16.08.2019
Справа №642/5075/19
4-с/642/27/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2019 Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Проценко Л.Г.

за участю секретаря Канаєвої К.М.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2

приватного виконавця Родіна Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Харкові заяву ОСОБА_1 , яка є боржником у виконавчому провадженні, заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання незаконною постанови приватного виконавця Родіна Г.В. про відкриття виконавчого провадження та її скасування, -

В С Т А Н О В И В:

24 липня 2019р. заявниця звернулася до суду із даною заявою, в якій просила:

- визнати неправомірними дії приватного виконавця Родіна Г.В. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №59507956 від 09.07.2019р.;

- скасувати постанову приватного виконавця Родіна Г.В. про відкриття виконавчого провадження №59507956 від 09.07.2019р.;

- зобов`язати приватного виконавця Родіна Г.В. повернути оригінал виконавчого листа на підставі рішення від 24 вересня 2015р. у цивільній справі №642/639/14-ц до Ленінського районного суду м.Харкова;

- визнати справу про визнання незаконної постанови приватного виконавця Родіна Г.В. про відкриття виконавчого провадження №59507956 від 09.07.2019р. її скасування малозначною та розглянути її в загальному порядку;

- поновити строк на звернення до суду із даною скаргою.

В обгрунутвання заяви ОСОБА_1 зазначила, що була боржником у виконавчому провадженні по виконанню рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 24.09.2015р. №642/639/14-ц про поновлення права власності. Стягувачем у виконавчому провадженні був ОСОБА_3 , а відповідачами у цивільній справі були ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 Виконавче провадження було відкрито 06.07.2016р. та постановою державного виконавця Малиновської Д.В. від 06.04.2017р. закінчено на підставі п.11 ч.1 ст.39 Закону України про виконавче провадження» у зв`язку з надісланням виконавчого документу до суду, який його видав у випадку, передбаченому ч.3 ст.63 цього закону (не виконання боржником рішення суду, яке не може бути виконане без участі боржника). Проте, за заявою ОСОБА_3 від 21.06.2019р. Ленінським районним судом м.Харкова з цивільної справи був виданий виконавчий лист, який в подальшому пред`явлено до виконання приватному виконавцю Родіну Г.В., який в свою чергу 09.07.2019р. відкрив виконавче провадження №59507956. Повідомлення про це боржник одержав 11.07.2019р.

Провадження за даною заявою відкрито ухвалою від 02 серпня 2019р. та її розгляд призначено в порядку статті 450 ЦПК України як скарги на дії виконавця.

Приватний виконавець Родін Г.В. подав до суду письмові заперечення на дану заяву, де зазначив, що ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, але такий вид звернення не передбачений, оскільки ЦПК України та ЗУ «Про виконавче провадження» передбачають звернення до суду зі скаргою у разі незгоди з діями виконавця. Доводи скарги є необґрунтованими та безпідставними. ОСОБА_1 намагається маніпулювати термінологією ЗУ «Про виконавче провадження» ототожнюючи поняття «відкриття виконавчого провадження» та «відновлення виконавчого провадження». Так, ОСОБА_1 оскаржує постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження, при цьому посилається на абзац 2 ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим законом. Процедура відновлення вказана в ст.41 цього закону, і у разі його відновлення, воно починається з того самого етапу, на якому було закінчене. Виконавче провадження №51632381 було закінчено державним виконавцем Малиновською Д.В. на етапі примусового виконання рішення. Приватним виконавцем Родіним Г.В. було відкрито виконавче провадження №59507956, яке є зовсім іншим виконавчим провадженням і в ньому та попередньому виконавчому провадженні не співпадають сукупність дій, спрямованих на примусове виконання рішення, а також органи та особи, що здійснюють виконавче провадження, тому в даному випадку неможливо застосовувати положення ст.ст. 40, 41 ЗУ «Про виконавче провадження». Строк пред`явлення виконавчого документу до виконання пропущено не було, так як він переривався і в зв`язку із цим мав закінчитися у квітні 2020 року.

Від представника стягувача ОСОБА_3 ОСОБА_6 до суду надійшли письмові заперечення, з підстав, аналогічних викладеним у письмових запереченнях приватного виконавця Родіна Г.В.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник заяву підтримали та зазначили, що державним виконавцем Малиновською Д.В. в 2017р. було закінчено виконавче провадження де стягувачем був ОСОБА_3 , а боржником ОСОБА_1 і на неї двічі накладався штраф за невиконання рішення, а також виконавець звертався до органів поліції щодо внесення відомостей до ЄРДР з приводу невиконання судового рішення, однак, після відмови, будь-яких дій по оскарженню не вчинила. Закон не передбачає поновлення виконавчого провадження. Постанова про закриття виконавчого провадження не скасована. При відкритті виконавчого провадження приватним виконавцем в 2019р. порушені строки пред`явлення виконавчого листа до виконання.

ОСОБА_1 зазначила, що вона не могла виконати рішення суду, оскільки вона не є фахівцем в галузі земельних відносин. Рішення по справі набрало законної сили, але на даний час в судах є інші справи, пов`язані з цією спірною земельною ділянкою і спір не закінчено. Державний виконавець бажав виконати рішення суду, але її не було вдома, в зв`язку з чим він двічі накладав на неї штраф, який вона не оскаржувала, але вважала, що не порушувала законодавства, так як це рішення не потрібно було виконувати. До державного виконавця з приводу добровільного виконання рішення не зверталася. До приватного виконавця Родіна Г.В. приїжджав її чоловік для ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, про те, їй не відомо, чи надав він приватному виконавцеві квитанції про сплату попередніх штрафів і чи зазначав, що це є подвійне стягнення.

Приватний виконавець Родін Г.В. підтримав свої письмові заперечення, та зазначив, що він був зобов`язаний відкрити виконавче провадження за зверненням ОСОБА_3 , оскільки виконавчий лист відповідав вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Він відкрив нове виконавче провадження з початку на підставі заяви та оригіналу виконавчого документу. Строк пред`явлення виконавчого листа порушено не було, так як він переривався на час перебування на виконанні у державного виконавця.

Суд, вислухавши заявницю, її представника та приватного виконавця, перевіривши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 24 вересня 2015р. у цивільній справі №642/639/14-ц, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 26 травня 2016р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 28.07.2016р., позов ОСОБА_3 було задоволено частково. Поновлено порушене право власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 та зобов`язано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що мешкають за адресою АДРЕСА_1 повернути ОСОБА_3 що мешкає за адресою АДРЕСА_1 земельну ділянку площею 11 м-2 шляхом перестановки з земельної ділянки АДРЕСА_1 самовільно встановленого паркану, відповідно до додатку №7 висновку експертизи №7764 від 24 грудня 2014 року та відновити конфігурацію та площу земельної ділянки АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_1 що мешкає за адресою АДРЕСА_2 повернути ОСОБА_3 що мешкає за адресою АДРЕСА_1 земельну ділянку площею 28 м-2 шляхом перестановки з земельної ділянки АДРЕСА_1 самовільно встановленого паркану, відповідно до додатку №7 висновку експертизи №7764 від 24 грудня 2014 року та відновити конфігурацію та площу земельної ділянки АДРЕСА_1 .

На виконання даного рішення 01.07.2016р. Ленінський районний суд м.Харкова видав виконавчі листи про зобов`язання ОСОБА_4 та ОСОБА_1 вчинити відповідні дії та стягнення судових витрат.

Постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби м.Харкова ГТУЮ у Харківській області від 06 квітня 2017р. виконавче провадження №51632381 про зобов`язання ОСОБА_1 повернути ОСОБА_3 земельну ділянку площею 28 м-2 шляхом перестановки з земельної ділянки АДРЕСА_1 самовільно встановленого паркану, відповідно до додатку №7 висновку експертизи №7764 від 24 грудня 2014 року та відновити конфігурацію та площу земельної ділянки АДРЕСА_1 було закінчено на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з тим, що боржником не виконане рішення суду, яке не може бути виконане без участі боржника. Також в постанові зазначено, що Державним виконавцем було направлено до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.

11.11.2016р. державний виконавець направив подання до Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 за свідоме та злісне невиконання рішення суду.

02 липня 2019 р. за заявою ОСОБА_3 , з матеріалів цивільної справи №642/639/14-ц йому було видано оригінал вищевказаного виконавчого листа.

09 липня 2019р. приватний виконавець Родін Г.В. за заявою представника ОСОБА_3 . ОСОБА_6 відкрив виконавче провадження ВП59507956 за виконавчим листом №642/639/14-ц, виданим 01.07.2016р. про зобов`язання ОСОБА_1 повернути ОСОБА_3 земельну ділянку площею 28 м-2 шляхом перестановки з земельної ділянки АДРЕСА_1 самовільно встановленого паркану, відповідно до додатку №7 висновку експертизи №7764 від 24 грудня 2014 року та відновити конфігурацію та площу земельної ділянки АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.11 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону (у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.)

Згідно до абз.2 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Заявниця ОСОБА_1 посилається на необхідність застосування до правовідносин саме цих положень національного законодавства України та скасувати постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Згідно до ч.1 та 2 ст.41 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

Постанова державного виконавця від 06.04.2017р. не була визнана судом незаконною або скасована.

Судом встановлено, що державний виконавець Ленінського ВДВС м.Харкова ГТУЮ у Харківській області своєю постановою від 06.04.2017р. на підставі п.11 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» закінчив виконавче провадження №51632381, а в подальшому, 09 липня 2019р. приватний виконавець Родін Г.В. відкрив нове виконавче провадження ВП59507956 та розпочав виконавчі дії з початку.

Приватний виконавець не ухвалював постанову про відновлення виконавчого провадження №51632381 в розумінні п.2 ст.41 Закону України «Про виконавче провадження», а діяв в порядку ч.1 ст.26 ЗУ «Про виконавче провадження», тобто розпочав примусове виконання рішення на підставі виконавчого листа .за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Таким чином, заявником ОСОБА_1 не було обґрунтовано доводи заяви, що приватний виконавець Родін Г.В., відкриваючи виконавче провадження ВП59507956, порушив норми ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження».

Що стосується посилання ОСОБА_1 в заяві на можливе (всупереч вимогам ст.61 Конституції України) подвійне притягнення її до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, то такі доводи не знайшли свого підтвердження, оскільки предметом оскарження є саме відкриття нового виконавчого провадження приватним виконавцем. Заявниця ОСОБА_1 не ставить вимог про скасування відповідних постанов, яким її було притягнуто до юридичної відповідальності за відповідні правопорушення. Крім того, сама заявниця ОСОБА_1 зазначила, що квитанції про сплату таких штрафів приватному виконавцю вона не надавала, а чи надавав її чоловік їй не відомо.

Окрім цього, суд зобов`язаний враховувати не тільки норми національного законодавства, а й прецедентну практику Європейського Суду з прав людини зокрема, щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий, упродовж розумного строку, судовий розгляд, завершальною стадією якого є виконання судового рішення.

Так, у своїх рішеннях від 29.06.2004 року по справі «Войтенко проти України», від 20.07.2004 року в справі «Шмалько проти України», від 27.07.2004 року у справі «Ромашов проти України», від 09.11.2004 року у справі «Бакай та інші проти України», від 11.01.2005 року у справі «Дубенко проти України», від 22.02.2005 року у справі «Шаренок проти України», від 05.04.2005 року у справі «Вараниця проти України», від 19.04.2005 року у справах «Піряник проти України», «Долгов проти України», «Щербанов проти України», від 03.05.2005 року у справі «Василенков проти України», від 07.06.2005 року у справі «Фукльов проти України», від 21.06.2005 року у справі «Олександр Булинько проти України», від 13.09.2005 року у справі «Лютих проти України», від 06.09.2007 року у справах «Шамрай проти України», «Лозинський та інші проти України» Європейський Суд з прав людини відзначив, що право на суд, закріплене в ч. 1 ст. 6 Конвенції, було б лише ілюзією, якщо б держави допускали такий стан речей, коли рішення національних судів залишалися б невиконаними. З посиланням на свою попередню прецедентну практику, сформульовану в його попередніх аналогічних справах, Європейський Суд зазначив, що тлумачення ч. 1 ст. 6 Конвенції винятково як такої, що стосується доступу до суду та процедури розгляду справи у суді, було б несумісним із принципом верховенства права, який держави-учасниці зобов`язались дотримувати, ратифікуючи Конвенцію. Зважаючи на це, виконання рішення будь-якого суду повинно розглядатись у світлі вимог ст. 6 Конвенції як складова частина «процесу у справі».

Таким чином Європейський Суд дійшов висновку, що неспроможність держави вжити належних заходів для виконання рішення суду впродовж строку, визначеного національним законодавством, означає позбавлення ч. 1 ст. 6 Конвенції її корисного значення.

Судом встановлено, що рішення суду, що набрало законної сили, не виконано протягом трьох років з вини ОСОБА_1 Неспроможність органів державної виконавчої служби та національної поліції вжити дій для сприяння належному та своєчасному виконанню судового рішення, не може стати фактичною підставою для звільнення боржника від його виконання.

Суд враховує, що при обставинах, які склалися (фактичне невиконання рішення державним виконавцем та не притягнення органами внутрішніх справи боржника до кримінальної відповідальності за невиконання судового рішення) звернення ОСОБА_3 для виконання судового рішення до приватного виконавця не можна трактувати як відновлення виконавчого провадження ВП №51632381, яке було закрито державним виконавцем.

В даному випадку, звернення ОСОБА_3 до приватного виконавця у 2019 році, який відкрив нове виконавче провадження з початку і це є законним та допустимим засобом захисту своїх цивільних прав, порушення яких триває.

Що стосується посилання заявниці ОСОБА_1 на пропуск ОСОБА_3 строків звернення із виконавчим листом до приватного виконавця, суд зазначає наступне.

Стаття 12 ЗУ «Про виконавче провадження» у частинах 1, 5 встановлює наступне.

Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження була винесена 06.04.2017р. та повернуто виконавчий лист до суду, і тому трирічний строк пред`явлення виконавчого листа необхідно рахувати саме з цієї дати тобто до 06.04.2020 року, оскільки він переривався на час проведення виконавчого провадження ВП №51632381.

У зв`язку із викладеним, заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Вимога заявниці про зобов`язання приватного виконавця Родіна Г.В. повернути оригінал виконавчого листа до Ленінського районного суду м.Харкова є похідною від основної вимоги про визнання неправомірними дій приватного виконавця Родіна Г.В. та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, і тому також не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 447-450 ЦПК України, ст.ст. 26, 39-41, 63 Закону України «Про виконавче провадження», -

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка є боржником у виконавчому провадженні, заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання незаконною постанови приватного виконавця Родіна Г.В. про відкриття виконавчого провадження та її скасування відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 16 серпня 2019р.

Суддя Л.Г. Проценко