Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2019 р. Справа153/1569/19

Провадження2/153/430/19-ц

у залі судових засідань у приміщенні Ямпільського районного суду Вінницької області у місті Ямпіль Вінницької області

Ямпільський районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Гаврилюк Т. В.

за участю секретаря судового засідання Гуцол Т. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просила: визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, що розташований по АДРЕСА_1 . Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 . Вказане право власності внесено до відповідного державного реєстру. Право власності на житловий будинок було зареєстроване на підставі рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 01.11.2011 у справі №2-965/2011. Згідно записів у домовій книзі, у належному їй житловому будинку зареєстрований її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 03.06.2016. Фактично її син ОСОБА_2 з кінця червня 2016 року за вказаною адресою не проживає, оскільки виїхав на заробітки до інших регіонів України. Де він зараз перебуває їй не відомо, ніякої допомоги їй не надає, спільним побутом вони не пов`язані. Її син кожен раз телефонує до неї із різних телефонних номерів різних операторів. В розмові син повідомляє, що у нього все добре, але категорично відмовляється повідомити їй про своє місцезнаходження, пояснюючи це тим, що він доросла, самостійна людина і у нього своє життя. Під час останньої розмови, яка відбулась на початку вересня 2019 року, вона розповіла сину, що має намір продати житловий будинок та попросила його самому знятись з реєстрації місця проживання, однак він відповів, що йому байдуже те, що вона продає будинок і це її проблеми. Сказав, що не має часу і не буде цим займатися. Відповідач за вказаною вище адресою, без поважних причин фактично не проживає з кінця червня 2016 року. Він не приймає участі в утриманні будинку, проведенні ремонтних робіт, сплаті комунальних послуг. У будинку відсутні будь-які його особисті речі. Факт реєстрації місця проживання інших осіб у її домоволодінні створює об`єктивні незручності для неї, що пов`язані із утриманням домоволодіння, а також обмежує та порушує її права на вільне користування і розпорядження нерухомим майном. Тому вона вимушена звернутися до суду.

06 листопада 2019 року ухвалою судді відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. Призначено судове засідання розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження на 28 листопада 2019 року на 11 годину 00 хвилин.

Сторони у судове засідання не з`явилися. Від позивачки надійшла письмова заяву за вхід.№8089 від 11.11.2019, в якій остання просила справу розглянути у її відсутність.

Відповідач відзив не подав.

Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних доказів.

У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.

Заяви, клопотання: заява позивача про розгляд справи без її участі.

Інші процесуальні дії у справі: відкриття спрощеного позовного провадження у справі та призначення судового засідання на 28 листопада 2019 року на 11 годину 00 хвилин, про що постановлено ухвалу окремим процесуальним документом.

Судом встановлено такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин:

Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі копії паспорту громадянина України (а.с.4, 5) судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Вільшанка Крижопільського району Вінницької області, зареєстрована по АДРЕСА_2 .

Із копії реєстраційного посвідчення, виданого КП Ямпільське РБТІ 17.11.2011 (а.с.6), Витягу про державну реєстрацію прав №32087394 від 17.11.2011 (а.с.7), копії рішення Ямпільського районного суду Вінницької області №2-965/2011 року від 01.11.2011, яке набрало законної сили 10.11.2011 (а.с.8), судом встановлено, що право приватної власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_1 , реєстровий №827.

Із копії витягу з домової книги (а.с.10-11) та копії акту обстеження №682 від 22.10.2019 (а.с.9) судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 03.06.2016 зареєстрований по АДРЕСА_1 , але фактично не проживає.

Дослідивши усі докази в їх сукупності, та беручи до уваги документально підтверджені доводи позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав:

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Судом встановлено, що позивач на законних підставах володіє будинком, і дійсно в належному їй будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За правилами ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Право членів сім`ї власника будинку користуватися цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано і інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Судом встановлено, що відповідач є зареєстрованим у житловому будинку, що розташований по АДРЕСА_1 . Проте, відповідач не проживає у вказаному будинку протягом тривалого часу, а саме з кінця червня 2016 року, не веде спільне господарство разом із позивачкою. Тобто, відповідач не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з нею і ведуть з нею спільне господарство, та на даний час він не має законних підстав для користування нерухомим майном позивача і будь-яких угод щодо користування відповідачем житлом позивача між сторонами спору не укладалось.

У зв`язку із вищевикладеними обставинами, ОСОБА_2 чинить перешкоди позивачеві ОСОБА_1 у користуванні та розпорядженні своїм нерухомим майном.

За таких обставин, наявні підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування вищевказаним житловим будинком.

Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені квитанцією №35 від 23.10.2019, за правилами ст.141 ЦПК України підлягають відшкодуванню із відповідача у сумі 768 гривень 40 копійок.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 82, 141, 258, 263, 264, 265, 266, 274-279, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.15, 16, 29, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст.150, 156 ЖК УРСР, Конституцією України, ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у користуванні житловим будинком, що розташований по АДРЕСА_1 , власником якого вона являється, шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , таким, що втратив право користування житловим будинком, що розташований по АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до пунктів 15, 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (у редакції Закону України №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до апеляційного суду Вінницької області через Ямпільський районний суд Вінницької області.

Головуючий Т. В. Гаврилюк