УХВАЛА

19 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 356/244/18

провадження № 61-15059ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , який діє від свого імені та від імені ОСОБА_2 , на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2019 року та на ухвалу Київського апеляційного суду від 01 липня 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , який діє від свого імені та від імені ОСОБА_2 , до Головного управління юстиції Київської області, Державного нотаріуса Баришівської нотаріальної контори Маховка Юлії Іванівни, Державного нотаріуса Березанської нотаріальної контори Тищенко Ніни Іванівни, Виконавчого комітету Березанської міської ради, секретаря Березанської міської ради Київської області Кохан Марії Михайлівни, судді Березанського міського суду Роздобудько Олександра Миколайовича, судді Березанського міського суду Лялик Романа Михайловича, судді Березанського міського суду Капшученко Ірини Олексіївни, судді Березанського міського суду Голік Галини Костянтинівни, Головного управління національної поліції в Київській області, начальника слідчого відділу Березанського відділу поліції Переяслав-Хмельницького відділу поліції в Київській області Арустамяна Разміка Вардановича, судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області Муранової-Лесів Ілони Віталіївни про визнання свідоцтв про право на 1/2 частину в спільному майні, набутому подружжям за час шлюбу та свідоцтва від 02 квітня 1993 року на право на спадщину за законом недійсними,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2019 року позовну заяву залишено без розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє від свого імені та від імені ОСОБА_2 , на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2019 року повернуто скаржнику.

09 серпня 2019 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 , діючим від свого імені та від імені ОСОБА_2 , направлено до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2019 року та на ухвалу Київського апеляційного суду від 01 липня 2019 року, в якій останній просив скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 01 липня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Однак, касаційна скарга не може бути прийнята Верховним Судом до розгляду, виходячи з таких підстав.

Касаційна скарга не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України.

За правилами частини 2 статті 392 ЦПК України в касаційній скарзі повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб).

Пунктом першим частини четвертої статті 392 ЦПК України передбачено, що до касаційної скарги додаються копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

В касаційній скарзі відсутні найменування або прізвища, імена та по-батькові інших учасників справи, їхні контактні дані, не надані копії касаційної скарги для направлення іншим учасникам справи. Цивільне процесуальне законодавство містить імперативну вказівку стосовно дотримання форми та змісту касаційної скарги та не надає можливості жодним чином відступати від положень статті 392 ЦПК України.

Касаційна скарга повинна містити реєстраційний номер облікової картки платника податків за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб-громадян України (частина друга статті 392 ЦПК України), проте, таких даних скаржником не вказано.

З касаційної скарги вбачається, що скаржник не погоджується з ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2019 року та ухвалою Київського апеляційного суду від 01 липня 2019 року, однак, в резолютивній частині касаційної скарги заявлена вимога про скасування рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 01 липня 2019 року. Згідно з отриманою з Єдиного державного реєстру судових рішень інформацією в межах даної цивільної справи рішення судом першої інстанції 26 квітня 2019 року та постанова судом апеляційної інстанції 01 липня 2019 року не ухвалювалися.

Таким чином, скаржнику необхідно надати касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 ЦПК України, в якій крім іншого остаточно визначитися та чітко вказати, які судові рішення він оскаржує.

Крім того, за змістом частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

До касаційної скарги додано заяву про звільнення від сплати судового збору, в обґрунтування якої скаржник посилається на те, що є неплатоспроможною особою, яка має низький рівень доходу. Наполягає на тому, що неплатоспроможність особи не є підставою для відмови у наданні судового захисту, а вимога до громадянина сплатити судовий збір для отримання судового захисту своїх прав прямо суперечить Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Вивчивши дану заяву та додані до неї документи, Верховний Суд приходить до висновку, що заява задоволенню не підлягає, з огляду на такі обставини.

Статтею 136 ЦПК України передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі, зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Критерії для звільнення від сплати судового збору встановлені Законом України «Про судовий збір». За змістом статті 8 цього закону суд може звільнити від сплати судового збору, зокрема, у разі якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

На підтвердження своєї неплатоспроможності скаржник надав довідку Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві від 06 серпня 2019 року (вих.№11252/2), з якої вбачається, що за період з серпня 2018 року до серпня 2019 року ОСОБА_1 отримано пенсію за віком у розмірі 21 757,17 грн, частка у розмірі 5% якої дорівнює 1087,86 грн. Судовий збір за подання касаційної скарги на ухвалу суду дорівнює 384,20 грн, тобто, не перевищує встановленої законодавством межі, що позбавляє суд процесуального права звільнити скаржника від сплати судового збору, оскільки така дія суперечитиме вимогам закону.

З цього приводу Європейський суд з прав людини в рішенні «Креуз проти Польщі», аналізуючи питання наявності або відсутності підстав для звільнення від сплати судового збору та доцільності стягнення судового збору національними судами Польщі з пана Креуза, наголосив, що право на справедливий суд, передбачене статтею 6 Конвенції, гарантує кожному право подавати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав та обов`язків. Однак, "право на суд" не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх "цивільних прав та обов`язків", пункт 1 статті 6 залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети. Суд ухвалив, що в деяких справах, особливо в тих, де обмеження, про які йдеться, стосувалися умов прийнятності апеляції, або в тих, де інтереси правосуддя вимагали, щоб заявник у зв`язку зі своєю апеляцією надавав гарантію сплати судових витрат понесених іншою стороною, на "доступ особи до суду" можуть бути накладені різноманітні обмеження, включно з фінансовими.

Законодавством встановлена чітка процедура прийняття касаційної скарги до розгляду, одним з питань якої є наявність доказів сплати судового збору або підстав для звільнення від сплати судового збору. Порядок та критерії звільнення від сплати судового збору встановлені Законом України «Про судовий збір». Судом встановлено, що обставини у справі та надані скаржником документи не дозволяють звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору, оскільки таке не буде відповідати вимогам законодавства, а суд в свою чергу позбавлений права порушувати встановлений законом порядок, а тому в задоволенні заяви ОСОБА_1 слід відмовити.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

За правилами частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За змістом статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою касаційної скарги на ухвалу суду ставка судового збору дорівнює 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України «Про державний бюджет на 2019 рік» станом на 01 січня 2019 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 1921 грн.

Таким чином, за подання касаційної скарги скаржнику необхідно сплатити судовий збір у розмірі 384,20 грн (1921х0,2=384,20).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УК у Печерському районі/Печерський район/22030102, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО: 899998, рахунок отримувача: 6007, ККДБ: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд.055)»; символ звітності банку: 207.

На підтвердження сплати судового збору необхідно надати суду оригінал документу, що підтверджує його сплату, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

З огляду на вищенаведене касаційна скарга не відповідає передбаченим статтею 392 ЦПК України вимогам щодо форми скарги.

Крім того, касаційна скарга подана поза межами строку на касаційне оскарження.

Відповідно до частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

За правилами цієї ж норми цивільного процесуального законодавства учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

З оскаржуваної ухвали суду вбачається, що постановлена вона у відсутність учасників справи, таким чином, строк на касаційне оскарження слід обчислювати, починаючи з дня проголошення ухвали, тобто з 01 липня 2019 року, який сплинув 31 липня 2019 року. Касаційну скаргу подано до Верховного Суду 09 серпня 2019 року, тобто, поза межами передбаченого законодавством строку. Скаржник зазначив, що копію оскаржуваної ухвали отримано ним 09 липня 2019 року, однак, письмових доказів в обґрунтування вказаного посилання всупереч вимогам статті 81 ЦПК України до касаційної скарги не додано. Крім того, до касаційної скарги в порядку, передбаченому статтею 390 ЦПК України, не додано заяву скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження, а суд в силу вимог статті 13 ЦПК України позбавлений самостійно вирішувати такого роду питання без відповідного звернення учасника справи.

З урахуванням вищенаведеного, Верховний Суд не може визнати поважними причини пропуску строку на касаційне оскарження ухвали суду.

За правилами статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, встановлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

З урахуванням того, касаційна скарга подана поза межами передбаченого законом строку, заяву про поновлення строку, обґрунтовану належними доказами, до касаційної скарги не додано, за формою касаційна скарга не відповідає встановленим статтею 392 ЦПК України вимогам, а відтак не може бути прийнята Верховним Судом до розгляду та підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків, а саме: для надання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження з зазначенням інших причин, обґрунтованих належними та допустимими доказами, та оформлення касаційної скарги відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.

Керуючись ст. 393, 394 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , який діє від свого імені та від імені ОСОБА_2 , на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2019 року та на ухвалу Київського апеляційного суду від 01 липня 2019 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш