Справа № 344/4949/19
Провадження № 22-ц/4808/1309/19
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Матківського Р.Й.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю апелянта ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , представника органу опіки та піклування Бітківської Д.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки і піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в особі Служби у справах дітей виконавчого комітету міської ради про позбавлення батьківських прав, за апеляційною ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, ухвалене ОСОБА_4 14 серпня 2019 року у м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, повний текст якого складено 22 серпня 2019 року,

в с т а н о в и в :

У березні 2019 року ОСОБА_1 подав позов до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що є батьком неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням суду від 28.10.2005 року малолітнього сина ОСОБА_5 залишено проживати з матір`ю ОСОБА_3 . У зв`язку із постійними конфліктами сторони разом не проживали. З 2015 року по сьогоднішній день син проживає з ним. Із позовом про стягнення аліментів він не звертався, однак син перебуває на його утриманні. Відповідачка без поважних причин ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина та не бере участі у його вихованні, не провідує його, не цікавиться здоров`ям, успіхами у навчанні, не підтримує сина морально та матеріально, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, а навпаки веде аморальний спосіб життя, зловживає алкоголем. За час навчання сина мати жодного разу не з`являлася у школі, вихованням сина не цікавилася. Впродовж декількох років він виховує сина сам. Зазначене свідчить, що відповідачка самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. Просив позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.1-3).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 серпня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки і піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в особі Служби у справах дітей виконавчого комітету міської ради про позбавлення батьківських прав відмовлено (а.с.68-71).

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на його незаконність та необґрунтованість.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував та не надав оцінку доказам, які були досліджені в судовому засіданні, а саме показанням свідка ОСОБА_6 , який підтвердив факт невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків. Також сама відповідачка в судовому засіданні підтвердила, що не займається вихованням сина вже більше чотирьох років. Жодних доказів про те, що він створює перешкоди відповідачці у спілкуванні з сином вона не представила.

Також судом першої інстанції не враховано висновок органу опіки і піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 Винна поведінка відповідачки щодо своїх дітей підтверджується і постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.10.2018 року в адміністративній справі №344/15687/18, якою ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП (невиконання батьками або особами, що їх заміняють, обов`язків щодо виховання дітей) та накладено адміністративне стягнення.

Просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (а.с.76-78).

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідачка та третя особа не скористались, що не перешкоджає розгляду справи в апеляційному порядку.

У судове засідання не з`явилася відповідачка ОСОБА_3 , про день місце та час розгляду справи повідомлена у спосіб направлення судових повісток рекомендованою поштовою кореспонденцією. Апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідачки.

Вислухавши пояснення апелянта ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , представника органу опіки та піклування Бітківської Д.Є., доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7).

Із довідки №4569 про реєстрацію місця проживання особи відділу реєстрації Управління реєстраційних процедур Івано-Франківської міської ради від 27.08.2018 року встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 27.08.2018 року по теперішній час (а.с.9).

Згідно довідки КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» від 19.03.2019 року за №02-02/1054, за адресою АДРЕСА_1 -Франківську зареєстровані: ОСОБА_1 (власник) з 11.07.2008 року, ОСОБА_5 (син) з 27.08.2018 року (а.с.11).

Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.08.2018 року №135514722 встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 20,9 кв.м (а.с.15).

Згідно довідки Івано-Франківського навчально-виховного комплексу «Загально-освітня школа-ліцей №23 ПНУ ім. В. Стефаника» від 01.03.2019 року №89 встановлено, що ОСОБА_7 навчається у даному навчальному закладі у 9-А класі (а.с.12).

Інформація про результати психологічного обстеження учня 9-А класу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складена навчально-виховним комплексом «Загально-освітня школа-ліцей №23 ПНУ ім. В. Стефаника» 11.09.2018 року за №456 свідчить про те, що хлопець проживає з батьком. Членами сім`ї вважає батька, молодшу сестру ОСОБА_8 і матір, яка включена в сімейну ситуацію, однак емоційна близькість із нею відсутня (це підтверджують проективні методики). Авторитетом для дитини є батько (а.с.10).

Із довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Станіславміськбуд» від 24.09.2018 року №4 встановлено, що ОСОБА_1 працює в даному товаристві з 04.09.2018 року підсобним робітником (а.с.13).

Відповідно до характеристики, наданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Станіславміськбуд» 11.03.2019 року №1/03-2019, ОСОБА_1 працює в товаристві як підсобний працівник з 04.09.2018 року і по теперішній час. За час роботи зарекомендував себе як відповідальний і дисциплінований працівник. Взаємовідносини з колективом склалися хороші, у спілкуванні доброзичливий і привітний, уникає конфліктних ситуацій (а.с.14).

В матеріалах справи міститься довідка відділу ювенальної превенції управління превентивної діяльності Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області від 24.09.2018 року за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 з приводу вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів малолітньої ОСОБА_9 , відповідно до якої на ОСОБА_3 складено адміністративний протокол за неналежне виконання обов`язків щодо виховання малолітньої ОСОБА_9 (а.с.17-18).

Із висновку щодо доцільності (недоцільності) позбавлення батьківських прав (додаток до рішення виконавчого комітету міської ради від 20.06.2019р. №718) встановлено, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.59-60).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанціївиходив з положеньст. 164, 166 СК України, встановивши, що належних та допустимих доказів ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення її батьківських прав відносно сина, позивачем не надано, а позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено, дійшов висновку про необґрунтованість позову.

З такими висновками суду погоджується апеляційний суд, виходячи з таких підстав.

Згідно частин 2 та 3 ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до частини 1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Згідно із ч. 2 та 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України).

Зокрема, пунктом 2 частини першої цієї статті визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно положень ч.ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд першої інстанції правильно оцінив докази по справі та зазначив, що висновок органу опіки та піклування не розкриває у повному обсязі, в чому саме проявляється невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків. У ньому не наведено підстав та доводів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, а лише зазначена констатація безспірних фактів, щодо умов проживання сторін та їх дитини. Висновок органу опіки і піклування не містить даних про проведену роботу цим органом по врегулюванню сімейної ситуації з метою спонукання матері до виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина, не містить інформації, що органом опіки та піклування встановлювалися фактичні обставини та причини ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав не містить мотивованих відомостей щодо необхідності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , отже не надає достатньо підстав для застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

Таким чином, суд першої інстанції з огляду на положення частини 6 статті 19 СК України, правильно не погодився з цим висновком.

В суді апеляційної інстанції апелянтом долучено витяг з рішення №1126 від 03.10.2019 року виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради «Про розгляд питань органу опіки та піклування» та висновок щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (додаток до рішення) з батьком ОСОБА_1 .

Однак, зазначений доказ не стосується дитини ОСОБА_5 , тому не може бути самостійною підставою для позбавлення батьківських прав відповідачки щодо цієї дитини.

Суд першої інстанції встановив, що ставлення відповідачки до сина не можна вважати зразковим чи належним.

Разом із тим, встановлені судом фактичні обставини справи не містять відомостей про те, що відносно відповідачки застосовувалось попередження про необхідність зміни ставлення до виховання дитини, або, що на орган опіки та піклування покладався обов`язок здійснювати контроль за виконанням матері батьківських обов`язків.

Відповідачка жодного разу не притягувалася до відповідальності за неналежне виконання обов`язків щодо сина ОСОБА_10 .

Встановивши ці обставини, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов`язками ОСОБА_3 , які б свідчили про ухилення від виховання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вказує на відсутність підстав для застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України»). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи, що визначальною обставиною, яка має значення для вирішення цього спору, є інтереси дитини, та встановивши відсутність винної поведінки та свідомого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову в задоволенні позову.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду щодо вирішення позовних вимог про позбавлення батьківських прав, оскільки суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив судове рішення із правильним застосуванням норм матеріального права та без порушення процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375, 381-384 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 серпня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 листопада 2019 року.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В. Василишин

Р.Й. Матківський