Ухвала

Іменем України

18 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 752/15831/16-ц

провадження № 61-20199ск19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на постанову Київського апеляційного суду від 19 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача та визнання недійсними умов кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 27 травня 2019 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1

до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

(далі - АТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживача та визнання недійсними умов кредитного договору закрито.

Постановою Київського апеляційного суду від 19 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 27 травня 2019 року скасовано, справу передано для продовження розгляду до суду першої інстанції.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк»,

в якій заявник просить скасувати постанову Київського апеляційного суду

від 19 вересня 2019 року і залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

У касаційній скарзі заявник просить поновити строк на касаційне оскарження судового рішення, посилаючись на те, що постанову суду апеляційної інстанції було отримано 18 жовтня 2019 року.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження постанови апеляційного суду заявником пропущено з поважних причин, колегія суддів вважає, що цей строк підлягає поновленню.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права, а неповне з`ясування обставин справи призвело до винесення незаконного судового рішення. Заявник вказує, що судом першої інстанції правильно визначено, що суб`єктний склад, предмет і підстави позовних вимог у цій справі є повністю тотожними із зустрічним позовом, поданим в рамках розгляду справи № 752/2236/15-ц.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Відповідно до вказаної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови (справи) повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Отже, для застосування вказаної підстави закриття провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову.

Зміна хоча б однієї з наведених складових не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовною заявою і не дає суду підстави закривати провадження у справі.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

При визначенні підстави позову як елементу його змісту суд повинен перевірити на підставі яких фактів (обставин) і закону позивач просить про захист свого права.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в цивільній справі

№ 752/2236/15-ц, так само як і в цій справі предметом судового розгляду

були умови укладеного між сторонами кредитного договору

№ KIVPGK01550411 від 22 липня 2005 року в частині сплати щомісячної комісії у розмірі 18 % від суми виданого кредиту за розрахункове касове обслуговування. При цьому як в одній, так і в іншій справі позивачем оспорювались вказані умови договору на тій підставі, що комісія була встановлена в залежності від суми виданого кредиту, а не від розміру фактично наданої банківської послуги. Іншою підставою недійсності такої комісії в обох справах позивачем називалося її встановлення в іноземній валюті.

У той же час, встановивши, що суд першої інстанції, обмежившись загальною оцінкою доводів позивача щодо порушення банком вимог закону при укладенні кредитного договору, які були предметом розгляду цієї справи та справи № 752/2236/15-ц, не врахував інших доводів позивача щодо дискримінаційного встановлення для нього в оспорюваному договорі розміру комісії, які не були підставою позову у попередній справі № 752/2236/15-ц, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що закриття провадження у справі перешкоджатиме позивачу отримати судову оцінку своїх доводів, а отже порушує його право на доступ до суду.

Апеляційним судом встановлено, що спірні правовідносини в цій справі та у справі № 752/2236/15-ц не є тотожними у зв`язку з відсутністю однієї зі складових, необхідних для застосування пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, а саме тотожної підстави позову.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Правильність застосування судом апеляційної інстанції при постановленні постанови, якою розгляд справи не закінчено, норм процесуального права, зокрема положень статті 255 ЦПК України, не викликає розумних сумнівів.

На підставі наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» на постанову Київського апеляційного суду

від 19 вересня 2019 року, якою скасовано ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження у справі й направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, є необґрунтованою.

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач. Якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 19 вересня 2019 року задовольнити.

Поновити акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк»

строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду

від 19 вересня 2019 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на постанову Київського апеляційного суду від 19 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживача та визнання недійсними умов кредитного договору - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович