ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2019 року м. Київ

справа № 359/9160/18

провадження № 22-ц/824/10894/19

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Іванової І.В. (суддя-доповідач), Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2019 року у складі судді Муранової-Лесів І.В., повний текст складений 25.03.2019 року,

встановив:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) до досягнення ним 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 липня 2016 року. Від шлюбу мають спільну дитину: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Позивач зазначає, що відповідач виплачував аліменти на утримання сина до його повноліття. ІНФОРМАЦІЯ_2 син досяг повноліття, виплата аліментів припинилася, але він 01 вересня 2018 почав навчатися у в Національному медичному університеті ім. О.О. Богомольця, та є студентом 1 курсу денної форми навчання, де навчається за рахунок коштів держбюджету. Позивач також вказує, що син потребує матеріальної допомоги, хоча і перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги, хоча має таку можливість. ОСОБА_1 стверджує, що відповідач знаходиться у працездатному віці та отримує стабільний дохід, а тому має можливість надавати грошову допомогу на утримання свого повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/5 частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 09 листопада 2018 року та до досягнення ним 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання.

В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить змінити рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального і процесуального права, та задовольнити позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) до досягнення ним 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує про те, що з 08 листопада 2018 року припинилася виплата аліментів, і з того часу відповідач ніколи не надав додаткової допомоги сину, хоча у нього з`явились інші додаткові витрати на відміну від того періоду, коли надходили аліменти. З моменту припинення спільного сімейного життя, відповідач жодного разу не допомагав у лікуванні та оздоровленні дитини, не сприяв та не допомагав у його інтелектуальному та розумовому розвитку. Позивач стверджує, що фактично забезпечення утримання дитини, за виключенням періоду коли надходили аліменти, лишається у повному обсязі за нею. Крім того, зауважує, що окрім утримання сина, вона щомісячно оплачує теплопостачання приватної власності відповідача, що забирає не малі суми.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідач ОСОБА_2 також подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати через порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що його сину на даний час вже виповнилось 18 років та він може самостійно працювати або підробляти. Відповідач зазначає, що інших заробітків чи доходів від здійснення підприємницької чи будь-якої іншої діяльності, в тому числі як найманого працівника, він не має. Крім того, він вимушений нести значні витрати, оскільки на його утриманні знаходиться дружина, яке перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, діти, а також непрацездатна матір. Також відповідач зі своєю сім`єю винаймає житло та сплачує за нього орендну плату, а також плату за житлово-комунальні послуги.

ОСОБА_2 додатково зазначає, що починаючи з дня народження його сина і по теперішній час, він не припиняв його утримувати та матеріально забезпечувати, приймає участь у його вихованні, догляді за ним, намагається надати йому повноцінне батьківське піклування та турботу.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує, що з моменту розлучення, відповідач жодного разу не надавав матеріальної допомоги, окрім офіційно визначеної суми аліментів. Не приймав участі у вихованні сина, не цікавився ним, не підтримував ніяких відносин та не спілкувався з ним.ОСОБА_1 вважає, що оскільки відповідач має стабільний дохід, то розмір аліментів слід визначити в частці від доходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмово провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони по справіє батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 від 15 лютого 2012 року (а.с. 10).

Відповідно до довідки № 218 від 30 жовтня 2018 НМУ ім. О.О.Богомольця, ОСОБА_3 є студентом денної форми навчання медичного факультету Національного медичного університету імені О.О. Богомольця ІУ рівня акредитації, за рахунок коштів держбюджету, термін навчання з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2024 року ( а.с.17).

Відповідно до інформації, зазначеній у довідці про доходи ОСОБА_3 № 120/5-52, наданої 12 лютого 2019 НМУ ім. О.О. Богомольця на запит суду, ОСОБА_3 стипендія не нараховується, згідно постанови № 882 від 12 липня 2004 року (а.с.56).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та стягуючи аліменти на період навчання ОСОБА_3 у розмірі 1/5 частки з усіх видів заробітку щомісячно, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач сплачував аліменти у визначеному розмірі за рішенням суду, а тому будучі особою працездатного віку, за своїм матеріальним станом може продовжувати надавати матеріальну допомогу на утримання свого повнолітнього сина у такому ж розмірі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За нормами статті 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, та спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, дійшов правильного висновку про те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу сину, який продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує такої допомоги (кошти на проїзд до навчального закладу, харчування, купівлю одягу, а також підручників та посібників для навчання), тому з нього на користь позивача слід стягнути аліменти у розмірі 1/5 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання починаючи з дати звернення позивача з даним позовом до досягнення ним 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання.

При визначенні розміру аліментів, суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що відповідач вже сплачував аліменти за рішенням суду у зазначеному розмірі, та є особою працездатного віку, а тому за своїм матеріальним станом може продовжувати надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину.

При цьому доводи апелянта ОСОБА_2 про те, що його сину на даний час вже виповнилось 18 років та він може самостійно працювати або підробляти, колегією суддів відхиляються, адже повнолітній ОСОБА_3 навчається на денному відділенні медичного факультету Національного медичного університету імені О. О. Богомольця, та враховуючи специфіку навчального закладу, ОСОБА_3 не має можливості самостійно отримувати заробіток.

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах,-

постановив :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: