У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.11.2019 Справа №607/27208/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Сливка Л.М.,

за участі:

секретаря судового засідання Хамелко О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі подання головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Гайди Анни Богданівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документу,

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Гайда А.Б. звернулась до суду із поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон до виконання своїх зобов`язань за судовими наказами. В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що на виконанні у вказаному відділі ДВС перебуває зведене виконавче провадження № 54287796 з виконання низки судових наказів. На момент звернення з поданням своїх зобов`язань боржник не виконала. Заходами, вжитими державним виконавцем, не вдалось встановити будь-якого майна чи грошових коштів у боржника на які можна було б звернути стягнення. Водночас, боржник неодноразово перетинала кордон України на строк від чотирьох днів до декількох місяців. Таким чином, державний виконавець припускає, що у ОСОБА_2 наявні кошти, однак вона не бажає спрямовувати їх на погашення боргів.

У судовому засіданні головний державний виконавець Гайда А.Б.подала заяву про проведення судового розгляду за її відсутності, вказала , що подання підтримує та просила його задовольнити з мотивів, викладених у ньому.

Дослідивши матеріали подання, суд встановив такі обставини.

На виконанні у Тернопільському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області знаходиться зведене виконавче провадження 54287796, яке складається з п`яти виконавчих проваджень, саме:

- ВП 54235887 згідно наказу № 5/98-1646 від 03 липня 2007 року, виданого Господарським судом Тернопільської області про стягнення з суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 на користь суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_3 77 837,30 грн., 778,37 грн. в повернення витрат по сплаті державного мита, 118 витрат на ІТЗ судового процесу;

- ВП 54235285 згідно наказу № 18/30-530 від 22 червня 2010 року, виданого Господарським судом Тернопільської області про стягнення з фізичної-особи підприємця ОСОБА_2 на користь фізичної-особи підприємця ОСОБА_3 105 534,82 грн. суми індексації, 15 925,90 грн. 3 % річних у зв`язку з невиконанням рішень судів. Стягнуто з фізичної-особи підприємця ОСОБА_2 на користь фізичної-особи підприємця ОСОБА_3 пропорційно задоволеним позовним вимогам 1 975,95 грн. в повернення судових витрат за розгляд спору в суді першої інстанції та розгляд апеляційної скарги Львівським апеляційним господарським судом;

- ВП 54235657 згідно наказу № 4/149-1746(3/264-2542) від 16 лютого 2005 року, виданого Господарським судом Тернопільської області про стягнення з суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 на користь суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_3 54 213 грн. боргу, 6 307 грн. упущеної вигоди, 605,20 грн. в повернення сплаченого державного мита та 118 грн. витрат на ІТЗ судового процесу;

- ВП 54235492 згідно наказу № 6/171-1849 від 11 травня 2017 року, виданого Господарським судом Тернопільської області про стягнення з суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 на користь суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_3 85 грн. державного мита, 118 грн. витрат на ІТЗ судового процесу, 1 000 грн. витрат на послуги адвоката;

- ВП 54235781 згідно наказу № 4/149-1746 (3/264-2542) від 01 серпня 2006 року, виданого Господарським судом Тернопільської області про стягнення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_2 на користь суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_3 385,60 грн. в повернення сплаченого державного мита за подання апеляційної скарги.

За вказаними виконавчими документами боржником є ОСОБА_4 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

У матеріалах подання наявна низка запитів державних виконавців до контролюючих органів, здійснених з метою встановити наявність у ОСОБА_2 майна та грошових коштів, на які можна було б звернути стягнення.

Згідно відповіді Головного центру обробки спеціальної інформації Державної Прикордонної служби № 0.184-14890/0/15-19 від 19 квітня 2019 року, 14 листопада 2014 року по 30 березня 2019 ОСОБА_5 неодноразово перетиналадержавний кордон.

При цьому відсутні докази того, що виконавцем вживалось заходів щодо з`ясування причин, з яких ОСОБА_4 виїжджала за межі України.

У матеріалах подання немає жодного доказу, котрий свідчив би про надсилання та/чи отримання ОСОБА_6 матеріалів виконавчого провадження, які виносились виконавцем, тобто постанов, викликів, вимог, і.т.ін.

Суд звертає увагу на додану до матеріалів подання фотокопію виклику державного виконавця № 30003 від 05 липня 2017 року, однак до уваги його не бере, оскільки суду не надано доказів його надсилання та отримання ОСОБА_7 .

Відповідно до вимог статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України (далі - Закон № 3857-XII).

Положеннями статті 6 цього Закону встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до вимог статті 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

За змістом пункту 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; Закону № 606-XIV державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

З аналізу вказаних норм права слідує те, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов`язань, тобто, наявність лише самого зобов`язання, відсутності надходжень в рахунок погашення заборгованості, чи значного терміну невиконання зобов`язання, не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Як уже зазначено вище, державним виконавцем до матеріалів подання не додано жодного доказу повідомлення ОСОБА_2 про проведення виконавчих дій, залишились не з`ясованими причини непогашення боржником заборгованості, оскільки вони можуть бути як суб`єктивного характеру, коли боржник свідомо ухиляється від виконання, маючи змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин, так і об`єктивними, як то внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби, тощо.

Таким чином, твердження державного виконавця про наявність підстав вважати, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї судовими рішеннями, суд вважає передчасними та такими, що не підтверджуються поданням та доданими до нього матеріалами.

Одночасно суд зауважує на те, що в статті 2 «Свобода пересування» Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, наголошено, що кожен є вільним залишати будь яку країну, включно із своєю власною, й обмеження може бути встановлено законом в разі крайньої необхідності в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину й захисту здоров`я чи моралі, й якщо це виправдано суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

В поданні державним виконавцем взагалі не обґрунтовано, в чому є крайня необхідність, в розумінні статті 2 «Свобода пересування» Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосування обмеження виїзду боржника за кордон, і яким чином це сприятиме погашенню існуючої заборгованості.

На підставі наведеного, керуючись статтями 260, 261, 352-354, 441 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання головного державного виконавця Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Гайди Анни Богданівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу відмовити.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду, в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст даної ухвали складений 25 листопада 2019 року.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка