Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 483/2074/18
Провадження № 2/483/121/2019
05 липня 2019 року м. Очаків
Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Казанлі Л.І.,
за участю секретаря Гречки С.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за договором позики,
01 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 .. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 11 вересня 2015 року між ним та відповідачем було укладено письмовий договір позики № 9, відповідно до якого він надав відповідачеві у борг грошові кошти в сумі 11 000 грн, а останній зобов`язався повернути їх до 30 жовтня 2015 року. Посилаючись на те, що до теперішнього часу відповідачем взяті на себе зобов`язання не виконано, просив стягнути з останнього на свою користь 76 953 грн 70 коп. в рахунок заборгованості за договором позики, що складається з суми боргу, трьох процентів річних від простроченої суми, процентів за користування позикою та пені внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання.
Ухвалою від 07 червня 2019 року до участі в справі залучено дружину відповідача ОСОБА_3 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.
Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав та не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач та третя особа будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, а також за останнім відомим місцем проживання у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 130 ЦПК України, до суду не з`явилися, про причини своєї неявки не повідомили.
Суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення.
Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.
Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.
Як встановлено у судовому засіданні, між позивачем та відповідачем 11 вересня 2015 року було укладено письмовий договір позики № 9 (а. с. 10), за умовами якого позивач ОСОБА_4 надав відповідачеві ОСОБА_2 у борг грошові кошти в сумі 11 000 грн, а останній зобов`язався повернути їх до 30 жовтня 2015 року. Пунктом 3.1 вказаного договору передбачено, що у разі порушення позичальником узгодженого сторонами строку виплати позики, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню у розмірі 0,5% від простроченої суми позики за кожен календарний день прострочки.
Викладене також підтверджується представленою суду розпискою відповідача, згідно з якою останній зобов`язався повернути позивачеві борг в сумі 11 000 грн (а. с. 11). Доказів протилежного відповідачем суду не представлено, і вказана розписка у будь-якому разі свідчить про визнання відповідачем боргу перед позивачем у вказаній сумі.
Згідно з положеннями ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.
Судом встановлено, що в порушення вимог ст.ст. 526, 1049, 1053 ЦК України відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, вчасно суму боргу позивачеві не повернув, на день розгляду справи судом борг ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 складає 15 147 грн, з урахуванням індексу інфляції за час прострочення грошового зобов`язання.
Вирішуючи питання щодо розміру суми за користування позикою, яка підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України, яка має диспозитивний характер і якою установлена презумпція оплатності позики. Вказане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений.
Так, у відповідності до вказаної норми закону, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Аналогічна правова позиція закріплена рішенням Верховного Суду України від 02 липня 2014 року (справа № 6-6-36цс14).
Враховуючи вищевикладене, суд приймає до уваги письмові розрахунки, що містяться в позовній заяві, і погоджується, що суму, яка підлягає стягненню, слід обрахувати наступним чином: основний борг: 15 147 грн, з урахуванням індексу інфляції за час прострочення грошового зобов`язання; три проценти річних від простроченої суми за користування позикою з урахуванням облікової ставки НБУ 990 грн, сума процентів за користування позикою 536 грн 70 коп, сума пені, передбачена договором 60 280 грн, а усього 76 953 грн 70 коп..
За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК Українистороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. За таких обставин, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені витратина правову допомогу в розмірі 4 994 грн 60 коп..
Крім цього, у порядку, передбаченому ч. 6 ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 857 грн 64 коп., від сплати якого при зверненні до суду із цим позовом позивач був звільнений.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 259, 263- 265, 279-284ЦПК України,
Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 76 953 (сімдесят шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят три) гривні 70 копійок в рахунок заборгованості за договором позики від 11 вересня 2015 року, а також 4 994 (чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто чотири) гривні 60 копійок в рахунок витрат на правову допомогу.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 857 (вісімсот п`ятдесят сім) гривень 64 копійки судового збору.
Рішення є заочним і може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Відповідач, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку для подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення воно може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржене позивачем та третьою особою шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених вище строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 15 липня 2019 року.

Головуючий: