Справа № 431/3235/19
Провадження № 2/431/896/19
РІШЕННЯ

(заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року Старобільський районний суд Луганської області у м. Старобільськ у складі:

головуючого судді Пелиха О.О.,

за участі секретаря с/з Чесалової О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Білицька Валентина Миколаївна про визнання довіреності недійсною,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить суд на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України визнати довіреність від 18 січня 2017 року, видану приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Білицькою Валентиною Миколаївною, зареєстровану в нотаріальному реєстрі за № 25, недійсною з моменту її вчинення.

В обґрунтування позову вказав, що 11.12.2013 ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу придбала житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 позивачеві стало відомо, що 02.02.2017 відповідач ОСОБА_2 , який начебто діяв від її імені на підставі нотаріально посвідченої довіреності, продав вказаний будинок іншій особі, оформивши договір купівлі продажу у приватного нотаріуса Старобільського нотаріального округу Пульного С.М. На момент видачі довіреності у м. Києві від її імені, а саме 18.01.2017 позивач перебувала у РФ в м. Щокіно Тульської області, що підтверджується свідоцтвом про народження в неї дитини та довідкою медичної установи. Тому спірна довіреність видана без її участі та згоди. Позивач 18.01.2017 року не відвідувала приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Білицьку В.М., не оформляла довіреність на будь-кого та не надавала своїх документів. Власноручних рукописних записів позивач не вчиняла та підпису на довіреності не ставила.

Представник позивача, у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідач відзиву на позов у встановлені судом строки не подав, причини неявки до суду не повідомив, з заявою про розгляд справи за його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Третя особа, приватний нотаріус Білицька В.М. у судове засідання не з`явилася, причини неявки до суду не повідомила, відзив на позов не надала, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не зверталась, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

13 листопада 2019 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

На підставі п.п.2,4 ч.1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши письмові докази по справі та всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, врахувавши предмет та підставу позову, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав:

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд, відповідно до ст. ст. 81, 13, ч.5 ст.263 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положення ст.4 ЦПК України, ст. 15 ЦК Україні, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом.

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог.

11.12.2013 позивач ОСОБА_1 придбала будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Пульним С.М., зареєстровано в реєстрі за № 2420 (а.с. 5-6).

Згідно копії витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, час формування 11.12.2013, об`єкт нерухомого майна, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 251, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , його власником є ОСОБА_1 (а.с.7).

Згідно копії Довіреності від 18.01.2017 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Білицькою В.М., ОСОБА_1 уповноважує ОСОБА_2 , 1990 р.н., який проживає: АДРЕСА_3 , бути її представником та представляти її інтереси «… з питання розпорядження правом продажу будь-якого нерухомого майна, належного мені на праві власності» (а.с.8).

Згідно договору купівлі-продажу, від 02.02.2017, посвідченого приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Пульним С.М., зареєстрованого в реєстрі за № 312, ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 на підставі довіреності, посвідченої В.М. Білицькою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 18.01.2017 № 25, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , було продано ОСОБА_3 (а.с.9-10).

Згідно копії виписки з історії пологів №432, ОСОБА_1 , знаходилась на стаціонарному лікуванні у пологовому відділенні ГУЗ «Щекинская районная больница» с 11.01.2017 по 21.01.2017 (а.с.11).

Згідно копії свідоцтва про народження, від 10.02.2017, виданого російською: «сектором актов гражданского состояния Чернявского району Тульской области, РФ», ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його матір`ю є ОСОБА_1 (а.с.12).

Згідно копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 16.08.2018 №0000613 зареєстровано заяву про вчинення кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 358 КК України від ОСОБА_1 про незаконне розпорядження її майном з використання завідомо підробленого документу (а.с. 52).

Згідно відомостей, наданих управлінням інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Луганській області, про осіб, які перетинали державний кордон України, ОСОБА_1 , 1989 р.н. , перетинала державний кордон України у березні та квітні 2016 року (а.с.53-54) .

Довіреністю, відповідно до ст. 244 ЦК України, є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Таким чином, позивачем не виявлялася воля на видачу довіреності від її імені ОСОБА_2 . Будь-які документи приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Білицькій В.М. для видачі довіреності позивачем не надавалися. Отже, правочин, вчинений з порушенням вимог ст. 203, ст. 215 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до п.п.2, 5 Постанови Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Таким чином, позов ОСОБА_1 про визнання довіреності недійсною, є обґрунтованим, підтверджується наданими письмовими доказами та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати за сплату судового збору 768,40 грн. та витрати за розміщення оголошення в газеті, підтверджені квитанцією від 06.11.2019 - 630 грн.

Керуючись ст.ст 12, 81, 141, 223, 259, 263, 264, 265, 268, 280-284, 289 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Білицька Валентина Миколаївна про визнання довіреності недійсною- задовольнити.

Визнати недійсною з моменту вчинення довіреність від 18 січня 2017 року, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Білицькою Валентиною Миколаївною, зареєстровану в нотаріальному реєстрі за № 25.

Стягнути з ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору 768,40 грн. та витрати за розміщення оголошення в газеті в розмірі 630 грн.

Копію заочного рішення надіслати відповідачеві відповідно до ст. 272 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Луганського апеляційного суду через Старобільський районний суду Луганської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.О. Пелих