ПОСТАНОВА

Іменем України

19 листопада 2019 року м. Кропивницький

справа № 401/971/19

провадження № 22-ц/4809/1641/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А.М., Карпенка О.Л.,

за участі секретаря - Тимошенко Т.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Павлівська сільська рада Світловодського району Кіровоградської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 серпня 2019 року у складі судді Іващенка В.М. і

В С Т А Н О В И В :

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Павлівської сільської ради та просив визнати за ним право на земельну частку (пай) у розмірі 4,76 га умовних кадастрових гектарів колишнього Закритого акціонерного сільськогосподарського підприємства «Дніпро» Павлівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області.

Позовна заява мотивована тим, що з 1 серпня 1989 року по лютий 1997 року позивач працював механізатором та був членом колгоспу "Дніпро" Павлівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області, однак не був включений до списку членів колгоспу на отримання земельної частки (паю).

Про порушення свого права на отримання земельної частки дізнався у 2018 році, а тому вважає, що строк позовної давності не пропустив.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 серпня 2019 року в задоволені позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що на момент розпаювання земель АКСП "Дніпро" ОСОБА_1 не був членом колгоспу, оскільки 01 січня 1996 року був звільнений за невиходи на роботу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Довідка Павлівської сільської ради за №22 від 27.12.2018 з інформацією щодо відпрацьованих позивачем вихододнів та з інформацією, що така інформація надана на підставі книг обліку трудоднів та заробітної плати за період з 1989 по 1997 роки, є доказом того, що ОСОБА_1 був членом колгоспу «Дніпро» та його правонаступника - АКСП «Дніпро» і працював в ньому впродовж 1989-1997 років.

Суд помилково встановив, що позивача було звільнено з роботи в колгоспі з 01.01.1996 на підставі архівного витягу з протоколу №7 від 15.08.1996.

В день 15.08.1996 загальними зборами не могло розглядатися і затверджуватися питання щодо звільнення позивача з роботи (не виключення із членів колгоспу) саме з 01.01.1996, оскільки жодний нормативно-правовий акт не має зворотної дії у часі, крім випадків коли він пом`якшує чи скасовує відповідальність особи (Стаття 58 Констиуції України).

Згідно довідки Павлівської сільської ради від 27.12.2018 за №22, саме в 1996 році ОСОБА_1 відпрацював 164 трудодні.

У протоколі №7 зазначено про звільнення з роботи ОСОБА_1 , тоді як він ОСОБА_1 .

Відповідач не надав доказів того, що позивач не був членом колгоспу станом на 31.10.1996 і у зв`язку з чим не має право на земельну частку (пай).

Від адвоката Левченка В.П., який представляє інтереси Павлівської сільської ради, надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Єременко Р.І. підтримали доводи апеляційної скарги, представник відповідача адвокат Левченко В.П. заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що з 1989 року ОСОБА_1 працював у колгоспі "Дніпро" на посаді механізатора, з 01 січня 1996 року його було звільнено з роботи за невиходи на роботу.

Вказані обставини підтверджуються довідкою Павлівської сільської ради №22 від 27.12.2018, витягом з протоколу засідання правління колгоспу "Дніпро" №9 від 01 серпня 1989 року (а.с.7, 8).

Відповідно до протоколу засідання загальних зборів членів колгоспу "Дніпро"- колгосп "Дніпро" реформовано в Акціонерне колективне сільськогосподарське підприємство "Дніпро" (а.с.10).

Згідно листа Відділу у Світловодському районі ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області, сертифікат на право на земельну частку(пай) із земель ЗАСП "Дніпро" на ім`я ОСОБА_1 не видавався (а.с.11).

Державний акт на право колективної власності на землю КР №011 ЗАСП "Дніпро, видано Світловодською районною радою на підставі рішення №31 від 01.02.1995, розмір земельної частки становить 4,76 умовних кадастрових гектарів, що підтверджується листами Відділу у Світловодському районі ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області (а.с.14-18, 19).

Відповідно до п.4 рішення зборів уповноважених членів АКСП "Дніпро" від 14 лютого 1997 року вирішено - вибувшим працівникам землю не наділяти (а.с.36).

Згідно протоколу №7 від 15 серпня 1996 року засідання правління АКСП "Дніпро" Світловодського району, ОСОБА_1 було звільнено за невиходи на роботу з 01 січня 1996 року.

Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Частиною дев`ятою статті 5 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Згідно з вимогами частини першої статті 22 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до пункту 2 Указу право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно з вимогами статей 22, 23 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) та Указу, особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що на момент розпаювання земель АКСП "Дніпро" ОСОБА_1 не був працівником підприємства, а тому і не був членом колишнього колгоспу "Дніпро", оскільки був звільнений за невиходи на роботу.

Проте повністю з висновками суду першої інстанції погодитися неможна з огляду на таке.

Матеріалами справи підтверджується, що згідно довідки Павлівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області №22 від 27.12.2018, ОСОБА_1 працював різноробочим в колгоспі «Дніпро» Світловодського району Кіровоградської області з вересня 1989 року по лютий 1997 року. Довідка видана на підставі книг обліку трудоднів та заробітної плати за 1989-1997 роки до Пенсійного фонду України (а.с.7).

Архівним витягом з Протоколу №3 загальних зборів колгоспників колгоспу «Дніпро» Світловодського району від 24 листопада 1989 року, підтверджується, що загальні збори затвердили рішення правління колгоспу «Дніпро» від 01 серпня 1989 року (Протокол №9) про прийняття ОСОБА_1 в члени колгоспу (а.с.8,9).

Згідно листа Світловодської РДА № Б-86/2 від 05.03.2019, відповідно до протоколу засідання загальних зборів членів колгоспу "Дніпро" - колгосп "Дніпро" реформовано в Акціонерне колективне сільськогосподарське підприємство "Дніпро"(а.с.10).

На підставі рішення Світловодської районної ради народних депутатів від 01 лютого 1995 року №31, 31 жовтня 1996 року Закритому акціонерному сільськогосподарському товариству «Дніпро» Павлівської сільської ради видано державний акт на право колективної власності на землю Серії КР №011 (а.с.15), розмір земельної частки (паю) із земель АКСП «Дніпро» становить 4,76 умовних кадастрових гектарів (а.с.19).

Сертифікат на право на земельну частку (пай) із земель ЗАСП «Дніпро» Павлівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області на ім`я ОСОБА_1 не видавався, про що свідчить відсутність запису про реєстрацію такого сертифікату у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Світловодською районною державною адміністрацією Кіровоградської області (а.с.11).

Відповідно до п.4 рішення зборів уповноважених членів АКСП "Дніпро" від 14 лютого 1997 року було вирішено, що вибувшим працівникам землю не наділяти (а.с.36).

Згідно архівного витягу, наданого Світловодською РДА Кіровоградської області (з протоколу №7 від 15 серпня 1996 року засідання правління АКСП "Дніпро" Світловодського району) ОСОБА_1 звільнено з роботи за невиходи на роботу з 01 січня 1996 року (а.с.79).

На запит адвоката Левченка В.П. 15.07.2019 Світловодська РДА Кіровоградської області надала відповідь, що у Фонді Р-4567 АКСП «Дніпро» Світловодського району Павлівської сільської ради в протоколах засідання правління міститься наступна інформація:

- в протоколі засідання правління АКСП «Дніпро» від 01 серпня 1989 року №9 міститься інформація про прийом в члени колгоспу ОСОБА_1 , в дужках зазначена посада - механізатор (спр.360 на 54 аркушах);

- в протоколі засідання правління АКСП «Дніпро» від 13 січня 1992 року №1 зазначена інформація про надання відпустки ОСОБА_1 за 1991 рік (спр.364 на 26 аркушах);

- в протоколі засідання правління АКСП «Дніпро» від 15 серпня 1996 року №7 міститься інформація про звільнення з роботи ОСОБА_1 , за невиходи на роботу (спр.372 на 18 аркушах);

- в протоколі загальних зборів членів колгоспу АКСП «Дніпро» від 14 лютого 1997 року №1 затверджений список працівників ВКСП «Дніпро» звільнених в 1996 році в якому зазначене прізвище - ОСОБА_1 (згідно зі списком, порядковий номер 22), (спр.373 на 8 аркушах).

Одночасно повідомлено, що інформація про прийняття на роботу та в члени колгоспу ОСОБА_1 відсутня (а.с.81).

Аналізуючи наявні у справі докази суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 на час отримання ЗАСП «Дніпро» Павлівської сільської ради державного акту на право колективної власності на землю Серії КР №011, був членом зазначеного підприємства, та оскільки матеріали справи не містять рішення загальних зборів підприємства про виключення його з членів підприємства, відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» він мав право на отримання земельної частки (паю) із земель АКСП «Дніпро», яка становила 4,76 умовних кадастрових гектарів.

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що на момент розпаювання земель АКСП «Дніпро» ОСОБА_1 не був членом зазначеного підприємства, оскільки рішенням правління від 15 серпня 1996 року звільнено з роботи ОСОБА_1 , тоді як ініціали позивача ОСОБА_1 , а крім того зазначеним рішенням правління ОСОБА_1 звільнено з роботи, а не з членів АКСП «Дніпро».

Безпідставним є посилання суду першої інстанції на рішення уповноважених членів АКСП «Дніпро» від 14 лютого 1997 року, яким вирішено вибувшим працівникам, в тому числі ОСОБА_1 , землю не наділяти, оскільки таке рішення суперечить Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям».

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в зв`язку зі спливом позовної давності, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, установлений законодавством, що діяло раніше, не закінчився до набрання чинності зазначеним Кодексом.

Згідно зі статтею 71 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час виникнення правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки, а статтею 75 ЦК УРСР передбачено, що позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.

За вимогами статті 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігу строків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСР і статтями 78 і 79 цього Кодексу.

Відповідно до статті 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Позивач ОСОБА_1 зазначив, що про порушення свого права на отримання земельної частки (паю) дізнався у 2018 році, а тому вважає, що не пропустив трирічний строк позовної давності, визначений статтею 257 ЦК України.

Однак, з такими доводами позивача погодитися неможна з таких підстав.

Право на позов у позивача виникло з 1996 року, трирічний строк позовної давності, встановлений статтею 71 ЦК УРСР, 1963 року, минув ще до набрання чинності ЦК України, 2003 року.

Оцінюючи доводи позивача про поважність пропуску строку на звернення до суду із даним позовом, суд враховує, що розпаювання земель колишніх колгоспів, є загальновідомим фактом, а тому позивач, як член АКСП «Дніпро», який працював в АКСП в 1989-1997 роках, повинен був дізнатись і дізнався про порушення свого права на земельну частку (пай) з часу видачі АКСП «Дніпро» Державного акту на землю.

На час розпаювання земель АКСП «Дніпро» та отримання ним Державного акту на землю позивач проживав на території Павлівської сільської ради, яке було місцем знаходження колгоспу і АКСП «Дніпро».

Право на звернення до суду з позовом у ОСОБА_1 виникло саме з 1996 року , але протягом двадцяти трьох років позивач не ставив питання про захист свого порушеного права, пропустив строки звернення до суду із позовом і не ставив питання про поважність пропуску такого строку.

З огляду на викладене суд вважає, що окремою підставою для відмови у задоволенні позову є пропуск строку позовної давності у відповідності до ст.ст. 75,80 ЦК УРСР.

Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про залишення позову без задоволення з підстав пропуску позовної давності.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 серпня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Павлівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області про визнання права на земельну частку (пай) в розмірі 4,76 умовних кадастрових гектарів колишнього Закритого акціонерного сільськогосподарського підприємства «Дніпро» Павлівської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 25.11.2019.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді А. М. Головань

О. Л. Карпенко