П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лівінського С.В., Суханової Є.М.,
з участю секретаряМариненко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», поданою представником - Артеменком Петром Миколайовичем на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 19 серпня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року до Солом`янського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви. Подану заяву вона обґрунтовує тим, що 31 липня 2019 року на адресу її проживання надійшов лист від АТ «Укрсоцбанк» з вимогою про добровільне виселення з квартири АДРЕСА_1 та повідомленням, що в результаті звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» право власності на зазначену квартиру зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк».

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, 23 квітня 2019 року державним реєстратором Алієвим Гусейном Азіз Огли, КП «Світоч» м. Києва право власності на квартиру зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк». Підставою виникнення права власності на зазначену квартиру зазначено доказ направлення повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, серія та номер: б/н, виданий 22 березня 2018 року, видавник: ПАТ «Укрсоцбанк», Іпотечний договір, серія та номер: 39.29-50/2571, виданий 09 червня 2006 року, виданий 09 червня 2006 року, видавник: АКБ СР «Укрсоцбанк», підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 46618205 від 23 квітня 2019 року.

Набуття права власності на спірну квартиру заявник вважає неправомірним, у зв`язку з чим має намір звернутися до суду з відповідним позовом.

Зазначає, що заволодіння АТ «Уксоцбанк» зазначеним житлом є незаконним, оскільки отримання банком права власності на належну їй квартиру відбувалося всупереч Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким заборонено звернення стягнення та при цьому з порушенням процедури звернення стягнення в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку», а також порушенням процедури реєстрації такого права власності при існуючій і відомій АТ «Укрсоцбанк» незгоді з такими діями. Тому просила задовольнити заяву.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19 серпня 2019 року заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з ухвалою, АТ «Укрсоцбанк»», подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просило скасувати ухвалу та постановити нову, якою у задоволенні заяви відмовити. При цьому, апелянт посилається на те, що ОСОБА_1 не надала жодного документу (доказу), який би підтверджував, що квартира АДРЕСА_2 може бути відчужена на користь третіх осіб; що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На думку апелянта, позивач не довела, яким чином накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 забезпечить виконання рішення суду, що має бути ухвалене. Крім того, вказує на неспівмірність цього заходу забезпечення позову із предметом зазначених позовних вимог.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

07.10.2019 року до суду надійшов відзив ОСОБА_1 , поданий представником - Щур В.А. , згідно якого останній вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Зазначає, що між сторонами існує спір, а невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити виконання рішення суду. На його думку, таких спосіб забезпечення є співмірним з вимогами позову.

13.11.2019 року до суду надійшли письмові пояснення ОСОБА_1 , подані представником - Щур В.А. , у яких додатково вказано, що 23.10.2019 року близько 11.00 год. до квартири АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_1 , намагалися потрапити 10 осіб чоловічої статі, які повідомили, що хочуть проживати у даній квартирі. Заявник вважає, що таким чином відповідач розпочав реалізацію погроз, що стали однією з підстав, якими обгрунтовувалась необхідність забезпечення позову.

В судовому засіданні представник апелянта - Артеменко П.М. , просив апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 19 серпня 2019 року скасувати, заяву про забезпечення позову залишити без задоволення.

Представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Щур В.А., судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 19 серпня 2019 року залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що характер спору, що виник, та дії відповідача можуть привести до утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Колегія суддів з вказаним висновком в повній мірі погодитися не може, враховуючи наступне.

У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України одним із видів забезпечення позову є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Накладаючи арешт на квартиру, суд першої інстанції, виходив із того, що між сторонами виник спір та невжиття вказаних заходів забезпечення позову в разі його задоволення може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів вважає такі висновки помилковими, оскільки суд першої інстанції не врахував, що обраний позивачем вид забезпечення позову - «накладення арешту на квартиру» неспівмірний із предметом позову «про визнання дій протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію права власності», який заявлений до державного реєстратора Алієва Гусейна Азіз Огли, КП «Світоч» м. Києва та АТ «Укрсоцбанк».

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції про накладення арешту на нерухоме майно підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні вимог заяви про забезпечення позову.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 201/12570/18 (провадження № 61-4591св19) та від 03 липня 2019 року у справі № 127/220/19 (провадження № 61-8690св19).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що обраний позивачем вид забезпечення позову - «накладення арешту на квартиру» неспівмірний із предметом позову «про визнання незаконними дій та скасування рішення про реєстрацію права власності», заявленого до пред`явлення позову та суперечить вказаним вище висновкам Верховного Суду.

Крім того, колегія суддів критично оцінює надані ОСОБА_1 пояснення та заяву про порушення кримінального правопорушення від 24.10.2019 року, оскільки вказаний документ не було досліджено судом першої інстанції при прийнятті судового рішення про забезпечення позову. А відтак, згідно положень ст. 367 ЦПК України, колегія суддів не приймає його до уваги при вирішенні питання про законність ухвали суду першої інстанції.

За таких обставин, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладання арешту на квартиру на думку колегії суддів слід відмовити.

Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргуАкціонерного товариства «Укрсоцбанк», подану представником - АртеменкомПетром Миколайовичемзадовольнити.

Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 19 серпня 2019 року скасувати та прийняти постанову, якою заяву про забезпечення позову залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: С.В. Лівінський

Є.М. Суханова