Справа №: 343/2325/18
Провадження №: 2/0343/15/19
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 січня 2019 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді Тураша В. А.,

секретаря Лукань О.З.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Долинського районного суду в м.Долина справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, суд,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка просить ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача ОСОБА_2на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу відповідача , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання судового рішення в межах платежу встановленого законом.

Стягнути з відповідача на її користь витрати з надання правової допомоги.

Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем, ОСОБА_2, вона перебуває в шлюбі з 10 лютого 2017 року.

Від спільного проживання у них 21 липня 2017 року народився син, ОСОБА_3, який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. На даний час у неї недостатньо коштів для забезпечення мінімального життєвого рівня дитини, адже вона потребує постійного харчування, одягу. Відповідач працює та отримує значні кошти. Незважаючи на це, добровільно надавати матеріальну допомогу дитині не хоче.

Таким чином, їх син повинен бути забезпечений належним рівнем життя, необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, який не може бути меншим від прожиткового мінімуму. Відповідач, який проживає окремо від них, ухиляється від виконання свого обовязку, що зокрема виявляється як у відсутності стабільного і достатнього матеріального утримання їх сина, так і в відмові від участі у його вихованні. На момент звернення до суду з цим позовом, між ними не досягнуто згоди з приводу способу виконання відповідачем свого обовязку утримувати неповнолітнього сина. Їй не відомо, чи сплачує комусь аліменти відповідач, але він є молодим, цілком здоровим чоловіком, тому може і зобовязаний допомагати своїй дитині матеріально. Оскільки, відповідач має постійне місце роботи та отримує стабільну заробітну плату, а тому з відповідача слід стягувати аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина у розмірі ? частини, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Позивачка ОСОБА_1, в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги уточнила, просила ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача ОСОБА_2на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу відповідача , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання судового рішення в межах платежу встановленого законом.

Відповідач ОСОБА_2, в підготовчому судовому уточнені позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечив проти їх задоволення. Додатково пояснив, що він працює різноробочим в ФОП ОСОБА_4 та отримує стабільну заробітну плату. Інших неповнолітніх дітей у нього немає.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України судом перевірено, що визнання позову відповідачем не суперечать закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб .

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши здобуті та перевірені в підготовчому судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що позов , з врахуванням уточнених позовних вимог, належить до задоволення, виходячи з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ч. 1,2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ч.2ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч.1 ст.79 СК України - аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Як встановлено в судовому засіданні сторони перебувають в шлюбі і від спільного проживання у них , 21.07.2017 року народився син ОСОБА_5, про що свідчать копія свідоцтва про шлюб серії І-НМ №171445 від 10.02.2017р., та копія свідоцтва про народження ОСОБА_3, серії І-НМ №336250 від 24.07.2017р. (а.с.5).

В судовому засіданні встановлено, що між сторонами по справі склалися неприязні стосунки, вони проживають окремо, дитина проживає разом з матірю та перебуває на її утриманні.

Відповідач по справі працює та має стабільний дохід.

Таким чином, суд приходить до переконання, що оскільки утримання неповнолітньої дитини є обовязком батьків, а відповідач ОСОБА_2, добровільно не надає в достатній мірі матеріальну допомогу, хоча може її надавати, позов ОСОБА_1, про стягнення аліментів підлягає до задоволення.

Визначаючи розмір аліментів судом враховується матеріальне становище позивачки ОСОБА_1, матеріальне становище відповідача ОСОБА_2, те, що він працевлаштований, має постійний дохід, відсутність у нього інших утриманців, яких він зобовязаний утримувати у відповідності до вимог Закону, те що він позов визнає, а також інші обставини, що мають істотне значення для вирішення спору, та приходить до висновку, що з урахуванням положень статті 182 СК України щодо встановлення мінімального гарантованого розміру аліментів відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», з відповідача слід стягувати аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, ст. ст. 75, 79, 80, 84, 180-183, 191 Сімейного кодексу України, керуючись статтями 141, 200, 206, 258 , 259, 265, 268, 280-282, 430 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити .

Проводити стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнення аліментів розпочати з 11 грудня 2018 року і проводити до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обовязковому негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави 768,40 гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Івано-Франківського апеляційного суду через Долинський районний суд.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач : ОСОБА_1, 26.04.1997р.н., РНОКПП 000540991, жителька с.Рахиня вул.Вовче,29 Долинського району Івано-Франківської області, 77514.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, житель ІНФОРМАЦІЯ_3, 77560.

Суддя Долинського районного суду В. А. Тураш