керуючись нормами пyнктів 6 та 7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України N 20 від 31 січня 2000 р., але у фінансовому звіті ТОВ «МБЦ «Олександрівський» від 01 жовтня 2018 р. відсутня кредиторська заборгованість на 7 067 512, 73 грн. (т. 2 а.с. 73-75).

За такого були відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Аналогічні правові висновки сформульовані Верховним Судом України у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 липня 2019 р. у справі № 757/42123/15-ц.

Викладене свідчить про те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, у зв`язку з чим помилково задовольнив позов.

При цьому суд не врахував, що письмова форма укладеного сторонами договору позики внаслідок його реального характеру у даній справі не є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику, оскільки спірні правовідносини виникли з договору позики не між фізичними особами, а фізичною та юридичною особами, а його зміст не свідчить про фактичну передачу коштів до моменту підписання договору.

З урахуванням викладеного суд помилково застосував норми матеріального та процесуального права, тому в силу п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду необхідно скасувати, постановити нове про відмову у позові.

Колегія суддів не погоджується з аргументами апеляційної скарги про наявність передбачених п. 1 ч. 2 ст. 255 ЦПК України підстав для закриття провадження у справі.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Пороте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Оскільки права позивача за Договором та обґрунтованість його вимог про стягнення боргу не визнаються (оспорюються), це не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі та наявності підстав для закриття провадження у справі.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що рішення суду скасовано, в позові відмовлено, необхідно відповідно провести розподіл судових витрат, понесених у суді апеляційної інстанції, стягнувши з позивача на користь третьої особи 13 215 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги (т. 2 а.с. 175).

Відповідно до ч. 8 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 липня 2018 р. задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову та накладено обтяження у вигляді арешту на нерухоме майно - нежитловий об`єкт, загальною площею 4132.4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та нежитлові приміщення бізнес-центру, загальною площею 964,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ТОВ «МБЦ «Олександрівський», до набрання судовим рішенням по справі законної сили. Заборонено органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаного нерухомого майна.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2018 р. частково задоволено заяву представника ПАТ «Українська інноваційна компанія». Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 13 липня 2018 р., шляхом скасування обтяження у вигляді арешту на нерухоме майно: нежитловий об`єкт, загальною площею 4132.4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та Ѕ частину нежитлових приміщень бізнес-центру, загальною площею 964,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ТОВ «МБЦ «Олександрівський» до набрання судовим рішенням по справі законної сили; шляхом скасування заборони органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаного нерухомого майна: нежитловий об`єкт, загальною площею 4132.4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та Ѕ частину нежитлових приміщень бізнес-центру, загальною площею 964,4 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

З урахуванням результатів розгляду справи необхідно скасувати запроваджені судом першої інстанції заходи забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 квітня 2019 року скасувати, постановити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський бізнес-центр «Олександрівський», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія», про стягнення заборгованості за договором про надання поворотної фінансової допомоги відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований в АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_1 , на користь Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія», , 13 215 (тринадцять тисяч двісті п`ятнадцять) грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Скасувати заходи забезпечення позову, які вжиті ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 липня 2018 року з урахуванням ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2018 року про часткове скасування заходів забезпечення позову.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

Ж.М. Яворська

___________________________________________________

Повний текст постанови виготовлений 21 серпня 2019 року