Справа № 127/9584/19
Провадження № 22-ц/801/2287/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Луценко Л. В.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 листопада 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 вересня 2019 року, ухвалене суддею Луценко Л. В., повний текст якого складено того ж дня

в справі №127/9584/19

за позовом ОСОБА_1 (позивач)

до ОСОБА_2 (відповідач)

за участю Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Галицька» (третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору)

про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору ПрАТ «Страхова компанія «Галицька» про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, обґрунтовуючи його тим, що 18 грудня 2017 року о 08 год 45 хв у м. Вінниці по вул. Київській, 178, відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Skoda Favorit», д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки та скоїв зіткнення з транспортним засобом марки «BMW», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_1 , в результаті чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями відповідач ОСОБА_2 порушив вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху України.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.01.2018 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України та призначено йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн на користь держави.

Згідно звіту ФОП ОСОБА_3 №17/163 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 02.01.2018 вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «BMW», д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди складає 201147,88 грн (включаючи ПДВ).

Транспортний засіб, яким керував відповідач, застрахований в ПрАТ «Страхова компанія «Галицька», страхова сума за шкоду, заподіяну майну становить 100000 грн, розмір франшизи - 2000 грн, про що свідчить виданий поліс.

Страхова компанія ПрАТ «Страхова компанія «Галицька» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за наслідками розгляду заяви здійснила виплату йому страхового відшкодування у загальному розмірі 98000 грн за вирахуванням франшизи у розмірі 2000 грн.

На думку позивача з відповідача, як з безпосереднього заподіювача шкоди, підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди, якою є вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, і страховою виплатою, яка одержана позивачем від страховика, що становить 103147,88 грн (201 147,88 грн - 98000,00 грн = 103147,88 грн).

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 вересня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 3684 (три тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 44 коп.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 36 (тридцять шість) грн 84 коп.

Не погоджуючись із таким рішенням, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення і ухвалити нове про задоволення позовних вимог повністю.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції неправильно визначив розмір відшкодування, який, на думку апелянта, має визначається відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та статті 22 ЦК України. Зокрема, апелянт вважає, що на його користь підлягає відшкодуванню вартість відновлювального ремонту 103147 грн 88 коп, тобто сума збитків, визначених з урахуванням ПДВ та без урахування зносу.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення. Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2019 року встановлено в розмірі 1921 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову в даній справі визначається сумою, яка стягується - 103148, 88 грн, що є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192000 грн), спір у ній не належить до категорій, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження (частина 4 статті 274 ЦПК України), а тому справа з урахуванням її конкретних обставин може бути розглянута без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Визначаючи вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу позивача, і тим самим задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з вартості відновлювального ремонту відповідно до звіту про оцінку № 17/163 з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу без врахування податку на додану вартість, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо фактичного здійснення позивачем ремонту автомобіля й понесення відповідних витрат.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Предметом спору у справі, яка переглядається, є стягнення з особи, винної у скоєнні ДТП, різниці між страховим відшкодуванням та фактичними витратами за проведення відновлювального ремонту.

За змістом положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 ЦК України.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, норми статі 1194 ЦК України регулюють відносини між потерпілим та заподіювачем шкоди, тоді як правовідносини між потерпілим і страховиком регламентуються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким визначено обов`язок страховика виплатити потерпілому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страхове відшкодування, що становить витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29 Закону).

У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування шкоди відповідальність щодо сплати потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) покладається на особу, яка застрахувала свою цивільну відповідальність (стаття 1194 ЦК України).

Як встановлено судом першої інстанції, постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.01.2018 визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України та призначено йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 грн. на користь держави.

Зазначеною постановою підтверджено, що 18.12.2017 о 08 год 45 хв у м. Вінниці по вул. Київській, 178, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Skoda Favorit», д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки та скоїв зіткнення з транспортним засобом марки «BMW», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , в результаті чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями відповідач ОСОБА_2 порушив вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Skoda Favorit» була застрахована у ПрАТ «СК «Галицька» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/3134625 від 09.08.2017 (а.с. 6), відповідно до якого страхова сума за шкоду, заподіяну майну становить 100000 грн, розмір франшизи - 2000 грн.

Установлено та не заперечується сторонами, що ПрАТ «Страхова компанія «Галицька» здійснила позивачу виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 98000 грн за вирахуванням франшизи.

Відповідно до звіту № 17/163 з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу від 02.01.2018, складеного ФОП ОСОБА_3 вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «BMW», д.н.з. НОМЕР_2 становить 201 147,88 грн (включаючи ПДВ); вартість збитків (вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу) - 122021,33 (включаючи ПДВ) та 101 684,44 грн. (без ПДВ) (а.с.7-16).

Вказаний звіт відповідачем не спростований належними та допустимими доказами.

Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2018 року (справа № 523/5890/15-ц) зробив висновок про те, що всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов`язані з компенсацією страховиком збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об`єктом оподаткування ПДВ. В зв`язку з чим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, підлягаючої до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі (пункт 36.4 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), податок на додану вартість не нараховується, окремим рядком не виділяється та страховики не є платниками ПДВ по таких операціях.

У разі, якщо страхові суми спрямовуються безпосередньо на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах. Зазначені зобов`язання виникають лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення такого ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ.

У випадку не проведення фактичного ремонту транспортного засобу, податкові зобов`язання не виникають.

Як встановлено судом першої інстанції позивачем ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту оплати проведеного ремонту свого автомобіля відповідному суб`єкту підприємницької діяльності, який є платником ПДВ, а тому підстави для стягнення ПДВ на його користь відсутні.

З цих підстав апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо не врахування ПДВ до суми матеріальної шкоди, завданої в наслідок ДТП, що стягується на його користь.

Так само є безпідставними доводи апеляційної скарги щодо нібито неправильного стягнення витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, з урахуванням зносу такого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно з поважних причин помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ встановлений Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092 (далі - Методика).

Методика застосовується з метою, зокрема, визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ (пункт 1.4 Методики).

Пунктом 1.6 Методики визначено, що фізичний знос КТЗ (його складників) - утрата вартості КТЗ (його складників), яка зумовлена частковою або повною втратою первісних технічних та технологічних якостей КТЗ (його складників) порівняно з вартістю нового подібного КТЗ (його складників); відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин.

Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості) (пункт 2.4 Методики).

Пунктом 3.9 Методики передбачено, що фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану КТЗ унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості КТЗ, що виникає в процесі його експлуатації. Фізичний знос може розраховуватись у вигляді коефіцієнта фізичного зносу складників залежно від технічного стану КТЗ, який відображає взаємозв`язок умов експлуатації і технічного стану КТЗ з вартістю його складників.

Відповідно до пункту 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), коефіцієнт фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ.

Із звіту № 17/163 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних транспортному засобу позивача, проведеного ФОП ОСОБА_3 від 02.01.2019 встановлено, що коефіцієнт фізичного зносу автомобіля марки «BMW», д.н.з. НОМЕР_2 становить 0,4567.

При цьому колегія суддів наголошує, що предметом спору у цій справі є стягнення матеріального збитку, визначеного відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, який завдано особі, а не саме відшкодування шкоди у вигляді понесених витрат на відновлення транспортного засобу, тобто реальних збитків, які мали б бути перераховані на ремонт автомобіля, які відповідно до вимог частини другої статті 1192 ЦК України підлягають відшкодуванню у повному обсязі.

Законодавець розмежовує поняття «вартість відновлювального ремонту» та «матеріальний збиток, завданий унаслідок ДТП».

Відповідальність винуватця ДТП за завдану шкоду обмежується реальним розміром збитків які у випадку відновлення транспортного засобу можуть відповідати вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу.

Отже, установивши, що внаслідок неправомірних дій відповідача було пошкоджено автомобіль позивача, вартість відновлювального ремонту якого з урахуванням зносу без ПДВ становить 101648,44 грн, частина з якої у розмірі 98000 грн виплачена страховою компанією позивачу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 3684,44 грн.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Суд першої інстанції повно й всебічно дослідивши ті докази, які були додані до позовної заяви, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні решти позовних вимог і постановив законне рішення.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 вересня 2019 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий: І. М. Стадник
Судді: І. В. Міхасішин Ю. Б. Войтко