Справа № 161/6785/18
Провадження № 2/161/810/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді - Крупінської С.С.

при секретарі - Бакай Г.М.

з участю представника відповідача - ОСОБА_1 .

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди. Заподіяної внаслідок ДТП, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди. Заподіяної внаслідок ДТП.

Свої вимоги мотивує тим, що 30.12.2017 року о 20 годині 58 хвилин в м. Луцьку по пр.. Соборності внаслідок ДТП, яке сталося з вини водія ОСОБА_3 , яка керувала транспортним засобом марки Мерседес Бенц, д.н.з. НОМЕР_1 , нанесла йому матеріальну шкоду, а саме пошкодила належний йому автомобіль марки Тойота, д.н.з. НОМЕР_2 .

Постановою Луцького міськрайонного суду від 23.01.2018 року відповідача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Транспортний засіб, яким керувала відповідач був застрахований у ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна». Страхова компанія здійснила йому відшкодування в розмірі 52 138 грн. 42 коп.

На даний час його автомобіль відновлено в сервісному центрі ТОВ «Автоконцерн» за рахунок його власних коштів в сумі 126 466 грн. 77 коп., тобто, фактичний розмір шкоди становить 126 466 грн. 77 коп.

З метою відшкодування завданої шкоди відповідачем, він звернувся до останньої в заявою 26.03.2018 року про відшкодування 74 328 грн. 35 коп. різниці між сплаченим страховим відшкодуванням та фактичним розміром шкоди.

Просить суд, стягнути з відповідача ОСОБА_3 в його користь 74 328 грн. 35 коп. суми завданої матеріальної шкоди та судові витрати по справі.

Представник позивача в ході розгляду справи зменшив позовні вимоги, просив суд стягнути заподіяну шкоду в розмірі 56 696 грн. 50 коп.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити за безпідставністю, подав до суду відзив на позовну заяву.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав суду пояснення з приводу заявленого позову.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані положеннями Цивільного кодексу України про відшкодування шкоди, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Судом встановлено, що 23 січня 2019 року ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбачено ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 340 грн. за те, що ОСОБА_3 , 30 грудня 2017 року, о 19 год. 58 хв., в м.Луцьку, по пр.Соборності, 38, керуючи автомобілем Mercedes-Benz С250Т MOD, д.н.з. НОМЕР_3 , в порушення вимог п.16.6 Правил дорожнього руху, на регульованому перехресті з вул.Чорновола, при повороті ліворуч, не надала переваги в русі автомобілю TOYOTA Camry, д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку прямо та скоїла з ним зіткнення. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с. 10).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, тобто ці правила не застосовуються до обставин, встановлених у справі про адміністративні правопорушення.

Разом з тим, згідно з вимогами ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце та чи вчинені вони цією особою.

Цивільно - правова відповідальності власників наземних транспортних засобів ОСОБА_3 застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна». Ліміт відповідальності на момент події встановлений в сумі 100000 грн.

26.03.2018 року позивачем ОСОБА_2 було отримано страхове відшкодування в розмірі 52 138 грн. 42 коп.(а.с. 21).

Підставою для проведення вищезазначеної виплати слугувало звернення ОСОБА_2 про настання страхового випадку. З метою визначення розміру страхового відшкодування та встановлення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_2 ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулося до товариства з обмеженою відповідальністю «СОС Сервіс Україна» для проведення авто товарознавчого дослідження.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092).

Відповідно до змісту п. 36.2 ст.36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у разі, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи, сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Згідно звіту № SOS-442 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 19 січня 2018 року, проведеного за участю позивача, було здійснено огляд пошкодженого автомобіля та встановлено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 108 834 грн. 92 коп. та з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля матеріальний збиток становив 63 811 грн. 27 коп. та сума ПДВ на деталі, які підлягають заміні 9 307 грн.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із Законом. Таке страхування здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону).

За змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

З огляду на вищенаведене сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди (ст.1166 ЦК України). Якщо шкода була завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, вона відшкодовується винною особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом (ст.ст.1187, 1188 ЦК України). Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (ст.1194 ЦК України).

Власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, зокрема й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала цю шкоду, у загальному порядку.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону).

З огляду на вказане суд вважає, що страховою компанією виплачена дійсна сума страхового відшкодування за заподіяну позивач шкоду в межах проведеної оцінки пошкодженого транспортного засобу, та стороною позивач не доведено в суді, що сума відшкодування перевищує визначену та виплачену страховою компанією майнову шкоду.

Страхова компанія, як страховик відповідальності винної у ДТП особи, на підставі пункту 22.1статті 22 Закону здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, а різницю між реальними збитками і виплатою у межах ліміту відповідальності страховика на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Враховуючи той факт, що позивач погодився з розміром страхового відшкодування, визначеним Страховою компанією відповідача, що підтверджується фактом отримання ним грошових коштів у визначеній страховиком сумі та відсутністю належних і допустимих доказів незгоди з такою сумою, а чинне законодавство передбачає право потерпілого на звернення до винної у ДТП особи у разі, коли розмір завданої майнової шкоди перевищує ліміт відповідальності страхової компанії, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 в частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 56696,50 грн.

Саме така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 27.04.2018, 04.07.2018, 17.04.2019.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно договору страхування. Страхове відшкодування за шкоду заподіяну потерпілим, завжди зменшується на суму франшизи. Тобто франшиза відшкодовується особою, яка завдала матеріальну шкоду. У відповідність до вимог ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Як встановлено судом, то при відшкодуванні позивачу ОСОБА_2 страховою компанією не враховано до виплати суму франшизу в розмірі 2000 грн., а тому її розмір підлягає до стягнення з відповідача по справі.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 18, 19, 42, 81, 82, 141, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальних збитків (розмір франшизи) 2 000 (дві тисячі) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 743 (сімсот сорок три) грн. 29 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду виготовлено 18 листопада 2019 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду С.С.Крупінська