Справа № 692/759/17
Провадження № 2/692/40/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2019 року Драбівський районний суд Черкаської області в складі: головуючого судді - Чепурного О.П., при секретарі - Бубир В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Драбів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Єврокар Україна» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Єврокар Україна» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення коштів. Свої вимоги мотивує тим, що 18 липня 2017 року між ним та ТОВ «Єврокар Україна» було укладено договір №3001 фінансового лізингу. Цього ж дня, уповноваженою особою на підписання договорів від імені відповідача, перед підписанням та ознайомленням з самим договором фінансового лізингу, йому було поставлено умову внести авансовий платіж, (що складає частину від вартості предмету лізингу) в сумі 17755 грн., 50 коп. На виконання даної умови ним було здійснено перерахунок вказаних грошових коштів, як оплату авансового платежу на розрахунковий рахунок відповідача, що підтверджується відповідною квитанцією. Згідно п. 1.1, 3.1.1, 3.1.2, 3.3.2 договору, лізингодавець (відповідач) зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування лізингоодержувачу предмет лізингу, а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу і належним чином використовувати його за призначенням. Пунктом 1.1 договору передбачено, що предметом фінансового лізингу по даному договору є транспортний засіб, а саме, автомобіль ЗАЗ SENS, комплектація standart+, об'єм двигуна 1,3; 5-ступенчата механічна КПП, передній привід. Відповідно до п. 1.2 договору вартість предмету лізингу на момент укладення даного Договору зазначається у даному договорі та додатку №1. Згідно з пунктом 8.2. Договору вартість предмета лізингу на момент укладення договору складає 6802,87 доларів США. На дату укладання цього договору, згідно обмінного курсу долара США до української гривні, гривневий еквівалент вартості предмета лізингу становить 177555 грн. 00 коп. з ПДВ. Відповідно до п. 3.1.2., 4.1. договору лізингодавець зобов'язаний передати придбаний для лізингоодержувача предмет лізингу не пізніше 90 (дев'яносто) календарних днів з дати отримання на поточний рахунок комісій за організацію договору, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу. Пунктом 5.1 договору сторони передбачили, що з дати підписання Акту приймання - передачі лізингоодержувач має право користуватися предметом лізингу згідно з його звичайним призначенням. Договір фінансового лізингу від 18 липня 2017 року, укладений між ним та відповідачем, нотаріально посвідчено не було. Крім того, положеннями розділу 12 Договору фінансового лізингу, встановлено жорстку односторонню відповідальність одержувача не лише за будь-яке порушення зобов'язання, а й за розірвання договору за його ініціативою, що є обмеженням принципів свободи договору, справедливості, розумності та добросовісності та є несправедливими умовами договору згідно з вимогами статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Оспорюваний договір порушує принцип добросовісності, оскільки всупереч вимогам чинного законодавства встановлює істотні обмеження прав лізингоодержувача щодо розірвання договору та умови договору про повне неповернення комісії за організацію договору у випадку розірвання, що призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, та наносять шкоду споживачеві. У розділі 9 п.9.1. договору передбачена оплата вартості організації договору у розмірі 10% від вартості предмету лізингу, що виходить за межі переліку передбачених законом платежів, у зв'язку з чим вказані положення договору є несправедливими. З метою досудового врегулювання даного спору, позивачем 22.07.2017 року було направлено відповідачу лист-претензію з метою повернення сплачених коштів та розірвання договору в добровільному порядку. Але відповіді на претензію позивача від відповідача надано не було. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує, що сторони не погодили графік сплати лізингових платежів, оскільки дана інформація повинна була міститися в додатках до договору, які позивачеві не було надано. У зв'язку з цим на момент укладення договору фінансового лізингу лізингоодержувач був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобов'язань та графіком лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загального обсягу грошових зобов'язань лізингоодержувача та є порушенням права споживача на інформацію про продукцію. На підставі викладеного, просить суд, визнати недійсним договір фінансового лізингу.

Розгляд вказаної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження на підставі ухвали Драбівського районного суду від 20.11.2018 року.

Ухвалою суду, яка направлена відповідачу в установленому порядку, останньому був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов. Відповідач відзиву на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не направив, хоча був повідомлений про дату судового засідання у порядку визначеному чинним законодавством.

Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.4, 19 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Судом встановлено, що дійсно 18 липня 2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Єврокар Україна» в особі Євтушенко В.І. було укладено договір №3001 фінансового лізингу. Цього ж дня, уповноваженою особою на підписання договорів від імені відповідача, а саме перед підписанням та ознайомленням з самим договором фінансового лізингу, позивачу було поставлено умову внести авансовий платіж, (що складає частину від вартості предмету лізингу) в сумі 17755 грн. 50 коп. На виконання даної умови позивачем було здійснено перерахунок вказаних грошових коштів у розмірі 17755 грн. 50 коп., як оплату авансового платежу на розрахунковий рахунок відповідача. Згідно п. 1.1, 3.1.1, 3.1.2, 3.3.2 договору, лізингодавець (відповідач) зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування лізингоодержувачу (позивач) предмет лізингу, а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу і належним чином використовувати його за призначенням. Пунктом 1.1 договору передбачено, що предметом фінансового лізингу по даному договору є транспортний засіб, а саме, автомобіль ЗАЗ SENS, комплектація standart+. Відповідно до п. 1.2 Договору вартість предмету лізингу на момент укладення даного Договору зазначається у даному Договорі та Додатку №1. Згідно з пунктом 8.2. Договору вартість предмета лізингу на момент укладення договору складає 6802,87 доларів США. На дату укладання цього Договору, згідно обмінного курсу долара США до української гривні, гривневий еквівалент вартості Предмета лізингу становить 177555 грн. 00 коп. з ПДВ. Відповідно до п. 3.1.2., 4.1. договору лізингодавець зобов'язаний передати придбаний для лізингоодержувача предмет лізингу не пізніше 90 (дев'яносто) календарних днів з дати отримання на поточний рахунок комісій за організацію договору, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу. Пунктом 5.1. договору сторони передбачили, що з дати підписання Акту приймання - передачі лізингоодержувач має право користуватися предметом лізингу згідно з його звичайним призначенням. Пунктом 8.5 Договору передбачено, що всі планові платежі, які визначаються у додатку №1 та додатку № 3 до даного договору сплачуються лізингоодержувачем на умовах, передбаченим цим Договором. Планові платежі зараховуються Лізингодавцем згідно з обмінним курсом долара США до української гривні на фактичну дату зарахування платежу на рахунок Лізингодавця. Разом з цим, додаток № 1 і додаток № 3 до даного договору, що є невід'ємною частиною договору фінансового лізингу та містять істотні умови договору, які підлягають обов'язковому погодженню сторонами, позивачеві взагалі не було надано ні для ознайомлення, ні для підпису.

В даному випадку через відсутність додатків № 1 та №3 до договору фінансового лізингу від 18.07.2017 позивач навіть не може довідатися про систему лізингових платежів у ТОВ «Єврокар Україна», що є свідченням фіктивності та нікчемності вказаного документу.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті3, частина третя статті509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Крім того, пункт 12.1 Договору, яким передбачено, що:«Лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачено п. 1.7 та 4.1., та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, у якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. У такому випадку поверненню підлягає 80 % від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 20 % лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», надання можливості продавцю не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору, є несправедливою умовою договору.

В договорі укладеному між позивачем та відповідачем виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені Законом України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства.

Згідно з положеннями п.п. 5, 6 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у випадку, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнане недійсним.

Досягнутим домовленостям, щодо часу передачі автомобіля та дійсній меті підписання позивачем угоди, у п. 4. 1 Договору №3001 вказано: «Продавець передає у користування Предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 90 робочих днів з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця відповідних платежів.

Однак, відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями чи прийняття продукції або першої поставки такої продукції, за умови, що така продукція є річчю, а прийняття чи поставка продукції відбувається пізніше часу одержання споживачем документа на їх продаж.

Водночас діючим Законом передбачено також обов'язок повернути споживачу грошові кошти протягом чотирнадцяти календарних днів з моменту підписання договору споживчого кредитування.

Незважаючи на направлення позивачем 22.07.2017 відповідачу листа-претензію на повернення коштів та розірвання договору фінансового лізингу, з боку відповідача не були виконані приписи діючого законодавства та не повернуті реально сплачені позивачем грошові кошти.

Згідно ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі); ч. 1ст. 2 ЗУ «Про фінансовий лізинг» - відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Далі згідно ч.1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.

Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону).

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

За змістом статті 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодежувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Договір фінансового лізингу від 18.07.2017 нотаріально посвідчено не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Ч. 1ст. 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Таким чином, враховуючи несправедливі умови спірного Договору фінансового лізингу 18.07.2017 № 3001, відсутність нотаріального посвідчення спірного договору, даний договір слід визнати недійсним, оскільки договір визнано не дійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.16, 202, 203, 215, 227, 230, 235, 509, 625, 627, 806 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансовий лізинг», ст.4, 5, 12, 76-84, 133, 141, 259, 263, 265 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним договір №3001 фінансового лізингу від 18 липня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» на користь ОСОБА_1 17755 грн. (сімнадцять тисяч сімсот п'ятдесят п'ять гривень) 50 копійок сплачених коштів за договором фінансового лізингу №3001 від 18.07.2017.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» на користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 1280,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області через Драбівський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий