Справа № 459/1797/18 Головуючий у 1 інстанції: Кріль М.Д.
Провадження № 22-ц/811/2218/18 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Мікуш Ю.Р.,

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

розглянувши в м. Львові в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №459/1797/18 за апеляційними скаргами Приватного підприємства «Сузір'я» та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 07 вересня 2018 року ухваленого судом у складі судді Кріль М.Д., (повний текст рішення складений 14 вересня 2018) у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Сузір'я» про стягнення упущеної вигоди та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

В червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Приватного підприємства «Сузір'я» про стягнення упущеної вигоди та моральної шкоди.

Позов мотивує тим, що 10.02.2017 р. Червоноградським міським центром зайнятості йому видано направлення на працевлаштування на вільне робоче місце вантажником до ПП «Сузір'я», та 13.02.2017 р. директором ПП «Сузір'я» Колтаковою Г.П. відмовлено йому в прийнятті на роботу вантажником за станом здоров'я, про що свідчить її запис та її підпис на корінці вищевказаного направлення. Постановою апеляційного суду Львівської області від 13.03.2018 р. (провадження №22-ц/783/4902/17) задоволено його позов до Приватного підприємства «Сузір'я» про визнання незаконною відмови у прийнятті на роботу вантажником за станом здоров'я, відмову приватного підприємства «Сузір'я» в прийнятті ОСОБА_2 на роботу на посаду вантажника за станом здоров'я від 13.02.2016 р. - визнано незаконною. З наведених фактів вбачається, що відповідач незаконно позбавив його права на працю, чим завдано йому матеріальної шкоди, оскільки при звичайних умовах він був би працевлаштований та отримував би заробітну плату, а тому згідно розрахунку розміру понесених збитків у виді упущеної вигоди складають 54 600, 00 грн. Крім того зазначає, що неправомірними діями відповідача, які полягали у незаконній відмові у прийнятті його на роботу, необхідністю в зверненні до суду задля захисту своїх інтересів, витрати часу для участі в судових засіданнях, та душевних хвилюваннях, йому завдано моральну шкоду, розмір якої він оцінює в сумі 15 000, 00 грн. Просить суд стягнути з відповідача упущену вигоду у розмірі 54 600,00 грн. та 15 000, 00 грн. моральної шкоди.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 07 вересня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з приватного підприємства «Сузір'я» на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 - 5 000 (п'ять тисяч) грн. на відшкодування моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з приватного підприємства «Сузір'я» на користь Державної судової адміністрації України судовий збір у розмірі - 704,80 грн.

Рішення суду оскаржили представник позивача та відповідач.

Відповідач ПП «Сузір'я» в апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням в частині задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди. Стверджує, що всупереч вимог чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що сам лише факт порушення прав позивача є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки позивач не надав суду жодних доказів про те, що відмова у прийнятті на роботу спричинила йому душевні страждання(хвилювання). Вважає, що такими доказами можуть бути звернення до лікарів чи інших спеціалістів(психологів тощо) з приводу погіршення його самопочуття, погіршення психоемоційного стану, відчуття стресу, хвилювання, безсоння. Крім цього, факт завдання моральної шкоди міг також стверджуватись висновком експерта, однак суд задовольнив позов взявши до уваги лише пояснення сторін у справі, а відтак рішення ґрунтується на припущеннях. Звертає увагу, що для позивача дана ситуація не зумовила жодних вимушених змін, оскільки справа з таким предметом позову не є єдиною для позивача, що стверджується витягом з сайту районного суду. Зазначає, що суд безпідставно не застосував до даних правовідносин,як до трудових строк позовної давності про який було заявлено в суді першої інстанції. Просить скасувати рішення в частині стягнення моральної шкоди та відмовити в цій частині у задоволенні позову. В решті рішення суду просить залишити без змін.

Представник позивача ОСОБА_2- ОСОБА_3 в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Не погоджується з висновком суду про те, що позивач не надав жодних належних та допустимих доказів того, що він міг бути прийнятий на роботу та виконувати трудові обов'язки вантажника, оскільки позивач неодноразово зазначав, що він готовий пройти медичний огляд, проте відповідач відмовляється надати йому скерування, хоч такий обов'язок роботодавця передбачений ст.17 ЗУ «Про охорону праці» та наказом МОЗ №246 від 21.05.2007 року «Про затвердження порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій». Внаслідок таких неправомірних дій відповідача, позивач позбавлений можливості працевлаштуватися, що свідчить про завдання позивачу збитків у виді упущеної вигоди,які він мав реально одержати якби був влаштований на роботу. Стверджує, що в матеріалах справи наявні докази, які підтверджують, що позивач придатний до виконання роботи дорожнього робітника, а відтак придатний до для виконання роботи вантажника. Щодо рішення в частині стягнення моральної шкоди, зазначає, що розмір стягнутої шкоди є істотно занижений , оскілки стягнута судом сума не відповідає глибині завданих душевних хвилювань та вимушених життєвих змін. Просить рішення суду скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі.

Від сторін у справі надійшли відзиви на апеляційні скарги відповідно, від представника позивача відповідь на відзив ПП «Сузір'я».

Представник позивача ОСОБА_2-ОСОБА_3 надіслав клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, яке обґрунтовує тим, що з метою всебічного та об'єктивного розгляду справи суду необхідно заслухати пояснення позивача.

Розглянувши клопотання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що підстав для задоволення клопотання немає.

Відповідно до ч.1, 3 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Перевіривши матеріали справи та зважаючи на те, що сторони надавали пояснення в суді першої інстанції, що стверджується аудіозаписом судового засідання, такі зафіксовані у рішенні суду, сторони надали відзиви на позов та відзиви на апеляційні скарги, а відтак необхідності проводити судове засідання з повідомленням учасників справи не виникло.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2- ОСОБА_3 не підлягає до задоволення, а апеляційну скаргу ПП «Сузір'я» слід задовольнити частково.

Судом встановлено такі обставини справи.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 30.05.2017 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПП «Сузір'я» про визнання незаконною відмову у прийнятті на роботу вантажником за станом здоров'я .

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 13.03.2018 року, апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_2 - задоволено, рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 30 травня 2017 року - скасовано та ухвалено у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Сузір'я» про визнання незаконною відмови у прийнятті на роботу вантажником за станом здоров'я - задоволено. Відмову Приватного підприємства «Сузір'я» в прийнятті ОСОБА_2 на роботу на посаду вантажника за станом здоров'я від 13.02.2016 року - визнано незаконною. Стягнуто з Приватного підприємства «Сузір'я" в користь держави 1 344 грн. судового збору за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанції. Судове рішення набрало законної сили 13.03.2018 року.

Згідно довідки Червоноградської міської філії Львівського обласного центру зайнятості №698 від 06.09.2018 року, ОСОБА_2 з 17.06.2013 року перебуває на обліку як безробітний у даному центрі.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення упущеної вигоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів того, що він міг бути прийнятим на роботу та виконувати трудові обов'язки вантажника.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком.

Згідно ч.1, п.2 ч.2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування . Збитками є, крім іншого, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Як вбачається з позовної заяви підставою позову є постанова Апеляційного суду Львівської області від 13 березня 2018 року, якою визнано відмову ПП «Сузір'я» в прийнятті ОСОБА_2 на роботу на посаду вантажника за станом здоров'я від 13 лютого 2016 року незаконною. Дана постанова не мітить жодних зобов'язань щодо прийняття позивача на роботу чи зобов'язань скерувати позивача на медичний огляд, нею лише констатовано порушення відповідачем чинного законодавства при відмові у прийнятті на роботу, а відтак висновок суду про необґрунтованість позовної вимоги є мотивованим та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Твердження позивача про те, що вказаною постановою сторони повернуті в попередній стан та відповідач зобов'язаний був виконати направлення Центру зайнятості та скерувати його не медичний огляд є безпідставним, оскільки такого обов'язку чинним законодавством для роботодавця не передбачено. Таке направлення має разовий характер, оскільки не влаштувавшись на роботу особа залишається зареєстрованою у центрі зайнятості як безробітна.

Ухвалюючи рішення суд обґрунтовано зазначив, що позивач не надав доказів того, що протипоказань для влаштування на роботу вантажником у нього не має, зокрема останнім не надано жодних медичних документів, які підтверджують можливість працювати вантажником.

Посилання позивача на наявність в матеріалах справи доказів, які підтверджують, що позивач придатний до виконання роботи дорожнього робітника, а відтак придатний для виконання роботи вантажника не приймаються до уваги, оскільки умови праці даних посад є різними та медичний огляд повинен бути проведений індивідуально для кожного працівника саме на ту посаду, яку він планує зайняти.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування у даній справі є те чи міг позивач бути влаштованим на посаду вантажника та чи внаслідок цього міг одержати реальні доходи у вигляді заробітної плати, а тому наявність медичного висновку про придатність до виконання роботи дорожнього робітника не стосуються предмету доказування у даній справі.

Відтак висновок суду про недоведеність позовних вимог в частині стягнення упущеної вигоди, відповідає встановленим обставинам справи та вимогам матеріального та процесуального права.

Щодо стягнення моральної шкоди, колегія суддів дійшла висновку, що в цій частині рішення суду слід змінити, виходячи з таких вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст.4 ЦПК).

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У пунктах 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди та відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, особі завжди призначається компенсація за порушення прав людини.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, про те, що неправомірність дій приватного підприємства «Сузір'я» підтверджена постановою Апеляційного суду Львівської області від 13.03.2018 року, для захисту свого права позивач змушений був звертатися до суду, витрачав час на збирання доказів та участь в судових засіданнях та у зв'язку з цим переживав душевні хвилювання, однак суд апеляційної інстанції вважає, що розмір моральної шкоди слід зменшити до 2000 грн.

Зменшуючи розмір моральної шкоди, колегія суддів враховує те, що позивач не навів суду достатньо переконливих з погляду розумності пояснень та не надав належних доказів щодо характеру завданих йому немайнових втрат, які б давали підстави задовольнити позов в повному обсязі.

Суд зазначає, що протиправність діяння відповідача підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили, позивач змушений був вживати додаткових заходів для організації свого життя, зокрема щодо оскарження відмови у прийнятті на роботу, мав сподівання бути влаштованим на роботу та відповідно отримувати заробітну плату, що свідчить про наявність завданої моральної шкоди, розмір якої не призведе до збагачення позивача та буде більш ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи.

Щодо інших доводів наведених в апеляційних скаргах, то такі не стосуються предмета доказування у даній справі, а крім цього Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Суд вірно визначив характер спірних правовідносин та правильно застосував матеріальний закон, однак висновки суду щодо розміру моральної шкоди не відповідають обставинам справи у зв'язку з чим рішення в цій частині слід змінити.

Керуючись ст. ст. 374 ч.1 п.п.1,2, 375,376 ч.1 п.3, 383, 384, 391 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2-ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Сузір'я» задовольнити частково.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 07 вересня 2018 року в частині стягнення моральної шкоди змінити.

Стягнути з Приватного підприємства «Сузір'я»(львівська обл., м. Червоноград, вул. Будівельна,7, ) в користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1(АДРЕСА_1,ІПННОМЕР_1) 2000 грн. (дві тисячі) на відшкодування моральної шкоди.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 03 січня 2019 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк