Постанова

Іменем України

05 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 201/10330/17

провадження № 61-5760св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 19 червня 2018 року у складі судді Ходаківського М. П. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Деркач Н. М., Каратаєвої Л. О., Ткаченко І. Ю.,

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом (який у вересні 2017 року був уточнений) до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України»; банк) про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Вимоги обґрунтовував тим, що перебував у трудових відносинах із ПАТ «Державний ощадний банк України», займаючи посаду контролера-касира служби касових операцій ТВБВ ІІІ типу № 10003/0629 філії - Дніпропетровське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України».

Наказом від 22 червня 2017 року № 1743-к його звільнено із займаної посади на підставі пункту 2 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у зв`язку із втратою довіри.

Підставою для звільнення був факт візування ним видаткової операції із видачі 1 550 грн за відсутності клієнта, що відбулося за ініціативою головного економіста банку ОСОБА_2 , яка грошові кошти клієнту не видала, а підробивши його підпис, привласнила їх.

Незважаючи на те, що він допустив порушення трудової дисципліни, застосоване до нього дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення є занадто суворим, оскільки таке порушення було вчинене вперше та достатнім заходом впливу у цьому випадку могло бути попередження або догана.

Крім того, підставою для визнання незаконним наказу про звільнення вважав неправильне зазначення його прізвища.

Уточнивши вимоги, позивач просив визнати незаконним звільнення на підставі наказу від 22 червня 2017 року № 1743-к, поновити його на посаді контролера-касира служби касових операцій ТВБВ ІІІ типу № 10003/0629 Філії -Дніпропетровське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», стягнути з банку середню заробітну плату за вимушений прогул за період із 23 червня 2017 року до дня ухвалення рішення у справі.

Короткий зміст рішення та постанови судів попередніх інстанцій

Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 19 червня 2018 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суди мотивували рішення тим, що позивач звільнений з займаної посади з дотриманням вимог трудового законодавства, факт вчинення винних дій, які дають підстави для втрати до нього довіри, встановлений і зафіксований у висновках службового розслідування від 21 червня 2017 року, які не були спростовані.

Короткий зміст касаційної скарги

У березні 2019 року до суду касаційної інстанції від ОСОБА_1 надійшла касаційна скарга, у якій він, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 11 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Заявник вважає, що при розгляді справи суди не врахували, що порушення трудової дисципліни мало місце 22 вересня 2016 року, а звільнення відбулося 23 червня 2017 року, тобто майже через 9 місяців.

Суди не звернули увагу і на те, що в наказі про звільнення неправильно вказане його прізвище « ОСОБА_3 » замість правильного - « ОСОБА_4 ».

Звільнення в даному випадку є занадто суворим заходом дисциплінарного стягнення.

Крім того, наданий відповідачем акт перевірки від 23 травня 2017 року є недопустимим доказом, оскільки складений за відсутності клієнта, з рахунку якого були зняті кошти.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що з 21 грудня 2011 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із ПАТ «Державний ощадний банк України», займаючи посаду контролера-касира служби касових операцій ТВБВ ІІІ типу № 10003/0629 Філії - Дніпропетровське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України».

21 грудня 2012 року, 09 лютого 2015 року та 29 серпня 2016 року позивач і банк укладали типові договори про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

Наказом відповідача від 02 червня 2017 року № 1503-к ОСОБА_1 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання своїх посадових обов`язків у частині невиконання вимог Інструкції з організації роботи та здійснення касових операцій в установах АТ «Ощадбанк», затвердженої постановою правління АТ «Ощадбанк» № 693 від 13 грудня 2012 року, у вигляді догани.

Відповідно до висновку службового розслідування Дніпропетровського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» від 21 червня 2017 року ОСОБА_1 завізував операцію без присутності клієнта та без пред`явлення клієнтом паспорта, внаслідок чого з його поточного рахунку 13 лютого 2017 року було видано 1 550 грн. Такими діями ОСОБА_1 порушив пункт 5.42 Порядку відкриття, ведення та закриття рахунків фізичних осіб у національній валюті установами АТ «Ощадбанк» від 16 лютого 2014 року № 17-2 зі змінами та доповненнями в частині порушення порядку видачі коштів; пункт 3.18 розділу 3 глави ІІІ Інструкції з організації роботи та здійснення касових операцій в установах АТ «Ощадбанк», затвердженої постановою правління АТ «Ощадбанк» від 13 грудня 2012 року № 693, в частині перевірки належності пред`явленого клієнтом паспорта або документа, що його замінює, отримувачу відповідно до даних паспорта тим, що зазначені в касовому документі при здійснені видаткових операцій; пункт 3.19 розділу ІІІ указаної Інструкції в частині вимог щодо видачі готівки отримувачу, у зв`язку із чим начальнику обласного управління було рекомендовано звільнити ОСОБА_1

Наказом від 22 червня 2017 року № 1743-к ОСОБА_1 звільнений із займаної посади на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України у зв`язку із втратою довіри.

Позивач вважав таке звільнення незаконним, що стало підставою для подання даного позову.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржених судових рішень.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосування норми права

Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі, зокрема, винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (пункт 2 частини першої статті 41 КЗпП України).

Розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за таких умов: безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); винна дія працівника; втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Звільнення з підстав втрати довір`я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом тощо), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я.

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з`ясувати: чи становить виконання операцій, пов`язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Установивши, що позивач (контролер-касир служби касових операцій), із яким був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, вчинив винні дії, внаслідок яких із банківського рахунку клієнта були зняті грошові кошти без згоди останнього, суди попередніх інстанцій зробили обґрунтовані висновки про відмову у задоволенні позову у зв`язку з правомірністю звільнення його (працівника) на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України.

Описка в наказі про звільнення (у прізвищі працівника), на яку посилається заявник у касаційній скарзі, не є підставою для визнання його незаконним.

Доводи скарги про недопустимість акта перевірки від 23 травня 2017 року зводяться до переоцінки доказів, що в силу частини першої статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Інші аргументи касаційної скарги були предметом дослідження суду апеляційної інстанції, який виклав обґрунтовані мотиви їх відхилення, на законність рішень судів не впливають, висновків судів не спростовують.

У зв`язку з наведеним касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 19 червня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. І. Журавель Н. О. Антоненко М. М. Русинчук