Справа № 373/1944/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2019 року м. Переяслав-Хмельницький

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області

під головуванням судді Свояка Д.В.,

за участі секретаря судових засідань Литвишко В.М.,

розглянув у судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу про стягнення заборгованості в розмірі 18382,71 грн.

позивач: ОСОБА_2, місце проживання: АДРЕСА_1

відповідач: ОСОБА_3, місце проживання: АДРЕСА_2; місце реєстрації: АДРЕСА_3.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_3 на свою користь кошти в сумі 18382,71 гривні, в тому числі кошти в сумі 18000,00 гривень, як заборгованість за договором позики від 20.07.2018, а також 3% річних за час прострочення грошового зобов'язання в сумі 39,95 гривень та кошти в сумі 342,76 гривень, як інфляційні витрати.

Також судові витрати просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.07.2018 між позивачем та відповідачем було укладено договір позики шляхом написання розписки в присутності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Відповідно до укладеного договору ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 18000 гривень на строк до 20.09.2018. Проте, станом на 17.10.2018 відповідач позики не повернула, від спілкування та зустрічей з позивачем ухиляється.

З урахуванням 3% річних, індексу інфляції сума боргу становить 18382,71 гривні.

Ухвалою від 03 грудня 2018 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 03.12.2018 справу призначено в судове засідання.

Відповідач в своєму відзиві на позовну заяву зазначила, що при написанні боргової розписки вона фактично ніяких грошей від позивача не отримувала. Дана розписка була написана під тиском та погрозами звинувачення у крадіжці належного позивачу товару, який знаходився в орендованому відповідачем у ОСОБА_2 магазині. По суті, за усною домовленістю, відповідач повинна була повернути позивачу гроші за її товар після того, як продасть його, але з конкретною датою вони не визначались. За вказаних обставин вважає, що розписка не може розцінюватися як договір позики, так як відсутня істотна його умова - факт передачі грошових коштів. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі:

Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Судом встановлено наступні обставини:

Відповідно до наданої позивачем копії розписки від 20.07.2018 відповідач позичила у позивача гроші в розмірі 18000 гривень та зобов'язується їх повернути до 20.09.2018.

В суді позивач ОСОБА_2 пояснила, що вона віддала відповідачу свій магазин в с.Циблі Переяслав-Хмельницького району разом з товаром в оренду. Оформляти договір оренди відповідач відмовилася. На вимогу позивача віддати гроші за товар, ОСОБА_3 відмовлялася, а тому була написана боргова розписка. Проте, гроші за розпискою не передавалися, а передавався товар, який знаходився в магазині на момент передачі його відповідачу в оренду. На момент написання розписки сторони виступали як фізичні особи.

З пояснень, наданих відповідачем в суді, вбачається, що 13.06.2018 вона взяла у ОСОБА_2 в оренду магазин по АДРЕСА_4 разом з товаром, який там знаходився на той момент. При цьому письмового договору не оформляли, а все відбувалося за усною домовленістю. Після того, як товар буде проданий, вона мала повернути ОСОБА_2 гроші за нього. Заборгованість чоловік відповідача намагався повернути позивачці, але вона їх не взяла.

19.07.2018 ОСОБА_2 заявила вимогу про те, що не поверне ОСОБА_3 її товар з магазину, поки та не напише розписку про позику у неї грошей в сумі 18000 гривень, погрожуючи при цьому відкриттям кримінального провадження щодо ОСОБА_3 за нібито крадіжку.

Також підтвердила, що при написанні розписки ніякі гроші нею, відповідачем по справі, не передавалися.

Свідок ОСОБА_5 - чоловік позивача, в суді пояснив, що вони з ОСОБА_2 передали в оренду ОСОБА_3 магазин з товаром. З власником вони не захотіли укладати договір оренди. За товар, який був переданий відповідачу разом з магазином, гроші їм не віддали, а свій товар вона вивезла з магазину. Гроші відповідач взяла без їх з дружиною дозволу. Коли писалася розписка, гроші не передавалися.

Свідок ОСОБА_4 - чоловік, з яким відповідач перебуває у фактичних шлюбних відносинах, пояснив в суді, що ОСОБА_3 неофіційно взяла у ОСОБА_2 в оренду магазин. Магазин вона прийняла з товаром, який був частково прострочений. Щоб ОСОБА_3 змогла забрати з магазину свій товар, ОСОБА_2 попросили написати розписку. Він обіцяв ОСОБА_5 повернути гроші. Товар позивача продали. Розписка писалася для того, щоб ОСОБА_3 могла повернути товар ОСОБА_2 Гроші привозив, але їх ОСОБА_2 не взяли.

Свідок ОСОБА_6 в суді пояснила, що доводиться кумою відповідачу та працювала в магазині продавцем, знає, що кошти не позичалися. Відповідачу сказали, що вішають замок на магазин. Позивач прийшла підписувати договір, хотіли викликати поліцію. Була ревізія. Сума вартості товару, який відповідач продала, складає 18000 гривень. При написанні розписки вона не була присутньою. Скільки людей виносили товар, не пам'ятає. Вона теж допомагала виносити товар на вулицю до сусіда у прибудову до магазину. Товар і позивач, і відповідач перераховували. Сума за кондиціонер не відраховувалась, ремонт кондиціонера оплачувала відповідач.

Свідок ОСОБА_7 працювала у позивача, та пояснила в суді, що на момент ревізії в магазині була учасником. Деякий прострочений товар забирала позивач. Все це віднялось із загальної суми. ОСОБА_3 проводила товар по ревізії.

Таким чином, з'ясувавши обставини справи, судом встановлено, що під час написання розписки про отримання відповідачем від позивача позики, учасниками правочину не дотримано умов, за яких вказаний договір позики може вважатися укладеним. Так, в судовому засіданні як позивач, так і відповідач, а також допитані в суді свідки, підтвердили, що гроші за розпискою не передавалися. Сума боргу, яку позивач просить стягнути з відповідача, не є позиченими грошовими коштами, а є сумою заборгованості за переданий позивачем відповідачу під реалізацію товар.

За таких обставин, зважаючи на те, що грошові кошти, про які зазначено у розписці, не передавались позивачем відповідачеві, договір позики між сторонами є неукладеним.

Крім того, правовідносини, які фактично виникли між сторонами, не є відносинами, що регулюються положеннями глави 71 ЦК України.

Норми права, застосовані судом:

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 3 ст.203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ч.3 ст.1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч.1 ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Стаття 80 ЦПК України визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст.83 ЦПК України передбачено подання доказів сторонами та іншими учасниками справи безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин суд констатує, що між позивачем та відповідачем не було укладено договору позики від 20.07.2018, оскільки встановлено, що позивачем відповідачеві кошти, визначені у розписці, не передавались.

Вимога щодо стягнення з відповідача в порядку ч. 2 ст.625 ЦК України 382,71 грн. заявлена у контексті твердження позивача про наявність між сторонами правовідносин позики. За таких обставин, зважаючи на те, що ці вимоги є похідними від вимоги щодо стягнення боргу за договором позики, вони не підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що відносини позики між сторонами не виникли.

У зв'язку з наведеним, зважаючи на принцип диспозитивності цивільного процесу, суд доходить висновку про недоведеність порушення прав позивача, за захистом яких мало місце звернення до суду, й відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в розмірі 18382,71 грн. відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні найменування сторін та інших учасників справи:

ОСОБА_2, місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1.

ОСОБА_3, місце проживання: АДРЕСА_2; місце реєстрації: АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_2.

Текст повного рішення виготовлено 14.01.2019.

Суддя Д. В. Свояк