Справа № 462/6813/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2019 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючої-судді - Гедз Б.М.

при секретарі - Рущак Т.О.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби про відшкодування моральної шкоди,-

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути на його користь з держави Україна через Державну казначейську службу України за рахунок Державного бюджету України, шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку моральну шкоду в розмірі 25 000 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовє тим, що старшим слідчим СВ прокуратури Львівської області Стефанівим Р.М. проводиться досудове розслідування, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000038 від 15.03.2016 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.366 КК України, де він до цього часу не визнаний потерпілим, хоча йому завдана значна матеріальна та моральна шкода, триває бездіяльність у даному кримінальному провадженні слідчими СВ прокуратури Львівської області, грубо порушуються його права як потерпілого та не проводяться усі необхідні слідчі дії. 29.11.2016 р. було винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000038 від 15.03.2016 р., яка у подальшому скасована ухвалою слідчого судді Галицького районного суду міста Львова від 19.12.2016 р. Вбачає в діях ст. слідчого Стефаніва Р.М. ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364 КК України. Позивач вважає, що незаконними діями слідчого Стефаніва Р.М. йому було завдано моральної шкоди, що виразилась у нервових стресах, переживаннях, порушенні режиму сну, через повну бездіяльність слідчого, його умисел на закриття кримінального провадження за ніби то відсутністю ознак кримінального правопорушення, систематичне, умисне невизнання його потерпілим негативно вплинуло на звичний ритм його життя, яку оцінює в розмірі 25000 грн. Просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 02.11.2018 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження. Визначено відповідачу п'ятнадцятиденний строк з для вручення даної ухвали для відзиву на позовну заяву. Встановлено позивачу п'ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу - п'ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Також роз'яснено сторонам, що відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (а.с. 5).

Ухвалу про відкриття провадження сторонами отримано, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

29.11.2018 року від відповідача Державної казначейської служби України поступив відзив, у якому викладено заперечення проти позову, копію якого надіслано іншому учаснику, одночасно з надісланням відзиву до суду. У відзиві представник відповідача покликається на те, що обов'зковою умовою для відшкодування державою шкоди, завданої посадовою чи службовою особою державного органу, є визнання дій (бездіяльності) такої особи незаконними, тобто необхідна наявність процесуального документа (рішення суду, постанова вищестоящого органу тощо), який набрав законної сили та визначає такі дії саме незаконними. Оскільки на даний час дії (бездіяльність) посадових осіб не визнано незаконними, тому відсутні будь-які правові підстави для відшкодування шкоди. Крім того, представник відповідача Стегній А.В. зазначає, що ухвала слідчого судді про задоволення скарги позивача ОСОБА_2 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження свідчить про реалізацію ним передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності. Вважає, що достатніх та допустимих доказів на підтвердження заподіяння моральної шкоди не надано. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Крім того, вказує, що справа має розглядатися в порядку загального позовного провадження, оскільки така справа має значення для Державної казначейської служби України у зв'язку з тим, що відповідно до пп. 2 п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів Автономної республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державною (Автономною республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом міністрів України, а згідно пп. 9 п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України кошти, відшкодовані державою з державного бюджету (Автономною республікою Крим, органами місцевого самоврядування з місцевих бюджетів) згідно з цим пунктом, вважаються збитками державного бюджету (місцевих бюджетів), а також у необхідності дослідження поданих доказів.

Враховуючи аргументацію заперечень відповідача щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд дійшов висновку, що вони є недостатньо обґрунтованими і справу слід розглядати в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач ОСОБА_2 подав до суду відповідь на відзив, у якому просив не брати до уваги відзив Державної казначейської служби України та проводити розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

У зв'язку із тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Незалежно від вини особи відшкодовується шкода, завдана посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду (ст.ст.1174, 1176 ЦК України).

Відповідно до статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду (окрім незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт), відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до роз'яснень, наданих у пунктах 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: - коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; - у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; - при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Судом встановлено, що ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 19.12.2016 р. скаргу ОСОБА_2 на постанову старшого слідчого СВ Прокуратури Львівської області Стефаніва Р.М. від 29.11.2016 року про закриття кримінального провадження, внесенного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000038 від 15.03.2016 р. скасовано, а матеріали вказаного кримінального провадження № 0000038 повернуті до прокуратури Львівської області для продовження досудового слідства. Скасовуючи постанову старшого слідчого СВ прокуратури Львівської області Стефаніва Р.М. від 29.11.2016 року про закриття кримінального провадження, суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що такі висновки слідчого є передчасними, оскільки, як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження, яка знаходиться в матеріалах справи, слідчим не допитано у даному кримінальному провадженні ОСОБА_2 у зв'язку з чим і не виконано вимоги ухвали Апеляційного суду Львівської області від 26.08.2016 року, а відтак не має можливості встановити істину у кримінальному провадженні (а.с. 3).

Таким чином, суд не бере до уваги покликання позивача на незаконність дій (бездіяльності) старшого слідчого СВ прокуратури Львівської області, обгрунтовуючи їх значною тривалістю строку здійснення ним досудового розслідування та наявністю ухвали слідчого судді про скасування постанови старшого слідчого СВ прокуратури Львівської області Стефаніва Р.М. від 29.11.2016 року про закриття кримінального провадження, внесенного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000038 від 15.03.2016 р., оскільки наведені обставини не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що бездіяльність слідчого, яка на його думку виразилась у тривалому розслідуванні, визнана незаконною.

Крім того, процесуальне рішення, на яке посилався позивач, розцінене ним як незаконна дія є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю осіб, уповноважених на здійснення функцій органу досудового розслідування.

В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди в розумінні ст. 1176 ЦК України, оскільки не підтверджує порушення прав позивача.

Такі висновки узгоджуються з позицією Верховного суду, яка викладена в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17, що відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Разом з тим, позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що позивач не довів обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог та не надав належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували факт завдання йому моральної шкоди діями відповідача. За таких обставин в задоволенні позову ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби про відшкодування моральної шкоди слід відмовити в повному обсязі за безпідставністю позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, на підставі ст.ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, суд,-

ухвалив:

В позові ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби про відшкодування моральної шкоди відмовити повністю.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 14 січня 2019 року.

Суддя: (підпис) Б.М. Гедз

З оригіналом згідно.

Суддя: Б.М.Гедз