ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року

м.Харків

справа № 630/709/18

провадження № 22-ц/818/889/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого : Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.

за участю: секретаря - Семикрас О.В.

учасників справи -

заявника - ОСОБА_1

представника заявника - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Люботинська міська рада Харківської області про встановлення факту спільного проживання за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 26 листопада 2018 року, ухвалене суддею - Малихіним О.О. в залі суду в м. Люботин, Харківської області,-

ВСТАНОВИВ:

22 листопада 2018 року ОСОБА_1, заінтересована особа Люботинська міська рада Харківської області, звернулась в суд з заявою про встановлення факту спільного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Ухвалою Люботинського міського суду Харківської області від 26 листопада 2018 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Люботинська міська рада Харківської області, про встановлення факту спільного проживання - відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій вона просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, і направити справу для продовження розгляду, посилалась на те, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального та матеріального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам по справі. Вказує, що квартира АДРЕСА_1, не є спадковим майном, оскільки не належала спадкодавцю на праві власності, а отже, відсутній спір між нею та Харківською міською радою. Її мати була лише зареєстрована у вказаній вище квартирі, а мешкала із нею. Також зазначала, що судом першої інстанції безпідставно зроблено висновок, що факт реєстрації спадкоємця ОСОБА_3 в квартирі породжує для Харківської міської ради обов'язки передбачені ст. 1277 ЦК України.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник підтримували апеляційну скаргу.

Представник Люботинської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 31).

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відмовляючи ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі,суд першої інстанції виходив із того, що зі змісту заяви вбачається спір про право, оскільки вимога про встановлення факту постійного проживання пов'язана з доведенням факту прийняття спадщини, на яку можуть мати права інші спадкоємці або Харківська міська рада, оскільки предметом спадщини є квартира АДРЕСА_1.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до п.п. 1, 2, 5 ч.1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам цивільно - процесуального закону ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи та не оскаржується сторонами, що ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту спільного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с. 1-2).

ОСОБА_1 зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її мати, ОСОБА_3, яка більше ніж 5 років постійно проживала без реєстрації разом з нею в її будинку за адресою: АДРЕСА_2. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом вона звернулась до Сьомої Харківської державної нотаріальної контори з відповідною заявою. Але нотаріус відмовила у видачі документів в зв'язку з тим, що вона та її матір були зареєстровані за різними адресами, а також через неприйняття спадкоємцем спадщини шляхом подання відповідної заяви нотаріусу.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз'яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тощо.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

В матеріалах справи міститься акт Люботинської міської ради Харківської області, виданий ОСОБА_1 про те, що її мати ОСОБА_3 фактично мешкала з нею за адресою : АДРЕСА_2, з грудня 2010 року по березень 2018 року (а.с. 14).

Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що спадкоємець не прийняла спадщину у встановленому законом порядку, тобто не звернулася з заявою у 6-ти місячний строк до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Проте, в матеріалах справи відсутні будь - які дані щодо наявності спору про право.

Як вбачається, із наданих суду матеріалів інших спадкоємців після смерті ОСОБА_1 немає (а.с. 18).

Посилання суду на ті обставини, що можливий спір з територіальною громадою в особі Харківської міської ради, оскільки предметом спадщини є квартира АДРЕСА_1, спростовуються матеріалами справи, відповідно до яких зазначена квартира, де була зареєстрована померла, належить на праві власності іншим особам (а.с. 23).

Відомостей, що територіальна громада в особі Люботинської міської ради претендує на спадщину після смерті ОСОБА_3 в матеріалах справи також не міститься.

Судом не з'ясований обсяг спадкового майна, на яке відкрилась спадщина після смерті ОСОБА_3

Отже, колегія суддів дійшла до висновку, що висновки суду першої інстанції про наявність спору про право є передчасними.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з'ясування всіх обставин, у зв'язку з чим на підставі пунктів 1, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст. 374, п.п. 1, 4 ч.1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст.384, ст. 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Люботинського міського суду Харківської області від 26 листопада 2018 року - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 січня 2019 року.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук