Справа № 127/2-1197/09
Провадження 4-с/127/57/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Борисюк І.Е.,

за участю: секретаря Максимчука Я.В.,

державного виконавця Гаврилюк Ю.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Староміського відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Гаврилюк Юлії Костянтинівни, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась ОСОБА_2 із скаргою на дії старшого державного виконавця Староміського відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Гаврилюк Юлії Костянтинівни.

Скарга мотивована тим, що 07.08.2009 Староміським районним судом м. Вінниці у справі № 2-1197/09 було ухвалено рішення про стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання малолітнього сина - ОСОБА_5 в розмірі ј частки всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 10.08.2009 судом було видано виконавчий лист. З 23.09.2011 даний виконавчий лист перебуває на виконанні у Староміському відділі державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. Станом на вересень 2018 року заборгованість ОСОБА_3 зі сплати аліментів склала 49 127, 22 гривень. ОСОБА_4 у квітні 2019 року стало відомо, що у жовтні 2018 року державним виконавцем Гаврилюк Ю.К. була складена довідка - розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 29057226 за період з 01.09.2019 по 30.09.2019, у графі 5 якої, без будь-яких підстав зазначено про те, що боржником нібито сплачено 51 136, 72 гривень. Внаслідок таких незаконних дій державного виконавця із боржника було списано ОСОБА_3 борг на суму 49 127, 22 гривень.

Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про визнання протиправними дій державного виконавця Староміського відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Гаврилюк Юлії Костянтинівни щодо зменшення розміру заборгованості у виконавчому провадженню № 29057226 на суму 49 127, 22 гривень.

Ухвалою суду від 03.05.2019 скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

16.05.2019 судом було отримано належним чином засвідчену копію матеріалів виконавчого провадженню № 29057226.

Ухвалою суду від 28.05.2019 скаргу залишено без розгляду в зв`язку з пропуском строку звернення зі скаргою.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 17.07.2019 скасовано ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 28.05.2019, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 23.07.2019 задоволено самовідвід судді Іщук Т.М.

Ухвалою суду від 25.07.2019 справу було прийнято до свого провадження суддею Борисюк І.Е. та призначено судове засідання.

05.08.2019 судом отримано письмові пояснення до скарги представника заявника.

У судове засіданні заявник та боржник не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомлено.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що заявник та боржникне з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Враховуючи вищевказане, думку державного виконавця та положення ст. 223 та ч. 2 ст. 450 ЦПК України, суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність заявника (стягувача) та боржника (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання).

У судовому засіданні державний виконавець просила відмовити суд в задоволенні скарги, оскільки вважає її необґрунтованою і безпідставною. Також виконавецьнадала суду для огляду і дослідження матеріали виконавчого провадження № 29057226.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Судом враховано, що право на звернення до суду є строковим, однак не завжди державний виконавець здійснює передбачену відповідним законом дію або приймає постанову у виконавчому провадженні у визначений строк. У такому разі слід керуватися тим, чи зазначений в законі строк здійснення певної дії державним виконавцем, чи ні. Якщо ж обов`язок державного виконавця здійснити певну дію прямо передбачено законом, але строки її вчинення не зазначені, то бездіяльність державного виконавця може бути оскаржена в будь-який час, коли особа прийде до висновку, що ця бездіяльність порушує її права чи свободи, оскільки правопорушення є триваючим.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності виконавців.

Також судом звернуто увагу на те, що пропуск строків звернення до суду із скаргою, які визначаються як процесуальні строки, не є підставою для відмови у прийнятті скарги, оскільки вони можуть бути поновлені судом за наявності поважних причин і на них поширюються правила ст. 127 ЦПК України.

Із скарги вбачається, що про оскаржувані дії заявник дізналася у квітні 2019 року.

Суд, оглянувши матеріали виконавчого провадження № 29057226 встановив наступне.

05.03.2019 представник стягувача була ознайомлена із матеріалами виконавчого провадження. 13.03.2019 року ОСОБА_4 подала скаргу на дії державного виконавця щодо безпідставного списання заборгованості по сплаті аліментів протягом 2015-2019 років, в тому числі і про списання визначеної заборгованості за вересень 2018 року. Дана скарга була розглянута начальником Староміського ВДВС м. Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 26.03.2019 року. Однак, доказів того, що заявник отримала дану відповідь, матеріали виконавчого провадження не містять. 26.04.2019 заявник звернулася із скаргою до суду, зазначивши, що лише у квітні 2019 року отримала відповідь на свою скаргу подану начальнику Староміського ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області. Водночас докази, які б підтверджували дану обставину, ні матеріали справи, ні матеріали виконавчого провадження не містять.

Заслухавши пояснення державного виконавця, дослідивши матеріали справи та матеріали виконавчого провадження № 29057226, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що в даному випадку заявником строк звернення до суду із скаргою не пропущено, оскільки порушення є триваючим, враховуючи предмет оскарження, а тому такі дії (бездіяльність) державного виконавця можуть бути оскаржені в будь-який час, коли особа прийде до висновку, що ця дія (бездіяльність) порушує її права чи свободи.

Однак, заслухавши пояснення державного виконавця, дослідивши матеріали справи та матеріали виконавчого провадження, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

При розгляді скарги судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів виконавчого провадження № 29057226, наданих державним виконавцем Гаврилюк Ю.К., оглянутих і досліджених в судовому засіданні, вбачається наступне.

23.09.2011 державним виконавця Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Малою Н.П. було відкрито виконавче провадження № 29057226 з виконання виконавчого листа № 2-1197, виданого 10.09.2009 Староміським районним судом м. Вінниці за судовим рішенням, яким стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.07.2009 і до досягнення дитиною повноліття.

Наразі виконавче провадження перебуває на виконанні у державного виконавця Староміського відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Гаврилюк Ю.К.

Як встановлено в судовому засіданні, державним виконавець Гаврилюк Ю.К., керуючись Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802 (надалі Інструкція), здійснено черговий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за серпень 2018 року, визначивши заборгованість в сумі 49 127, 22 гривень. Однак, здійснивши черговий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за вересень 2018 року, державним виконавцем визначено, що заборгованість відсутня.

Судом встановлено, що списання державним виконавцем заборгованості зі сплати аліментів за вересень 2018 року в сумі 49 127, 22 гривень, викликало спір щодо такої заборгованості між стягувачем та боржником.

Водночас, спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів та її обчислення, зокрема, є підставою для звернення до суду із даною скаргою.

Судом прийнято до уваги, що виконання судових рішень це заключна стадія цивільного процесу. Завданням ДВС є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинених таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання судового рішення.

Однією із форм безпосередньої участі суду у цій стадії судового розгляду, є судовий контроль за виконанням судових рішень, який здійснюється в порядку визначеному розділом VII ЦПК України за зверненням сторін виконавчого провадження.

Суд вважає, що обраний заявником у даній конкретній справі спосіб захисту, як звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, відповідає обставинам справи, здійснений у формі судового контролю щодо завершальної стадії судового розгляду, у спосіб, що відповідає процесуальному закону і є більш ефективним способом судового захисту, ніж звернення з самостійним позовом до іншої сторони виконавчого провадження.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом.

Однак, суд вважає, що вищевказана норма закону, не позбавляє сторону виконавчого провадження оскаржити (оспорити) дії державного виконавця щодо правильності, підставності та обґрунтованості обрахунку заборгованості за аліментами, які, на думку заявника, вчинені всупереч закону та його прав. Вказана норма права не позбавляє права суду обчислити заборгованість за аліментами при розгляді такої скарги, тим самим надавши оцінку діям (бездіяльності) державного виконавця, який попередньо здійснив такий розрахунок, і який, очевидно, влаштовує лише одну зі сторін виконавчого провадження.

В такому разі судом реалізовується і право і виконується завдання покладене на нього ч. 4 ст. 195 СК України.

Частина 8 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Очевидно, що вказана норма відносить до компетенції суду питання визначення (обчислення) розміру заборгованості за аліментами, якщо з таким розміром не погоджується сторона виконавчого провадження, і фактично дублює ч. 4 ст. 195 СК України. Проте, норма ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» і не забороняє заінтересованій особі оскаржити дії державного виконавця, який допустив порушення закону та її прав при здійсненні обрахунку заборгованості, тобто у порядку визначеному розділом VII ЦПК України.

Можливість, правильність та правомірність розгляду по суті скарг на дії державного виконавця, зокрема щодо законності здійсненого ним обрахунку заборгованості за аліментами, узгоджується з позицією Верховного Суду висловленою 23.01.2018 у справі № 2-1071/05 (провадження № 61-1512св17).

В судовому засіданні встановлено, що стягувач особисто 23.10.2018 подала державному виконавцю заяву про те, що вона не має претензій по сплаті аліментів станом на 01.10.2018 до ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження, зокрема, мають право надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

При цьому, державний виконавець позбавлений права ігнорувати звернення сторони виконавчого провадження.

Згідно із ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Таким чином, стягувач, користуючись своїми законними правами, вільно і на власний розсуд здійснила своє цивільне право подала державному виконавця вищевказану заяву про відсутність претензій до ОСОБА_3 щодо аліментів.

Твердження представника заявника, викладені у письмових поясненнях до скарги, що дана заява стосувалась лише відсутності у стягувача моральних претензій до ОСОБА_3 та порядку перерахування аліментів, є безпідставними і не заслуговують на увагу. Із заяви чітко вбачається, що стягувач не має претензій до ОСОБА_3 саме по сплаті аліментів.

Підстави вважати поведінку стягувача недобросовісною чи нерозумною відсутні.

В будь-якому разі особа зобов`язана добросовісно користуватись своїми права.

Також судом прийнято до уваги, що платник аліментів має право добровільно за домовленістю із їх отримувачем сплачувати аліменти безпосередньо останньому, зокрема й погасити таким чином заборгованість за її наявності.

Відповідно до п. 4 розділу XVI Інструкції, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених ч. 4 ст. 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих, зокрема із заяв та (або) розписок стягувача.

За результатами перевірки законності виконавчого провадження № 29057226, дії в частині розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 29057226 про стягнення коштів із ОСОБА_3 визнано такими, що вчинені у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», про що 16.05.2019 винесено відповідну постанову, яку направлено рекомендованим поштовим відправленням на адресу стягувача 17.05.2019, що вбачається із матеріалів виконавчого провадження.

Таким чином, враховуючи вищевказане, суд прийшов до висновку про відсутність неправомірних дій державного виконавця Староміського відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Гаврилюк Юлії Костянтинівни щодо списання (зменшення) заборгованості у виконавчому провадженню № 29057226 на суму 49 127, 22 гривень за період до 01.10.2018 .

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» діяльність, зокрема, органів державної виконавчої служби, повинна здійснюватись з дотриманням принципів: верховенства права; законності; незалежності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; обов`язковості виконання рішень; диспозитивності; гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями. Державний виконавець повинен здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, не розголошувати в будь-який спосіб професійну таємницю, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність.

Згідно ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги..

Розглянувши скаргу, заслухавши пояснення державного виконавця в судовому засіданні, оглянувши матеріали справи та матеріали виконавчого провадження, суд дійшов до переконання, що державний виконавець діяла в межах своїх повноважень, як те визначено Законом України «Про виконавче провадження», відповідно до вимог чинного законодавства, з дотриманням засад диспозитивності,незалежності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до переконання, що скарга ОСОБА_4 на дії державного виконавця Староміського відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Гаврилюк Ю.К. є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Судом не встановлено понесення судових витрат у зв`язку з розглядом цієї скарги.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», ст.ст. 1, 2, 8, 18, 19, 71, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 9, 12 ЦК України, ст. 195 СК України, Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802, ст.ст. 2, 4, 5, 10-13, 18, 23, 76-84, 89, 95, 133, 229, 258-261, 263, 265, 268, 353, 354, 447-453 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Староміського відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Гаврилюк Юлії Костянтинівни - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області або до Вінницького апеляційного суду.

Повний текст ухвали суду складено 23.08.2019.

Суддя: