ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року

м. Харків

справа № 645/5336/19

провадження № 22-ц/818/5128/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Сидорчук М.О.,

сторони справи:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи ОСОБА_2 , Третя одеська державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції в Одеській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Фрунзенського районного суду міста Харкова, постановлену 9 вересня 2019 року у складі судді Мартинової О.М.,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду із заявою, у якій просив встановити факт родинних відносин між заявницею, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , як між двоюрідною племінницею та двоюрідною тіткою.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_5 є двоюрідною сестрою батька заявниці ОСОБА_2 . Після смерті двоюрідної тітки відкрилася спадщина, для прийняття якої ОСОБА_6 (до шлюбу ОСОБА_7 подала заяву до нотаріальної контори. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 було відмовлено через недоведеність родинних відносин між нею та спадкодавцем. ОСОБА_1 вже зверталася до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин, однак рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08.11.2018, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 30.01.2019, у встановленні факту родинних відносин їй було відмовлено через недоведеність факту належними та допустимими доказами. На час звернення із цією заявою, ОСОБА_1 отримала нові, належні докази, якими підтверджує свій родинний зв`язок із ОСОБА_5 .

Ухвалою Фрунзенського районного суду міста Харкова від 9 вересня 2019 року у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції посилався на п.2 ч.1 ст.186 ЦПК України та вважав, що вже є судове рішення, яке набрало законної сили, яким вирішено питання між тими ж сторонами, з тим же предметом і з тих же підстав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , який в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин у справі, просить ухвалу скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що подані у 2018 та 2019 роках заяви ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин мають різні підстави. Підставою для подачі заяви у 2018 року були дві архівні довідки з непідконтрольної Україні території, що не були прийняті судом у якості належних доказів. Підставою для подачі заяви у 2019 року стали інші архівні документи з належних органів, відповідно до яких можливо встановити родинний зв`язок між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити виходячи з такого.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 27.08.2019 ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду із заявою, у якій просив встановити факт родинних відносин між заявницею, ОСОБА_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , як між двоюрідною племінницею та двоюрідною тіткою (а.с. 1-2). Вказаній заяві був присвоєний номер 645/5336/19.

На підтвердження заявленого факту ОСОБА_1 була надана копія запису акта про народження № 137 від 08.02.1936, копія архівної довідки № 3/58995 від 29.04.2019 з копією повідомлення (а.с. 9а-10, 13-15).

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08.11.2018, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 30.01.2019, у цивільній справі № 645/5240/18 ОСОБА_1 вже було відмовлено у задоволенні аналогічної заяви про встановлення факту. Суди виходили з того, що надані на підтвердження факту родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 документи (архівні довідки, видані 30.05.2018 року «Державною архівною службою Луганської народної республіки») не є належними та допустимими доказами.

Статтею 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч.1 ст.293 ЦПК України).

Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (ч.3 ст.294 ЦПК України).

У рішенні суду про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт (ч.1 ст.319 ЦПК України).

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами (п.2 ч.1 ст.186 ЦПК України).

При цьому підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (пункт 5 частини 1 статті 119 ЦПК). Такими є юридичні факти матеріально-правового характеру, що визначаються нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, яка опосередковується спірними правовідносинами (суб`єктивним правом позивача та відповідача). Предмет позову характеризується певним змістом, а в окремих випадках і окремим об`єктом. Тому необхідно відрізняти предмет позову в його безпосередньому (процесуальному) розумінні від матеріального об`єкта позову.

Як указує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, пункт 36). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 17 січня 2012 року у справі «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria), заява № 36760/06, пункт 230).

Судова колегія вважає, що відповідно до п.1 ст. 319 ЦПК України суд перевіряючи тотожність предмету та підстав поданих представником ОСОБА_1 заяв мав урахувати не тотожність доказів на які посилається заявниця в цих заявах. Заява про встановлення факту у справі № 645/5240/18 була обґрунтована доказами визнаними судами не належними і тому у задоволенні цієї заяви їй було відмовлено. Заява у справі № 645/5336/19 обґрунтована іншими доказами, тому ОСОБА_1 не позбавлена права повторно звернутися до суду із заявою про встановлення того ж факту, що має юридичне значення.

Відповідно до п.п. 2,4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Тому апеляційна скарга ОСОБА_3 , подана в інтересах ОСОБА_1 , є обґрунтованою, ухвала суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження підлягає скасуванню, а справа поверненню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 6 ч. 1 ст.374, п.п. 2,4 ч.1 ст.379, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Ухвалу Фрунзенського районного суду міста Харкова від 9 вересня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 12 листопада 2019 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний