Справа № 314/3259/18
Провадження № 2/314/142/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

09.01.2019 року м. Вільнянськ

Справа № 314/3259/18;

провадження № 2/314/142/2019;

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кіяшко В.О.,

секретар судового засідання Павлівська І.В.,

учасники справи:

-позивач ОСОБА_1;

-позивач ОСОБА_2

-відповідач ОСОБА_3;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

за участю: позивачів ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

Стислий виклад позицій сторін.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду 24.07.2018 року з позовом до ОСОБА_3 про зняття з реєстрації. 16.10.2018 року позивач звернулася до суду з уточненою позовною заявою, відповідно до якої просить суд усунути перешкоди шляхом визнання відповідача ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Крім того, в уточненій позовній заяві зазначила також позивачем ОСОБА_2, якого просила долучити до участі у справі як власника ? частини квартири. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в рівних часткахна підставі договору купівлі-продажу від 31.05.2016 року, який посвідчений приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_4, про що в реєстр внесено відповідний запис за № 360. В даному будинку окрім позивачів зареєстрована їх донька ОСОБА_5 та колишня власниця квартири ОСОБА_3, яка є відповідачем по справі та яка за вищевказаною адресою залишається зареєстрованою, при цьому повинна була знятися з реєстраційного обліку до 13.06.2016 року, але цього не зробила. Понад два роки відповідач ОСОБА_3 фактично не проживає в спірній квартирі та нею не користується, ніяких платежів щодо її утримання не здійснює. Наявність зазначеної реєстрації ОСОБА_3 в квартирі створює позивачам перешкоди у вільному користуванні та розпоряджанні своїм житлом на власний розсуд. У зв'язку з чим, позивачі змушені звернутись до суду з вказаним позовом.

Заперечень на позов від відповідача ОСОБА_3 до суду не надійшло.

Позивачі у судовому засіданні позов підтримали, просили суд його задовольнити в повному обсязі на тих підставах, що в ньому зазначені, проти винесення заочного рішення не заперечували.

Відповідач про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлений завчасно і належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, то за згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Позивачі надали свою згоду на заочний розгляд справи.

Заяви, клопотання інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 19.09.2018 року відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання в приміщенні Вільнянського районного суду Запорізької області.

16.10.2018 року від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла уточнена позовна заява.

Ухвалою суду від 13.12.2018 року підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду.

Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Суд, вислухавши позивачів, дослідивши матеріали справи та зясувавши обставини, дослідивши наявні в справі докази в їх сукупності,

встановив

позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в рівних часткахна підставі договору купівлі-продажу від 31.05.2016 року, який посвідчений приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_4, про що в реєстр внесено відповідний запис за № 360. В даному будинку окрім позивачів зареєстрована їх донька ОСОБА_5 та колишня власниця квартири ОСОБА_3, яка є відповідачем по справі та яка за вищевказаною адресою залишається зареєстрованою, при цьому повинна була знятися з реєстраційного обліку до 13.06.2016 року, але цього не зробила. Понад два роки відповідач ОСОБА_3 фактично не проживає в спірній квартирі та нею не користується, ніяких платежів щодо її утримання не здійснює. Наявність зазначеної реєстрації ОСОБА_3 в квартирі створює позивачам перешкоди у вільному користуванні та розпоряджанні своїм житлом на власний розсуд.

Оцінка аргументів учасників справи та доводів щодо порушення прав, застосовані норми права.

Доводи позивача, викладені в позовній заяві, суд вважає обґрунтованими з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками і витребуваних судом, позивачі розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Обраним позивачем предметом спору у даній справі і способом захисту права, передбаченим ст. 16 ЦК України, є визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Встановлюючи фактичні обставини та визначаючи зміст спірних правовідносин, суд виходив з того, що можливість предявлення до суду позову про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ст.ст. 386, ст. 391 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом припинення дії, яка порушує право. У звязку з чим позивачі, які мають намір усунути перешкоди у користуванні квартирою вважають, що в них є всі законні на це підстави, мають право звернутись до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 30, ст. 41 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 319, ст. 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 383 ЦК України власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усік суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вилогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Крім того, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстраційного обліку міста проживання здійснюється протягом семи діб на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в рівних часткахна підставі договору купівлі-продажу від 31.05.2016 року, який посвідчений приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_4, про що в реєстр внесено відповідний запис за № 360 (а.с. 8-10). В даному будинку окрім позивачів зареєстрована їх донька ОСОБА_5 та колишня власниця квартири ОСОБА_3, яка є відповідачем по справі та яка за вищевказаною адресою залишається зареєстрованою (а.с. 11), при цьому повинна була знятися з реєстраційного обліку до 13.06.2016 року, але цього не зробила. Понад два роки відповідач ОСОБА_3 фактично не проживає в спірній квартирі та нею не користується, ніяких платежів щодо її утримання не здійснює. Наявність зазначеної реєстрації ОСОБА_3 в квартирі створює позивачам перешкоди у вільному користуванні та розпоряджанні своїм житлом на власний розсуд.

Станом на 09.01.2019 року відзив на позов від відповідача ОСОБА_3 до Вільнянського районного суду Запорізької області не надійшов.

В матеріалах цивільної справи достатньо доказів, які підтверджують те, що ОСОБА_3 не є власником спірної квартири, не несе обов'язків, що випливають з договору найму житлового приміщення, але залишається зареєстрованою у спірній квартирі, що спричиняє позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перешкоди у користуванні належній їм квартирі та порушує їх права власників, що має істотне значення.

Враховуючи фактичні обставини справи, іншого способу захисту прав позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_6, окрім судового, немає.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» розяснив, що розглядаючи позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю, а саме житловим приміщенням, слід звертати увагу, що реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, питання про зняття з реєстрації колишніх членів сімї власника будинку залежить від вирішення питання про їх право проживання в цьому будинку (відсутність такого права, втрата права користування), яке регулюється нормамиЖК УРСР та ЦК (статтями71,72,156 ЖК УРСР та статтею 405 ЦК).

Як зазначено у рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.12. 2014 року у справі № 6-35436 св14 за наявності рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням окремого рішення суду щодо зняття особи з реєстрації місця проживання не потребується.

Враховуючи викладене вище, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_6 визнавши ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Підстав для відмови у задоволенні таких вимог суд не вбачає.

Судові витрати.

Судові витрати у справі складаються із судового збору в сумі 704,80 грн., вони понесені та сплачені позивачем і в силуст. 141 ЦПК України підлягають зарахуванню на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 30, ст. 41, 68 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, ст. 15, ст. 16, ст. 319, ст. 321, ст. 383, ст. 386, ст. 391, п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України, ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 4, ст. 13,ст. 141, 258,259,263-265,268,273,280-289, п. 1 ч. 1 ст. 346, 354 ЦПК України, ст. 150 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити.

2.Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.Оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право на оскарження заочного рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Запорізького апеляційного суду через Вільнянський районний суд Запорізької області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку після закінчення строку для подання апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення суду складено 11.01.2019 року.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, паспорт серії СЮ № 196255 виданий Вільнянським РВ ГУМВС України в Запорізькій області 04.12.2010 року, адреса: АДРЕСА_1.

Позивач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, адреса: АДРЕСА_1.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, адреса: АДРЕСА_1.

Суддя Вікторія Олександрівна Кіяшко

11.01.2019