Справа № 341/166/19
Провадження № 22-ц/4808/1134/19
Головуючий у 1 інстанції Максимчин Ю. Д.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Горейко М.Д.,

суддів: Матківського Р.Й., Максюти І.О.

секретаря Турів О.М.

з участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» відокремлений підрозділ «Бурштинська ТЕС» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати остаточного розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку та невиплаченої премії за роботу в надурочний час, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником ОСОБА_2 , на рішення Галицького районного суду, ухвалене у складі судді Максимчина Ю.Д. 01 липня 2019 року в м. Галичі,

в с т а н о в и в:

31.01.2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до АТ «ДТЕК Західенерго» відокремлений підрозділ «Бурштинська ТЕС» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати остаточного розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку та невиплаченої премії за роботу в надурочний час.

В обґрунтування позову зазначив, що з 27.12.1991 року він працював на Бурштинській ТЕС АТ «ДТЕК Західенерго». 31.12.2018 року згідно наказу від 27.12.2018 року №1370-к його звільнили з роботи за угодою сторін, однак при звільненні не виплатили всіх належних йому виплат. Зокрема, йому не виплатили премію за грудень 2018 року в розмірі 2 163,63 грн., яку обіцяли виплатити аж 07.02.2019 року. Отже, йому повинні виплатити середній заробіток за весь час затримки виплати остаточного розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, а саме за період з 01.01.2019 року по 07.02.2019 року в розмірі 30 640,74 грн. Також при звільненні йому не виплатили премію за роботу в надурочний час в розмірі 777,36 грн., яка передбачена п. 3.2 Таблиці 1 Розділу ІІІ (ІІ група преміювання робітники) та п. 4.4 Розділу IV Додатку 3.1.6 до додатку 3.1 до Колективного договору. Крім того, відповідачем грубо порушувались умови Колективного договору та законодавства про працю, а саме йому не оплачувались надурочні години за приймання зміни, він не забезпечувався безоплатно газованою соленою водою та не був застрахований, як це вимагає ст. 12 Закону України «Про ринок електричної енергії».

Посилаючись на наведене, просив стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки виплати остаточного розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, а саме за період з 01.01.2019 року по 07.02.2019 року в розмірі 30 640,74 грн. та невиплачену премію за роботу в надурочний час в розмірі 777,36 грн.

Рішенням Галицького районного суду від 01 липня 2019 року в позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» відокремлений підрозділ «Бурштинська ТЕС» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати остаточного розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в розмірі 30 640,74 грн. та стягнення невиплаченої премії за роботу в надурочний час в розмірі 777,36 грн. відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати остаточного розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, суд першої інстанції виходив з того, що у день звільнення позивача з роботи йому були виплачені всі нараховані суми, право на які у нього виникло на час звільнення, і він отримав заробітну плату за відпрацьований час та компенсацію за невикористану відпустку. Премія позивачу не могла бути виплачена у день звільнення, оскільки така не тільки не була нарахована, але і право на неї у позивача ще не виникло. Питання щодо нарахування і виплати премій за грудень 2018 року було вирішено наказом від 28.01.2019 року після звільнення позивача з роботи, а тому не підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки виплати остаточного розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

Відмовляючи в частині вимог позивача про стягнення невиплаченої премії за роботу в надурочний час в розмірі 777,36 грн., суд виходив з того, що така сума була нарахована та виплачена позивачу в лютому 2019 року, що підтверджується розрахунковим листом та реєстром на зарахування грошових коштів за лютий 2019 року.

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що відповідач правильно виплатив премію позивачу аж 07.02.2019 року. Вказує, що зіславшись на п. 4.10 Положення про преміювання, суд не врахував вимоги п. 1.2 цього ж Положення про те, що премія за основні результати господарської діяльності передбачена для всіх працівників, які перебувають у штаті товариства. Позивач на момент видачі наказу про виплату премії за грудень 2018 року від 28.01.2019 року №129-п вже не перебував у штаті товариства, оскільки був звільнений 31.12.2018 року, а тому всі виплати йому слід було здійснити 31.12.2018 року. При ухваленні рішення суд не застосував положення статей 116, 117 КЗпП України, які мають вищу юридичну силу, ніж Положення про преміювання, а тому рішення є незаконним та підлягає скасуванню.

Також апелянт зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд допустив порушення міжнародного права, яке є частиною національного законодавства, а саме п. 1 ст. 6, ст.ст. 13, 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 Першого протоколу до цієї Конвенції, а також ст. 210 ЦПК України, оскільки допустив порушення розумних строків розгляду справи.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, а саме стягнути з АТ «ДТЕК Західенерго» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати остаточного розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в розмірі 30 640,74 грн.

Представник АТ «ДТЕК Західенерго» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скарги заперечив. Зазначив, що рішення суду першої інстанції ухвалене у повній відповідності з нормами матеріального та процесуального права, фактичними обставинами, є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм права і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин. Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечив, просив залишити скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 працював машиністом-обхідником з котельного устаткування V групи оперативного персоналу котлотурбінного цеху відокремленого підрозділу «Бурштинська теплова електрична станція» Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго».

18.12.2018 року позивач написав заяву про звільнення його з роботи за угодою сторін з 31.12.2018 року (а.с. 35).

Наказом №1370-к від 27.12.2018 року «Про звільнення» ОСОБА_1 звільнено за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 21).

В день звільнення позивача відповідач провів з ним розрахунок та виплатив усі належні та не оспорювані на день звільнення суми, зазначені в розрахунковому листі, що підтверджується реєстром на зарахування коштів за грудень 2018 року (а.с. 41).

Премія за грудень 2018 року була виплачена позивачу 07.02.2019 року, що підтверджується реєстром зарахування коштів за лютий 2019 року (а.с. 42).

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

За змістом ст. 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Частинами 2 та 3 ст. 97 КЗпП України передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Аналогічні положення містить ст. 15 Закону України «Про оплату праці».

З аналізу наведених норм слідує, що підприємствам, установам, організаціям надано право самостійно вирішувати питання преміювання працівників через розробку положення про преміювання.

Положенням про преміювання визначається коло працівників, на яких поширюється чинність преміальної системи, показники, умови, розмір, терміни, а також порядок нарахування премій кожній категорії працівників.

Премія в основному виплачується в наступному після звітного місяці, після підведення підсумків роботи.

Тобто, якщо положенням про преміювання передбачено, що премія за результатами роботи за місяць нараховується не пізніше від місячного терміну після закінчення звітного періоду, тобто на момент звільнення термін виплати премії не настав, то виплата премії працівникові за результатами його роботи за звітний період після його звільнення не буде порушенням чинного законодавства.

Згідно зі ст. 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Відповідно до ст. 13 КЗпП України у колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема, нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.).

16.12.2009 року конференцією трудового колективу ПАТ «ДТЕК Західенерго» ухвалений Колективний договір, відповідно до умов якого система оплати праці в товаристві, її структура, строки і періодичність виплати заробітної плати, інші питання оплати праці працівників підприємства визначено у Положенні про оплату праці у ПАТ «ДТЕК Західенерго» (Додаток 3.1 до цього колективного договору) та у Положенні про преміювання працівників ПАТ «ДТЕК Західенерго» за основні результати господарської діяльності (Додаток 3.1.6 до додатку 3.1 до цього колективного договору (далі - Положення)) (а.с. 43-57).

Пунктом 2.1 Положення визначено, що премія - це додаткова матеріальна винагорода, що виплачується працівнику до основної заробітної плати за виконання ключових групових та індивідуальних показників ефективності (далі - КПЕ) у звітному періоді.

Відповідно до п. 4.1 Положення на основі фактичних значень КПЕ формується додаток до наказу про нарахування та виплату премії по ВП (відокремлений підрозділ).

Згідно з п. 4.2 Положення наказ про нарахування та виплату премії по ВП готується відділом з управляння компенсаціями та пільгами або працівником, призначеним відповідальним за супровід процедури преміювання у ВП, погоджується керівником департаменту з управління персоналом та підписується директором ВП або Генеральним директором у термін до 30-го числа місяця, наступного за звітним.

Пунктом 4.10 Положення визначено, що премія нараховується в місяці, наступному за звітним періодом (місяць, квартал) і виплачується одночасно з виплатою заробітної плати.

Згідно з п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат.

Судом встановлено, що наказом директора відокремленого підрозділу «Бурштинська ТЕС» АТ «ДТЕК Західенерго» від 28.01.2019 року №129-п «Про виплату премії за грудень місяць 2018 року» за результатами господарської діяльності за грудень прийнято рішення про виплату премії за грудень 2018 року (а.с. 39).

Відповідно до цього наказу ОСОБА_1 нарахована премія у розмірі зазначеному в наказі, а саме 23,88 відсотків від окладу, що становить 2 184,89 грн. (а.с. 37).

Зазначена премія з урахуванням відрахувань в розмірі 426,05 грн. виплачена позивачу 07.02.2019 року (а.с. 42).

Правильно встановивши наведені обставини та врахувавши норми матеріального права, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що на момент звільнення позивачу були виплачені всі суми, що належали йому на той момент, а виплачена пізніше премія була нарахована за результатами господарської діяльності за грудень 2018 року, що відповідає Положенню про преміювання працівників ПАТ «ДТЕК Західенерго» за основні результати господарської діяльності, яке є додатком до Колективного договору ПАТ «ДТЕК Західенерго».

Суд також правильно дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення невиплаченої премії за роботу в надурочний час в розмірі 777,36 грн., оскільки така сума була нарахована та виплачена позивачу в лютому 2019 року, що підтверджується розрахунковим листом та реєстром на зарахування грошових коштів за лютий 2019 року (а.с. 37, 42).

Доводи апелянта про те, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд не застосував положення статей 116, 117 КЗпП України, які мають вищу юридичну силу, ніж Положення про преміювання працівників ПАТ «ДТЕК Західенерго», не заслуговують на увагу, оскільки ст. 15 Закону України «Про оплату праці» та ст. 97 КЗпП України надає підприємствам, установам, організаціям право самостійно вирішувати питання преміювання працівників через розробку положення про преміювання. Якщо положенням про преміювання передбачено, що премія за результатами роботи за місяць нараховується не пізніше від місячного терміну після закінчення звітного періоду, тобто на момент звільнення термін виплати премії не настав, то виплата премії працівникові за результатами його роботи за звітний період після його звільнення не буде порушенням чинного законодавства.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

З огляду на викладене та з урахуванням положень ст. 375 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 , слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду від 01 липня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: Р.Й. Матківський

І.О. Максюта

Повний текст постанови складено 25 листопада 2019 року