Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №943/2227/19

Провадження № 2-о/943/72/2019

21 листопада 2019 року

Буський районний суд Львівської області

в складі:головуючого-судді Кос І.Б.

за участю

секретаря судового засідання Дутки С.І.

з участю заявника ОСОБА_1

представника заявника адвоката Волошина С.В.

заінтересованої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Буську цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,-

в с т а н о в и в :

заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою в порядку окремого провадження, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов`язки, а саме: заборонити наближення на 100 м до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_1 ), та місця її роботи ( АДРЕСА_2 ), заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися із нею; заборонити вести листування, телефонні переговори розмови в соціальних мережах та месенджерах, або контактувати з ОСОБА_1 через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В обґрунтування поданої заяви покликається на те, що вона з 14.07.1984 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 та проживали у житловому будинку, що належить її батькові в АДРЕСА_1 . Шлюб між ними рішенням Буського районного суду 28.11.2018 року було розірвано. Причиною цього стало те, що ОСОБА_2 порушував норми співжиття, вчиняв постійне фізичне та психологічне насильство щодо неї. В суді також розглядається кримінальна справа за фактом спричинення ОСОБА_2 тілесних ушкоджень ОСОБА_1 . Вироком Буського районного суду від 05.09.2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, тобто у завданні тілесних ушкоджень. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 продовжує проживати житловому будинку батька заявниці, а його поведінка стала ще гіршою, він вчиняє психологічне та фізичне насильство й щодо батька заявника, який досяг віку 94 років. Так на 10:00 год. 21.11.2019року призначено розгляд справи № 943/1715/19 за фактом завдання ОСОБА_2 власникові житла і батькові заявниці ОСОБА_3 тілесних ушкоджень. Окрім цього, ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства 11.04.2018 р., 24.07.2018 р., 05.11.2018 р., 03.05.2019 р. Для припинення його протиправної поведінки, пов`язаної із завданням тілесних ушкоджень та інших видів домашнього насильства щодо колишньої дружини, неодноразово викликались працівники поліції. 14.10.2019 року працівниками поліції було винесено терміновий заборонний припис ОСОБА_2 22.10.2019 року постановою судді Буського районного суду визнано винним у вчиненні домашнього насильства щодо неї та у порушенні термінового припису поліції.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 підтримали вимоги заяви, надавши аналогічні пояснення та просили подану заяву задоволити, оскільки між сторонами склався тривалий конфлікт, який полягає у фізичному та психологічному насильству щодо заявника.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення заяви про видачу обмежувального припису заперечив повністю, оскільки вважає, що для її задоволення не має жодних підстав. Заявницею вибірково наведені лише факти його насильства щодо неї, проте замовчувано факти її насильства та протиправної поведінки до нього. Крім того вважає, що заборона 100 метрів наближатись до житла та місця роботи заявниці фактично позбавить його права перебувати у житлі, де він прописаний, а також позбавить його прав на отримання медичної допомоги, оскільки вона працює в Буській ЦРЛ, а він тривалий час є особою з інвалідністю. Відтак просить у задоволенні поданої заяви відмовити повністю.

Заслухавши думку заявниці, її представника, думку заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку, виходячи із такого.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду.

Згідно вимог статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що 10 березня 2018 року, 28 березня 2018 року, 30 квітня 2018 року, 26 жовтня 2018 року ОСОБА_2 за місцем свого спільного проживання в АДРЕСА_1 вчинив домашнє психологічне насильство відносно ОСОБА_1 , що підтверджується постановами Буського районного суду Львівської області, що набрали законної сили.

Крім того, постановою Буського районного суду Львівської області від 22 жовтня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні домашнього насильства щодо ОСОБА_1 та у порушенні термінового припису поліції.

Вищенаведені фактичні обставини були встановлені постановами Буського районного суду Львівської області від 11.04.2018 р., 24.07.2018 р., 05.11.2018 р., 03.05.2018 року, вироком суду від 05.09.2019 року, які набрали законної сили, якими заінтересовану особу в цій справі ОСОБА_2 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, а відтак в силу вимог частини першої статті 82 ЦПК України вказані обставини є обов`язковими для суду і не потребують доказування, а тому з наведених мотивів спростування вказаного ОСОБА_2 , що він такого не вчиняв, не можуть бути взяті до уваги судом.

Наведені вище обставини безспірно свідчать про тривалий конфлікт між сторонами у справі та вказують на вірогідність його продовження та повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

В силу положень ст. 24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: обмежувальний припис стосовно кривдника.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків. У відповідності до ч. 3, ч. 4 цієї статті рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Враховуючи викладене, оцінюючи всі встановлені судом обставини та досліджені докази, в ході судового розгляду доводи заявника знайшли своє підтвердження, а тому заяву слід задовольнити частково, з метою запобігання та протидії психологічному та фізичному насильству, що має місце з боку заінтересованої особи по відношенню до заявника, суд приходить до висновку про необхідність вжиття заходів тимчасового обмеження прав щодо спікування ОСОБА_2 із заявницею.

Разом із тим, суд вважає необгрунтованою вимогу заявниці щодо заборони ОСОБА_2 наближатись на відстань 100 м до місця проживання (перебування) заявниці в АДРЕСА_1 , оскільки таке є місцем реєстрації та постійного місця проживання останнього, а задоволенням вказаної вимоги суд фактично вирішить спір про виселення заінтересованої особи в іншому порядку, ніж у позовному провадженні, що є неприпустимим. А тому з метою досягнення мети та цілей саме обмежувального припису, суд приходить до висновку про часткове задоволення шляхом заборони наближення до заявниці у місці спільного проживання на відстань ближче трьох метрів.

Крім того, враховуючи місце роботи заявниці у Буській ЦРЛ, наявність у ОСОБА_2 інвалідності, суд вважає, що з метою недопущення порушення його права на медичну допомогу, заявлену вимогу слід задовольнити частково шляхом заборони наближення до заявниці на відстань ближче трьох метрів у місці її роботи.

Відтак, суд приходить до висновку про часткове задоволення поданої заяви з вищенаведених мотивів.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263 265, 350-1- 350-8 Цивільного процесуального кодексу України, -

у х в а л и в:

заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис, яким визначити заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та покласти на нього обов`язки, а саме:

- заборонити наближатися на відстань ближче трьох метрів в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_1 ) та місця її роботи ( АДРЕСА_2 );

- заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися із нею; заборонити вести листування, телефонні переговори розмови в соціальних мережах та месенджерах, або контактувати з ОСОБА_1 через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Допустити негайне виконання рішення суду.

Обмежувальний припис видати строком на 6 (шість) місяців.

Копію рішення направити до Буського відділення поліції Кам`янка-Бузького відділу поліції головного управління національної поліції у Львівській області для взяття ОСОБА_2 на профілактичний облік.

Апеляційну скарга на рішення суду може бути подано через Буський районний суд Львівської області до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи.

Заявник: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

Представник заявника: ОСОБА_4 , АДРЕСА_3 (а/ с19 ).

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , АДРЕСА_5 .

Повний текст рішення виготовлено 21.11.2019 року

Суддя: І. Б. Кос