Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 483/125/18
Провадження № 4-с/483/2/2019
У Х В А Л А

Іменем України

20 серпня 2019 року м. Очаків

Очаківський міськрайоний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Шевиріної Т.Д.,

за участю секретаря Данилової А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 на дії державного виконавця,

В С Т А Н О В И В :

15 серпня 2018 року заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 Савицька М. звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції в місті Києві Духоборовї А.М., в якій просила: визнати неправомірними дії державного виконавця щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документу від 17 липня 2019 року у справі №483/125/18, визнання неправомірним даного повідомлення та зобов`язання відкрити виконавче провадження.

Заяву обґрунтовано тим, що ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області про забезпечення позову від 02 квітня 2018 року у справі № 483/125/18 ОСОБА_1 було заборонено укладати договори, вчиняти інші правочини щодо земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 , вчиняти дії, спрямовані на зміну цільового призначення вказаної земельної ділянки, а також проведення на ній будь-яких будівельних робіт. 09 липня 2019 року керівник Миколаївської місцевої прокуратури №1 Левицький Д. звернувся до Оболонського РВ ДВС м. Київ ГТУ юстиції у м. Києві із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі вищевказаної ухвали суду в частині виконання заборони ОСОБА_1 вчиняти певні дії щодо земельної ділянки. 17 липня 2019 року державний виконавець Оболонського РВ ДВС м. Київ ГТУ юстиції у м. Києві Духоборова А.М., розглянувши заяву, повернула виконавчий документ прокурору, посилаючись на п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме на відсутність дати народження та ідентифікаційного номеру боржника у виконавчому документі. Посилаючись на те, що державний виконавець має, відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», право самостійно встановлювати персональні дані боржників, прокурор вважала дії державного виконавця неправомірними та звернулася до суду.

Прокурор в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду заяви був повідомлений належним чином.

Дослідивши долучені до заяви докази, суд дійшов наступного.

02 квітня 2018 року у справі № 483/125/18 Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області було постановлено ухвалу про забезпечення позову, якою, крім іншого, було заборонено ОСОБА_1 укладати договори, вчиняти інші правочини щодо земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 , вчиняти дії, спрямовані на зміну цільового призначення вказаної земельної ділянки а також проведення на ній будь-яких будівельних робіт. В ухвалі зазначено адресу ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий.

Завданням цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності (частина 1 статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 81 ЦПК України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд, відповідно до частини 7 статті 81 ЦПК України, не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про захист персональних даних», під персональними даними розуміються відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, а обробка персональних даних - будь-яка дія або сукупність дій, таких як збирання, реєстрація, накопичення, зберігання, адаптування, зміна, поновлення, використання і поширення (розповсюдження, реалізація, передача), знеособлення, знищення персональних даних.

Частиною 1 статті 6 Закону визначено, що мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 3 ч. 3 ст. 18 даного Закону визначено, що з метою захисту інтересів стягувача, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Згідно з ч. 5 даного Закону, під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних.

Аналіз викладених правових норм свідчить про те, що суди, вирішуючи спори, передані на їх розгляд, позбавлені права самостійно збирати інформацію про особу крім випадків витребування доказів відповідно до частини 7 статті 82 ЦПК України, в той час як спеціальні закони, а саме Закон України «Про захист персональних даних» та Закон України «Про виконавче провадження» визначають законну мету обробки персональних даних боржника, зокрема наділяють державного виконавця правом отримувати безоплатно інформацію від розпорядників персональних даних з метою виконання судового рішення, в тому числі ухвали суду про забезпечення позову.

Аналогічна позиція висловлена Верховним судом у постанові від 26 грудня 2019 року у справі № 749/1181/16-ц, в якій зазначено, що відсутність у виконавчому листі певних даних про особу боржника за наявності можливості у державного виконавця його ідентифікувати, не може вважатися підставою для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

З урахуванням викладеного, а також того факту, що суд позбавлений права самостійно збирати персональні дані, а державний виконавець таким правом наділений спеціальним законом і саме з метою виконання судових рішень, суд

керуючись ст.ст. 451, 353 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Скаргу заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 на дії державного виконавця задовольнити повністю.

Визнати дії державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Духоборової Анастасії Миколаївни щодо винесення повідомлення від 17 липня 2019 року у справі №483/125/18 про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання - неправомірними.

Визнати повідомлення державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Духоборової Анастасії Миколаївни від 17 липня 2019 року про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого документу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 квітня 2018 року у справі № 483/125/18 про заборону ОСОБА_1 укладати договори, вчиняти інші правочини щодо земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 , вчиняти дії, спрямовані на зміну цільового призначення вказаної земельної ділянки а також проведення на ній будь-яких будівельних робіт - неправомірним.

Зобов`язати Оболонський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві відкрити виконавче провадження з виконання виконавчого документу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 квітня 2018 року у справі № 483/125/18 про заборону ОСОБА_1 укладати договори, вчиняти інші правочини щодо земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 , вчиняти дії, спрямовані на зміну цільового призначення вказаної земельної ділянки а також проведення на ній будь-яких будівельних робіт

Ухвалу може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий:

20.08.2019