Справа № 345/2195/18
Провадження № 22-ц/4808/520/19
Головуючий у 1 інстанції Юрчак Л. Б.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

Головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Матківського Р.Й.,

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю апелянта ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , позивача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ПАТ «СК «АСКО-МЕДСЕРВІС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційними скаргами представника СК «АСКО-МЕДСЕРВІС» та ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду, ухвалене суддею Юрчаком Л.Б. 29 січня 2019 року в м. Калуші Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

У червні 2018 року ОСОБА_3 подав позов до ОСОБА_1 та ПАТ «СК «АСКО-МЕДСЕРВІС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, вимоги якого обґрунтовані тим, що 01.06.2014 близько 18.40-19.00 год. на автодорозі державного значення Н-10 сполученням Стрий-Мамалига в селі Вістова Калуського району Івано-Франківської області водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Мерседес-Бенц Спрінтер», реєстраційний номер НОМЕР_1 , грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху, розпочавши виконувати маневр обгону попутного транспортного засобу, перетнувши суцільну лінію горизонтальної розмітки 1.1, не врахував того, що попереду рухався автомобіль Ауді А6, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням позивача, який розпочав здійснювати маневр повороту ліворуч на другорядну дорогу, в районі розташування опори лінії електропередач №441 допустив зіткнення свого автомобіля із автомобілем Ауді А6.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Ауді А6 отримав значні механічні пошкодження.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.04.2018, яка набрала законної сили 10.04.2018, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та звільнено від кримінальної відповідальності за ст.286 ч.1 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Позивач зазначив, що його автомобіль отримав значні пошкодження від зіткнення з автомобілем відповідача ОСОБА_1 , який є винною особою у цьому зіткненні, то відповідно дії відповідача перебувають у причинному зв`язку з настанням наслідків - шкоди належному позивачеві автомобілю.

Так як транспортний засіб ОСОБА_1 був застрахований за полісом обов`язкового страхування цивільної відповідальності №АІ/ 0487760, то згідно ст.990 ЦК України та ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів2 страхова компанія «АСКО-МЕДСЕРВІС» також несе відповідальність по договору в межах страхової виплати передбаченої цим полісом в розмірі 50 000 грн за шкоду, заподіяну майну та в межах 100 000 грн за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю. Однак, страхова компанія відмовляється від часткового відшкодування збитків в межах ліміту своєї відповідальності по причині того, що страхувальник не повідомляв про страховий випадок і не звертався із заявою про страхове відшкодування. Водночас у день ДТП у телефонному режимі ним (позивачем) повідомлено на гарячу лінію вищевказану страхову компанію і до 3-х днів повідомлено письмово про подію в Калуське відділення страхової компанії «АСКО-Медсервіс», таку ж заяву подано і відповідачем ОСОБА_1 . Після цього, протягом тижня у Калуському відділенні страхової компанії «АСКО-МЕДСЕРВІС» ОСОБА_3 написав заяву про виплату страхового відшкодування, а в подальшому експерт із страхової компанії оглядав пошкоджений автомобіль.

Крім того, автомобіль «Ауді А6» був оглянутий незалежним судовим експертом 15.08.2014, складено протокол огляду пошкодженого автомобіля, а в подальшому складено висновок експертного дослідження №101 про вартість матеріального збитку завданого пошкодженому автомобілю «Ауді А6», державний номерний знак НОМЕР_2 , яка станом на 30.04.2018 складає 80 633,83 грн.

Також відповідачем ОСОБА_1 завдана йому і моральна шкода, яка полягає в отриманні психологічної травми, відчутті нервових потрясінь внаслідок удару, а також перенесенні переживання за пошкодження автомобіля, який був для нього дорогим, цілим та неушкодженим, мав відповідний товарний вигляд. Моральну шкоду оцінює в 10 000 грн, оскільки моральні та душевні страждання є тривалими і на даний час, так як відповідач не відшкодував йому жодних збитків.

Просив стягнути на його користь із страхової компанії «АСКО-МЕДСЕРВІС» матеріальну шкоду за пошкодження транспортного засобу в розмірі 49 490 грн; стягнути з ОСОБА_1 матеріальну шкоду за пошкодження транспортного засобу в розмірі 31 143,83 грн та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн (а.с.2-3, том.1).

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 29 січня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто із страхової компанії «АСКО-МЕДСЕРВІС» на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду за пошкодження транспортного засобу в розмірі 49 490,00 грн. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду за пошкодження транспортного засобу в розмірі 31 143,83 грн та моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн. В частині задоволення решти позовних вимог відмовлено (а.с.133-145).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що судом неправильно застосовано положення статей 256, 257, 261, 267-268 ЦК України. Так, у ході розгляду справи відповідачем неодноразово заявлялись клопотання про застосування строку позовної давності, які судом безпідставно залишені без задоволення.

Суд дійшов помилкового висновку про обчислення строку позовної давності від дати набрання законної сили ухвалою Калуського міськрайонного суду від 10 квітня 2018 року про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_1 , оскільки позов подано не у зв`язку із спричиненням позивачу матеріальної та моральної шкоди саме злочином, а у зв`язку із спричиненням йому шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. У ході розслідування відповідного кримінального провадження та розгляду Калуським міськрайонним судом кримінальної справи щодо ОСОБА_1 , ОСОБА_3 не подавав заяви про визнання його потерпілим чи визнання його цивільним позивачем і таким він органом досудового розслідування не визнавався. Отже, строк позовної давності для звернення до суду із позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, слід відраховувати від дати настання ДТП - 01.06.2014 року, а тому саме з цього дня у нього виникло право вимоги до безпосереднього заподіювача шкоди. До суду за захистом свого порушеного права позивач звернувся лише 06 червня 2018 року. При цьому ОСОБА_3 мав можливість протягом встановленого строку позовної давності (до 02 червня 2017 року) звернутися із позовом про відшкодування шкоди безпосередньо до нього, як до заподіювача шкоди, однак таких дій у межах цього строку ним не було вчинено.

Просив рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності (а.с.164-172).

Не погоджуючись з рішенням суду, представником ПАТ «СК «АСКО-МЕДСЕРВІС» подано апеляційну скаргу з мотивів незаконності та необґрунтованості рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої ДТП, яка мала місце 01.06.2014 року, тобто більше ніж через три роки. Відлік строку позовної давності повинен рахуватися саме з дати ДТП, а не як зазначив суд. З урахуванням ч.7 ст.128 КПК України, ст.129 КПК України позивач в рамках кримінального провадження мав право пред`являти цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого, не очікуючи результату розгляду кримінального провадження, однак не скористався цим правом. Таким чином, посилання позивача, з яким погодився суд, що строк у три роки обчислюється не з моменту ДТП, а згідно з ст. 261 ЦК України, вважаючи, що строк позовної давності почав діяти з часу встановлення винної особи у завданні шкоди, тобто з 10.04.2018 року, коли рішення суду набрало законної сили - є безпідставними, а висновок суду таким, що не відповідає нормам матеріального права.

Суд при ухваленні рішення невірно застосував ст.1192 ЦК України та ч.2 ст.22 ЦК України. У рішенні зазначено, що позивач підтверджує, що на день звернення до суду не є власником транспортного засобу, який був пошкоджений 01.06.2014 року, однак на час його пошкодження саме йому було завдано шкоди, як власнику майна, оскільки позивач відчужив транспортний засіб, то не має права на відшкодування завданої шкоди, спростовуються положенням ст.22 ЦК України. Однак позивачем не надано жодного доказу в якому стані (відновленому чи пошкодженому), за яку вартість та коли саме було відчужено транспортний засіб, не доведено належними доказами розміру завданих збитків. Натомість суд при визначенні розміру матеріальної шкоди проігнорував факт відчуження транспортного засобу та взяв до уваги висновок №101 експертного товарознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку від 30.04.2018 року та стягнув їх у розмірі, що суперечить тлумаченню розміру реальних збитків/вартості втраченого майна, необхідних для його відновлення. Крім того, беручи до уваги зазначений висновок суд проігнорував ст.998 ЦК України, відповідно до якої страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків.

Таких висновків дійшов Верховний суд у постановах від 18.09.2018 року у справі 570/5123/16-к, та від 16.05.2018 року у справі №128/1534/14-ц.

Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.156-158).

ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу СК «АСКО-Медсервіс».

Зазначає, що відповідач хоче будь-яким чином уникнути свого обов`язку по відшкодуванню шкоди як страховика за дії застрахованої особи, тому доводи апеляційної скарги страхової компанії є безпідставними.

Посилання відповідача про те, що він ( ОСОБА_3 ) у кримінальному провадженні мав звертатись з позовною заявою, а цим правом не скористався, то ці доводи є помилковими, оскільки за наслідками ДТП одразу було порушено кримінальне провадження щодо отримання тілесних ушкоджень третіми особами внаслідок ДТП, його не визнано потерпілим, а слідство вирішувало питання хто причетний до винуватості у цьому ДТП з них обох. Тому своїм правом на звернення до суду він міг скористатися тільки після встановлення винної особи, яка заподіяна йому шкоду, а це після вступу рішення суду у законну силу, зібравши всі необхідні докази вини ОСОБА_1 у заподіянні йому шкоди.

Також ОСОБА_3 зазначає, що страхова компанія не заперечує того, що на час пошкодження транспортного засобу він був власником цього транспортного засобу, а тому відповідно до ст.22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням речі, що в даному випадку було підтверджено висновком судового експерта про розмір збитків.

Щодо посилання апелянта на неврахування висновків Верховного Суду при розгляді подібних справ позовної давності у справі №128/1534/14-ц, яка не є подібною з даною справою, позивач зазначає, що цим же рішенням встановлено, що особа довідалась про порушене своє право у 2008 році, а це з моменту визнання винною особу у вчиненні адміністративного правопорушення. Також Верховний Суд в тій справі правомірно скасував рішення апеляційної та касаційної інстанцій, якими строк позовної давності рахували з моменту винесення постанови слідчим СУ УМВС про закриття провадження, адже постанова слідчого не є тим документом, який встановлює винну особу. В його ж випадку, внаслідок двох джерел підвищеної небезпеки були заподіяні тілесні ушкодження іншим особам і одразу було порушено кримінальне провадження, проводилось досудове слідство щодо встановлення вини у заподіянні шкоди потерпілим, а до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення не притягували взагалі учасників дорожнього руху і з цього приводу не було жодного адміністративного рішення про винну особу. Встановлення винної особи відбулось у кримінальному провадженні, судове рішення, по якому набрало законної сили 10.04.2018 року.

За наведених обставин просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін (а.с.210,том.1).

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 позивачем не подано.

Представник апелянта СК «АСКО-МЕДСЕРВІС» брала участь у розгляді судового засідання в режимі відеоконференції 04 червня 2019 року.

В інші судові засідання представник СК «АСКО-МЕДСЕРВІС» не з`явився, надіславши на адресу апеляційного суду заяви про розгляд справи за відсутності представника СУ «АСКО-МЕДСЕРВІС» (а.с.214, 230 том.1, 7, 138, 152 том.2)

Вислухавши апелянта ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , позивача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 , доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст.367 ЦПК України законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що вона підлягає задоволенню частково, виходячи з таких підстав.

В силу ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 01.06.2014 близько 1840-1900 год, в дощову погоду, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Mercedes-Benz Sprinter, номерний знак НОМЕР_1 , рухався в напрямку м. Івано-Франківська дорогою державного значення Н-10 сполученням Стрий-Мамалига, яка проходить вулицею Січових Стрільців у с. Вістова Калуського району та має дві смуги руху в напрямку м. Івано-Франківська та одну смугу руху в напрямку м. Калуша, будучи відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, учасником дорожнього руху, грубо порушив вимоги указаних Правил дорожнього руху.

В цей час в попутному напрямку перед указаним автомобілем рухався невстановлений мікроавтобус білого кольору, а перед ним - автомобіль Audi A6, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 .

Водій ОСОБА_1 , знаходячись в умовах недостатньої видимості та обмеженої оглядовості в напрямку руху, порушивши Правила дорожнього руху України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, а саме: підпункт "б" пункту 2.3, пункт 11.4; підпункту "б" пункту 14.2; підпункту "г" пункту 14.6; підпункту "е" пункту 14.6, горизонтальної розмітки 1.1 - вузької суцільної білої лінії, що поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху, та за допомогою якої, відповідно до пункту 8.1. Правил дорожнього руху, здійснюється регулювання дорожнього руху. Не маючи умислу спричинити тілесні ушкодження іншим учасникам дорожнього руху, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, яка склалася на даній ділянці дороги, розпочавши виконання маневру обгону попутного транспорту - невстановленого мікроавтобуса білого кольору, який рухався попереду його автомобіля; не врахувавши те, що попереду даного автомобіля рухався автомобіль Audi A6, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який розпочав здійснювати маневр повороту ліворуч на другорядну дорогу; перетнувши лінію горизонтальної розмітки 1.1, та в районі розташування опори лінії електропередач № 441, допустив зіткнення свого автомобіля з указаним автомобілем Audi A6. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, а саме зіткнення з автомобілем Audi A6, що спричинило різке зменшення швидкості руху мікроавтобуса Mercedes-Benz Sprinter, номерний знак НОМЕР_1 , його пасажир ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, як такі, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення, у вигляді закритого перелому великого горба правої плечової кістки без зміщення відламків. При цьому указані наслідки настали у результаті порушення наведених Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_1 та знаходяться у прямому причинному зв`язку з ними (а.с. 6-7, том.1).

Вказані обставини встановлені ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.04.2018, яка набрала законної сили 10.04.2018, і відповідно до якої ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України у зв`язку із закінченням строків давності (а.с. 6-7, том.1).

Цивільна відповідальність ОСОБА_1 як водія транспортного засобу Mercedes-Benz Sprinter, номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована по страховому полісу обов`язкової цивільної відповідальності №АІ/0487760 від 23.05.2014 року, відповідно до якого страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 100 000 грн, шкоду, заподіяну майну - 50 000 грн, розмір франшизи-510 грн (а.с.8, том.1).

В матеріалах справи наявні копії повідомлення ОСОБА_3 про подію з транспортним засобом від 03.06.2014, а також повідомлення ОСОБА_1 про подію з транспортним засобом (без дати). У вказаних повідомленнях зазначено поліс ЦПВ №АІ 0487760 (повідомлення ОСОБА_1 ) та поліс ЦПВ №АІ 3221319 (повідомлення ОСОБА_7 ) (а.с.11-12, том.1).

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_3 подав копію заяви на виплату страхового відшкодування за обов`язковим страхуванням цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів від 10.06.2014, адресовану СК «АСКО-МЕДСЕРВІС». Відомостей про отримання такого повідомлення матеріали справи не містять (а.с.13, том.1)

З метою встановлення вартості відновлювального ремонту, позивачем було замовлено експертизу про визначення вартості матеріального збитку.

Відповідно до висновку №101 експертного товарознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку від 30.04.2018, вартість матеріального збитку завданого ОСОБА_3 в результаті пошкодження його транспортного засобу становить 80 633 грн 83 коп. Додатком до висновку є протокол огляду автомобіля, калькуляція відновлюваного ремонту автомобіля, виписка з бюлетеня автотоварознавця про ціну автомобіля, фототаблиця пошкоджень автомобіля (а.с.14-23, том.1).

Суб`єкт підприємницької діяльності ОСОБА_8 використав довідник «Бюлетень автотоварознавця» випуск №100 від 05.2018 року, тобто експертом зроблено оцінку пошкоджень транспортного засобу внаслідок ДТП в червні 2014 року за розцінками 2018 року.

08 травня 2018 року на адресу СК «АСКО-МЕДСЕРВІС» надійшла заява ОСОБА_3 від 04.05.2018 про виплату страхового відшкодування на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зі строком дії з 24.05.2014 по 23.11.2014. Вказана заява розглянута комісією компанії, за наслідками розгляду якої, 25 травня 2018 року повідомлено ОСОБА_3 про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі п.37.1.4 ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з неподанням заяви про страхове відшкодування впродовж одного року (а.с.9, 10, том.1).

У судових засіданнях як ОСОБА_3 , так і ОСОБА_1 надали пояснення, що ними обома в один день безпосередньо після настання ДТП, а саме 03.06.2014 були подані повідомлення про ДТП до ПАТ «СК «АСКО-МЕДСЕРВІС» через працівника страхової компанії ОСОБА_9 .

Для з`ясування обставин справи судами допитані у якості свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 .

У суді першої інстанції свідок ОСОБА_9 підтвердила, що вона працювала у ПАТ «СК «АСКО-МЕДСЕРВІС» і приймала повідомлення про ДТП від ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , а також заяву на виплату страхового відшкодування від ОСОБА_3 10.06.2014, копії яких збереглися у Калуському відділенні, а оригінали були направлені в центральний офіс страхової компанії.

У трудовій книжці, виданій на ім`я ОСОБА_9 , містяться відомості про її трудову діяльність у ПАТ «СК «АСКО-МЕДСЕРВІС» з 01.02.2013 на посаді начальника відділу по роботі з клієнтами центру обслуговування клієнтів, наказ № 5/к від 01.03.2013 (порядковий номер запису 17) (а.с.87 т.2), з 11.03.2014 назву посади «начальник відділу по роботі з клієнтами центру обслуговування клієнтів» змінено на «Директор з страхування в м. Івано-Франківськ» для приведення у відповідність з Національним класифікатором України, наказ № 23/к від 11.03.2014 (порядковий номер запису 18), по 30.06.2015, коли вона була звільнена з посади за згодою сторін (п.1 ст. 36 КЗпП України) на підставі наказу № 44/к від30.06.2015 (порядковий номер запису 19) (а.с.80-89, том 2).

Доводи представника апелянта ПАТ «СК «АСКО-МЕДСЕРВІС» про те, що ОСОБА_9 на час настання страхового випадку - червень 2014 року не працювала у ПАТ «СК «АСКО-МЕДСЕРВІС», а договір на той час був укладений зовсім з іншою особою - ОСОБА_10 та підтвердження про трудову діяльність ОСОБА_9 у 2016 році не заслуговують на увагу, оскільки записи у трудовій книжці ОСОБА_9 за порядковими номерами 22 та 23 (а.с.89, том 2) свідчать про її нові трудові відносини з ПАТ «СК «АСКО-МЕДСЕРВІС» на посаді директора зі страхування в м. Івано-Франківськ з 04.05.2016 по 31.05.2016, що не суперечить також наказам про прийняття та звільнення з роботи ОСОБА_9 , представленими апелянтом ПАТ «СК «АСКО-МЕДСЕРВІС» (а.с.48, 65, 66, 89 том.2). Але цей період не співпадає у часі з настанням страхового випадку. Укладення між ПАТ «СК «АСКО-МЕДСЕРВІС» та ОСОБА_12 договору доручення №А28 про надання страхових агентських послуг (агентського договору) від 01 березня 2014 року жодним чином не свідчить про відсутність між ПАТ «СК «АСКО-МЕДСЕРВІС» та ОСОБА_9 трудових відносин на посаді, вказаній у трудовій книжці у червні 2014 року (а.с.70-73, том.2).

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що між ним та ПАТ СК «АСКО-МЕДСЕРВІС» існували договірні відносини, де його обов`язком було надання необхідних контактів та продаж полісів. Між страховою компанією та ОСОБА_11 , як експертом-автотехніком існували договірні відносини з приводу надання відповідних послуг при огляді, зокрема транспортного засобу «AUDI A6», державний номер НОМЕР_2 .

Представником апелянта ПАТ СК «АСКО-МЕДСЕРВІС» надана інформація про те, що у 2014 році ОСОБА_11 надавав ПАТ СК «АСКО-МЕДСЕРВІС» експертні послуги на підставі договору про надання експертних послуг, однак архівні документи за 2011-2015 роки знищені, про що свідчить акт про знищення документів, по яких закінчились строки зберігання від 18 січня 2019 року (а.с.138-139, том.2).

Свідок ОСОБА_11 зазначив, що надавав експертні послуги ПАТ СК «АСКО-МЕДСЕРВІС». Коли було повідомлення про ДТП, із страхової компанії йому повідомляли про здійснення огляду транспортного засобу, потім він оглядав автомобіль, складав акт огляду, розрахунок, акт виконаних робіт, направляв у страхову компанію, яка, відповідно здійснювала йому оплату. ОСОБА_11 підтвердив огляд після ДТП транспортного засобу «AUDI A6», державний номер НОМЕР_2 . На підтвердження надав фотознімки транспортного засобу «AUDI A6», державний номер НОМЕР_2 з відбитками його ідентифікаційних номерів, а також фотознімок свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником якого зазначений позивач (163-185, том.2); роздруківку ремонтної калькуляції № 45-15 від 12.05.2015 вартості ремонту транспортного засобу «AUDI A6», державний номер НОМЕР_2 , яка склала 205 238,02 грн (а.с.158-161, том.2); роздруківку акту виконаних робіт за 2015 рік - здійснення оцінки транспортного засобу «AUDI A6», державний номер НОМЕР_2 , вартістю 625 грн (а.с.157, том.2); роздруківки рахунку № 45/15 за його послуги, платником у якому зазначена СК «АСКО-МЕДСЕРВІС», а також копію платіжного доручення про оплату його послуг СК «АСКО-МЕДСЕРВІС» від 21.05.2015р. (а.с.156, том 2).

Усі встановлені судом обставини в сукупності свідчать про те, що позивачем та відповідачем ОСОБА_1 вчасно було подано повідомлення про подію з транспортним засобом (03 червня 2014 року), а також 10.06.2014 року заява на виплату страхового відшкодування.

Надані пояснення представником апелянта СК «АСКО-МЕДСЕРВІС» щодо порядку прийняття та реєстрації заяв (повідомлень) про дорожньо-транспортну пригоду та заяв про виплату страхового відшкодування, визначених у страховій компанії станом на 2014 рік, бланки повідомлення про подію з транспортним засобом, заяви на виплату страхового відшкодування за обов`язковим страхуванням цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зразок повідомлення про подію з транспортним засобом з реєстрацією, бланки щодекадного звіту, зведеного звіту акту наданих агентських послуг (додатки до Договору доручення про надання страхових агентських послуг №28 від 01.03.2014 року), (а.с.59-63, 74-76 том.2) не спростовують встановлених обставин.

Задовольняючи частково позов, суд виходив з положень ст. ст. 3, 15, 16, 22-23, 1166, 1187-1188 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», доведеності факту порушення відповідачем ОСОБА_1 прав та інтересів позивача, оскільки власником пошкодженого транспортного засобу був ОСОБА_3 , вартості матеріального збитку, завданого позивачу, в результаті пошкодження його транспортного засобу в розмірі 80 633 грн. 83 коп. Оскільки ухвала суду від 02.04.2018 року щодо обвинувачення ОСОБА_1 набрала законної сили 10.04.2018, дійшов висновку, що саме з цього моменту слід відраховувати строк позовної давності.

Судом враховано розмір душевних страждань, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою ОСОБА_1 щодо нього та порушення звичайного способу життя членів його сім`ї, неможливістю відновлення майна, обставин, за яких скоєно злочин, тривалості часу, протягом якого винна особа не вчинила жодної дії, спрямованої на відшкодування моральної шкоди, характеру майнових втрат, вважав необхідним визначити розмір моральної шкоди, який підлягає виплаті позивачу за рахунок відповідача у сумі 5 000 грн.

За наведених обставин, суд дійшов висновку часткове задоволення позову, стягнувши із страхової компанії «АСКО-Медсервіс» на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду за пошкодження транспортного засобу в розмірі 49 490,00 грн, а з ОСОБА_1 - матеріальну шкоду за пошкодження транспортного засобу в розмірі 31 143,83 грн. та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

З такими висновками суду першої інстанції не в повній мірі погоджується апеляційний суд, з огляду на таке.

Судом правильно визначено, що між сторонами виникли правовідносини з приводу відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Дані правовідносини врегульовані Цивільним кодексом України, Законом України „Про страхування», Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

На підставі ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання.

Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

У відповідності до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

За змістом ст. 4 ЦПК України правом на звернення до суду за захистом наділена кожна особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 6 Закону визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до положень пункту 33.1.2. статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції на час виникнення правовідносин) учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов`язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати зазначені дії, вони мають підтвердити це документально.

Такий обов`язок установлено законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

За змістом положень Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Пункт 12.1. ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до статей 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Відповідно до пункту 37.1.4. статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Оскільки відповідно до ремонтної калькуляції, складеної експертом ОСОБА_11 на замовлення страховика, вартість ремонту транспортного засобу, визначена цим експертом (205 238,02 грн) перевищувала вартість ремонту згідно ремонтної калькуляції, складеної експертом ОСОБА_8 на замовлення позивача (199 607,54 грн ), тому апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність відшкодування за рахунок страховика шкоди в межах ліміту страхової суми з різницею на суму франшизи.

Розмір страхової виплати суд вірно визначив і правильно стягнув з відповідача -страхової компанії.

Доводи апелянта про те, що позивач уже перестав бути власником транспортного засобу не заслуговують на увагу, оскільки на час дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб належав йому і шкода внаслідок пошкодження транспортного засобу завдана саме йому як власнику.

Оскільки судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода розглядалася у кримінальній справі, то для страховика перебіг строку на виплату страхового відшкодування припинявся до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішення в такій справі законної сили, що визначено положеннями частини 2 статті 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачу стало відомо про порушення його права 25 травня 2018 року, коли ухвалено рішення страховиком про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Отже, позивач не пропустив строк позовної давності до страховика.

Доводи апеляційної скарги ПАТ СК «АСКО-Медсервіс» не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Що ж стосується заявлених вимог про відшкодування шкоди до ОСОБА_1 , то апеляційний суд в цій частині не погоджується з висновками суду першої інстанції і дійшов висновку, що перебіг строку позовної давності до винної особи у позивача розпочався з дня настання дорожньо-транспортної пригоди (01.06.2014 року) з огляду на те, що позивач не був визнаний а ні потерпілим, а ні цивільним позивачем у межах кримінальної справи та повинен був знати і знав про порушення його права відповідачем ОСОБА_1 з дня, наступного за днем після настання ДТП. На ці правовідносини поширюється загальний строк позовної давності.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позову до ОСОБА_1 та в цій частині слід ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову за пропуском строку позовної давності.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника СК «АСКО-Медсервіс» залишити без задоволення .

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 29 січня 2019 року скасувати в частині задоволення позову до ОСОБА_1 та в цій частині ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 серпня 2019 року.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В. Василишин

Р.Й. Матківський