ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/916/19 Номер провадження 22-ц/814/2374/19Головуючий у 1-й інстанції Парахіна Є. В. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
У Х В А Л А

13 серпня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі судді-доповідача Абрамова П.С., суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 29 липня 2019 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення судових витрат відповідача в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі та гідності, шляхом відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Ленінського районного суду м. Полтави перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі та гідності, шляхом відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 29 липня 2019 року у задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Лучко Тетяни Іванівни про зобов`язання позивача внести на депозитний рахунок суду суму для забезпечення судових витрат - відмовлено.

Відповідач ОСОБА_1 оскажила у апеляційному порядку вказану ухвалу суду, подавши 01 серпня 2019 року апеляційну скаргу на неї.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для відкриття апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 352 ЦПК україни ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

Окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, перелічені в ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Відповідно до п.4 ч.5 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 частини третьої статті 129 Конституції України, стаття 14 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів").

У справі «Мельник проти України» / заява № 23436/03, рішення від 28 березня 2006 року/, Європейський Суд з прав людини вказав, що «право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. Golder v. the United Kingdom, рішення від 21 лютого 1975 року, серія А, N 18, с. 18, параграф 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (див. v. France рішення від 29 липня 1998 року, Reports of Judgment and Decisions 1998-V, с. 1867, параграф 37).

Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (див. de Rada Cavanilles v. Spain, рішення від 28 жовтня 1998 року, Reports 1998 -VIII, с. 3255, параграф 45).

В рішеннях Європейського Суду з прав людини висловлена позиція, що держава вправі висувати свої вимоги щодо доступу до суду апеляційної інстанції (Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства), 13 липня 1995, Серії A № 316-B).

Аналіз ст. 353 ЦПК України дає підстави для висновку, що ухвала місцевого суду про забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат відповідача на професійну правову допомогу не входить до переліку ухвал, які можуть бути оскаржені окремо від рішення суду.

Згідно з п. 13 ч.1 ст. 353 ЦПК України до суду може бути оскаржено ухвала про визначення розміру судових витрат.

Визначення розміру судових витрат врегульовано ст. 134 ЦПК України. При цьому частиною 4 вказаної статті не передбачає право на визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що позивачем не оспорюється розмір забезпечення судових витрат, а апелянт наводить доводи щодо неправомірності відмови у задоволення заяви про забезпечення витрат відповідача на правничу допомогу, обгрунтовуючи це завідомо безпідставними позовними вимогами ОСОБА_2 ..

Положення статті 135 ЦПК України також не містять вказівки щодо можливості оскарження даної ухвали в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Таким чином апеляційна скарга не має бути прийнята до розгляду і повертається апелянту.

Одночасно з цим з матеріалів справи вбачається, що при подачі апеляційної скарги на ухвалу суду 01 серпня 2019 року апелянтом ОСОБА_1 помилково був сплачений судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок на рахунок Ленінського районного суду м. Полтави.

13 серпня 2019 року ОСОБА_1 надала заяву, адресовану Полтавському апеляційному суду, у якій просить повернути помилково сплачений нею судовий збір, зазначаючи при цьому його розмір в сумі 384 гривні 20 копійок, що не відповідає розміру суми сплаченої на підставі квитанції №12655 від 01 серпня 2019 року.

Вирішуючи дане питання, апеляційний суд виходить з наступного.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначається ЗУ «Про судовий збір».

Відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Перелік підстав повернення сплаченої суми судового збору за клопотанням особи, яка його сплатила, регулюється ст.7 ЗУ «Про судовий збір».

Пунктом 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10 визначено, що статтею 7 Закону України «Про судовий збір» врегульовано загальні питання повернення сплачених сум судового збору з підстав, визначених цією статтею, перелік яких є вичерпним.

Пунктом 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10 визначено, що Законом України « Про судовий збір» не врегульовано порядок повернення сплаченої суми судового збору в разі неподання до суду заяви чи скарги, тому у суду відсутні підстави для видачі процесуальних чи будь-яких інших документів щодо повернення з державного бюджету України відповідних сум.

Разом із тим питання щодо повернення помилково сплаченої суми судового збору в разі неподання до суду заяви, скарги чи неотримання копій документів заявник може вирішувати згідно з Порядком повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року № 787 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 року за № 1650/24182.

Згідно абз 6. ч. 5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів визначено, що у разі повернення судового збору (крім помилково зарахованого) до органу Казначейства подається оригінал або належним чином засвідчена копія ухвали суду.

З урахуванням викладеного, у апеляційного суду відсутні підстави для задоволення клопотання ОСОБА_1 .

Поряд з цим, 13 серпня 2019 року ОСОБА_1 надано квитанцію №19589 від 13 серпян 2019 року про сплату нею судового збору в 384 гривні 20 копійок на розрахунковий рахунок Полтавського апеляційного суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "ПРо судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі поверення заяви або скарги.

Отже, дане питання може бути вирішено судом апеляційної інстанції у разі надходженя клопотання ОСОБА_1 про повернення судового збору після отримання підтвердження про його зарахування на рахунок Полтавського апеляційного суду.

Керуючись нормами ст.ст. 10, 11, 135, 352, 353, 357 ЦПК України, Законом України "Про судовий збір", суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 29 липня 2019 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення судових витрат відповідача - повернути апелянту.

Роз`яснити, ОСОБА_1 , що вона має право особисто звернутись до Казначейської служби України з питанням повернення помилково сплачених нею коштів, згідно квитанції №12655 від 01 серпня 2019 року в сумі 243 гривні 60 копійок, відповідно до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевого бюджетів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року № 787 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 року за № 1650/24182.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення ( у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з дня складення повного судового рішення), шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: П.С. Абрамов

Судді: Л.І. Пилипчук

О.В. Чумак