Справа № 203/3941/19
Провадження № 2/0203/1351/2019
УХВАЛА

22 листопада 2019 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська, в особі судді Колесніченко О. В., розглянувши у провадженні № 2/0203/1351/2019 позовну заяву ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 подала цю позовну заяву про захист прав споживача, пред`являючи позов до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на предмет визнання кредитного договору недійсним з тих підстав, що підписувала іншу редакцію договору.

Для розгляду цієї позовної заяви в порядку ст. ст. 14, 33 ЦПК України 04 листопада 2019 року визначена суддя.

За вибором позивача за правилами альтернативної підсудності згідно з ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

За офіційним тлумаченням пунктів 22, 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», Конституційним Судом України в рішенні № 15-рп/2011 від 10.11.2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг, споживачем визнається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для задоволення особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, внаслідок чого у споживчий кредит надаються грошові кошти для задоволення лише цих потреб, з чим пов`язане обмеження дії принципу свободи цивільного договору та визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування, зокрема шляхом встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту та їх оспорювання.

За відомостями доданого до заяви в копії оспорюваного кредитного договору цільове призначення кредиту за умовами пункту 1.4 розділу 1 «Предмет договору» згодою сторін визначене як придбання основних фондів, і в позовній заяві серед підстав оспорювання кредитного договору не заперечується використання кредиту саме за цим цільовим призначенням, так само як не вказується на жодну з споживчих потреб, на яку витрачені отримані в кредит кошти.

В свою чергу, майнові цінності належать до основних фондів відповідно до ч. 2 ст. 139 ГК України залежно від економічної форми, якої майно набуває у процесі здійснення саме господарської діяльності, і згідно з часиною третьою цієї статті до основних фондів виробничого і невиробничого призначення відносять будинки, споруди, машини та устаткування, обладнання, інструмент, виробничий інвентар і приладдя, господарський інвентар та інше майно тривалого використання, що віднесено законодавством до основних фондів, а тому за назвою глави 14 розділу ІІІ ГК України основні фонди, складаючи майнову основу господарювання, належать до майна суб`єктів господарювання, що категорично виключає пов`язаність їх придбання із задоволенням споживчих потреб.

До того ж підстави оспорювання кредитного договору в позовній заяві не пов`язані з ризиком помилкового придбання споживачем не потрібних йому кредитних послуг чи, навіть, внаслідок уведення в оману.

Проте на виконання ухвали судді від 08 листопада 2019 року про залишення позовної заяви без руху одночасно з клопотанням 18 листопада 2019 року в інтересах позивача, усуваючи недоліки, подана копія паспорта з міркуваннями про недопустимість оцінки достатності доказів заявленої вимоги на стадії відкриття провадження у справі, і, попри надану судом можливість, не обґрунтоване фактичними даними виникнення у позивача права звернутися за зареєстрованим місцем свого проживання за правилами альтернативної підсудності.

Таким чином, належить дійти висновку, що спірні правовідносини позивача як фізичної особи з відповідачем-банком з приводу визнання недійсним кредитного договору про надання кредиту на придбання основних фондів не мають ознак споживчого кредиту, а позивач не підтвердила необхідними відомостями в порядку ст. 177 ЦПК України, що переданий на розгляд суду спір підпадає під дію Закону України «Про захист прав споживача», у зв`язку з чим підлягають застосуванню загальні правила підсудності.

Позови до юридичних осіб за загальними правилами територіальної юрисдикції відповідно до ст. 27 ЦПК України пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, витягом з якого від 05 листопада 2019 року підтверджена інформація, що відповідач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» зареєстрований поза межами Центрального району м. Дніпра, а саме за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, б. 1-Д, що за територіальним поділом вулиць міста розташовано на території Печерського району м. Києва та відповідно підпадає під територіальну юрисдикцію Печерського районного суду м. Києва.

Суд передає справу на розгляд іншому суду відповідно до п. 1 ч.1 ст. 31 ЦПК України, якщо справа належить до (підсудності) іншого суду.

Враховуючи, що за результатами отриманої інформації встановлено, що справа не підсудна Кіровському районному суду м. Дніпропетровська, згідно ч. 9 ст. 187 ЦПК України належить позовну заяву з додатками надіслати за підсудністю в порядку передачі справи, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 27, 31, 187 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору з доданими матеріалами передати за підсудністю на розгляд до Печерського районного суду м. Києва.

Копію ухвали направити позивачеві за адресою, зазначеною у позовній заяві.

Ухвала протягом 15 днів з дня її підписання може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги відповідно до пп.пп. 15.1, 15.5 п. 15 ч. 1 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в паперовій формі через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська з правом на поновлення пропущеного строку апеляційного оскарження у разі подання скарги протягом 15 днів, починаючи з наступного за днем вручення копії цієї ухвали.

Суддя О.В. Колесніченко