Справа № 148/403/18
Провадження №2/148/70/19
РІШЕННЯ

Іменем України

15 січня 2019 року м. Тульчин

Тульчинський районний суд

Вінницької області в складі: головуючого судді Саламахи О.В.

за участю: секретаря Носулько К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Тульчинської районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування до ОСОБА_1, за участю третьої особи на стороні позивача - Тульчинського обласного спеціалізованого будинку дитини для дітей з ураженням ЦНС та порушення психіки, -

ВСТАНОВИВ:

До Тульчинського районного суду звернулася Тульчинська районна державна адміністрація, як орган опіки і піклування з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач є матір'ю малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно свідоцтва про народження її батьком записано - ОСОБА_3, відомості про якого включено в актовий запис на підставі ст. 135 СК України.

На адресу служби у справах дітей Тульчинської районної державної адміністрації, надійшло повідомлення № 2 від 15.01.2018, виконавчого комітету Клебанської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, згідно з яким, малолітня ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишилася без батьківського піклування у зв'язку з відсутністю її матері - громадянки ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, більше 10 діб за місцем свого проживання.

Згодом в рамках роботи з сім'ями, що перебувають в складних життєвих обставинах, 10.01.2018 комісією Клебанської сільської ради Тульчинського району Вінницької області проведено обстеження матеріально-побутових та санітарно-гігієнічних умов життя сім'ї відповідача та встановлено, що остання відсутня за місцем проживання та в цей час малолітня ОСОБА_2, перебувала під наглядом баби ОСОБА_4, а за місцем її проживання виявлено незадовільний стан забезпечення предметами першої необхідності.

У зв'язку з тим, що 15.01.2017 в ході телефонної розмови ОСОБА_1 повідомила, що не планує повертатися до місця проживання, працівниками органу опіки і піклування вжито заходів з метою захисту життя і здоров'я ОСОБА_5 та поміщено останню до Тульчинської ЦРЛ, а подальшому, оскільки відповідач не виявила бажання повернути доньку, прийнято рішення щодо доцільності позбавлення її батьківських прав та влаштування дитини до Тульчинського обласного спеціалізованого будинку дитини для дітей з ураженням ЦНС та порушення психіки.

В подальшому ОСОБА_1 самоусунулася від виконання батьківських обов'язків, повноцінно не цікавиться її життям, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, матеріально не утримує, не спілкується з дитиною та з часу влаштування дитини до державного закладу не виявила бажання забрати її на виховання в сім'ю.

У зв'язку з зазначеними обставинами позивач звернувся до суду з даним позовом, просить суд винести рішення про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2, щодо малолітньої доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Стягнути з громадянки ОСОБА_1 на користь Тульчинського обласного спеціалізованого будинку дитини для дітей з ураженням ЦНС та порушенням психіки аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності у якій вказав, що позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Крім того, в ході розгляду представник позивача надав пояснення згідно яких відповідач неодноразово залишала доньку без нагляду, результатати профілактичних бесід результатів не дали, а з моменту вилучення дитни ОСОБА_1 не виявила бажання забрати її.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явилася, подала заяву згідно якої підтримує позовні вимоги, проти винесення заочного рішення не заперечує, в ході розгляду справи вказала, що відповідач своїх батьківських обов'язків не виконує та не цікавиться життям дитини, а також нерегулярно відвідує доньку у дитячому будинку.

Відповідач у судове засідання не з'явилася, однак в ході розгляду справи заперечила проти задоволення позову та вказала, що бажає забрати доньку для подальшого виховання у свою сім'ю.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що 08.05.2017 народилася ОСОБА_2, батьками якої записані: мати - ОСОБА_1, батько - ОСОБА_3, що п ідтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 06.02.2018, виданого виконавчим комітетом Клебанської сільської ради Тульчинського району Вінницької області (а.с. 9).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 7, виданого 09.08.2017, Тульчинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, відомості про батька ОСОБА_2 записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с. 10).

Так, 15.05.2017 з ОСОБА_1 органами опіки і піклування Тульчинської РДА, проводилися профілактичні бесіди, що підтверджується довідкою та протоколом бесіди від 15.05.2017 (а.с. 20 - 21).

У відповідності до інформації Тульчинського районного центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді № 01-17/402 від 06.11.2017, 07.08.2017 виконавчим комітетом Клебанської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, прийнято рішення про вилучення з сім'ї малолітньої ОСОБА_2, у зв'язку загрозою її життю і здоров'ю, через незадовільний стан утримання (а.с. 22 - 23). Зазначені обставини також підтверджуються повідомленням Клебанської сільської ради Тульчинського району Вінницької області від 07.08.2017 з № 98 і рішенням Клебанської сільської ради Тульчинського району Вінницької області № 34 від 07.08.2017 (а.с. 24 - 25).

Згідно довідки, виданої Клебанською сільською радою Тульчинського району Вінницької області за № 2 від 15.01.2018, ОСОБА_1 залишила малолітню доньку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та була відсутня за місцем проживання на протязі 10 діб (а.с. 12).

У відповідності до довідки № 68 від 29.01.2018, виданої Клебанською сільською радою Тульчинського району Вінницької області, ОСОБА_1 з 04.01.2018 - 29.01.2018 не з'являлася за місцем проживання (а.с. 14).

Актом обстеження житлово-побутових умов від 10.01.2018, встановлено, що за місцем проживання малолітньої ОСОБА_2, виявлено малий запас продуктів дитячого харчування та памперсів, а також відсутність коштів, що виплачуються державою на утримання дитини (а.с. 15).

Згідно актів від 11.01.2018, 15.01.2018, комісією органу опіки і піклування ОСОБА_1 встановлювався термін для повернення до місця проживання, ситуацію пов'язану з відсутністю матір'ю малолітньої ОСОБА_2, визнано такою, що загрожує життю і здоров'ю останньої (а.с. 16 - 17).

Рішеннями Комісії з питань захисту прав дитини Тульчинської районної державної адміністрації за № 5 і 6 від 31.01.2018, визнано доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 щодо малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та влаштування її до Тульчинського обласного спеціалізованого будинку дитини для дітей з ураженням ЦНС та порушення психіки (а.с. 26, 27), аналогічний висновок № 01-01-40/466 від 02.03.2018, надано Тульчинською районною державною адміністрацією як органом опіки і піклування.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною 3 статті 51 Конституції України, передбачено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з положеннями абз. 3 ч. 2 ст. 3 СК України, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Відповідно до вимог ст. 150 СК України, виховання, піклування, забезпечення фізичного, духовного та морального розвитку дитини, забезпечення здобуття нею освіти є прямими обов'язками батьків.

Згідно ч. 1 п. 2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути судом позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Згідно п. 15 ПП ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

У пункті 16 вказаної Постанови, роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В порушення даних принципів щодо виховання дитини, відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків, що підтверджується наявними в справі доказами.

Статтею 180 СК України, передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Також, статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштівта інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною 5 ст. 183 СК України, визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

На підставі статей 12, 81 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Частинами 1, 2 ст. 89 ЦПК України, встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач належним чином не виконує своїх батьківських обов'язків щодо своєї малолітньої доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, твердження останньої щодо бажання забрати доньку для виховання до своєї сім'ї висловлене в ході розгляду справи спростовується фактичною поведінкою відповідача, оскільки вона не зверталася з даного приводу до органу опіки та піклування і не створила належних житлово-побутових умов для забезпечення утримання малолітньої дитини, що підтверджується актом від 01.11.2018 (а.с. 92), у зв'язку з чим, з метою захисту життя і здоров'я і недопущення порушення її прав, суд прийшов до висновку про задоволення позову в частині позбавлення відповідача батьківських прав.

В частині стягнення аліментів суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенні з огляду на те, що позовні вимоги заявлено щодо стягнення аліментів на одну дитину, а відтак у відповідності до ч. 5 ст. 183 СК України, розмір аліментів, що стягується на утримання однієї дитини в частині від заробітку (доходу) платника, визначається у розмірі однієї чверті зазначеного заробітку (доходу).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати за вимоги про позбавлення батьківських прав та за вимогу про стягнення аліментів - 1409,60 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст. 32, 51 Конституції України, 164, 170, 180-183, 191 СК України ст. 4, 12, 81, 19, 23, 76-81, 95, 141, 206, 352, 430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов - задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_1, батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованої, за адресою: АДРЕСА_1, РНОКПП: НОМЕР_1, на користь Тульчинського обласного спеціалізованого будинку дитини для дітей з ураженням ЦНС та порушення психіки, розташованого, за адресою: вул. Шевченка, 33, м. Тульчин Вінницька область, аліменти на утримання дитини: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки з усіх видів їх заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 05.03.2018, і до досягнення нею повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір - 1409 (одна тисяча чотириста шість) гривень 60 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області.

Роз'яснити, що учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Тульчинського районного суду

Вінницької області О.В. Саламаха