П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 221/4452/18

Номер провадження 22-ц/804/2136/19

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Кочегарової Л.М., Пономарьової О.М.

секретар - Герасимова Г.Є.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 ,

на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 11 вересня 2018 року, у складі судді Чальцевої Т.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про визнання правочину дійсним та визнання права власності на транспортний засіб,

в с т а н о в и л а:

У липні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2 , в якому просив визнати дійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки марки «Renault» модель «Megane», випуску 2009 року, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований ВРЕР м. Волноваха при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області 31 жовтня 2009 року, який належав ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого ВРЕР м. Волноваха при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області, укладений 19 жовтня 2010 року між покупцем ОСОБА_1 та продавцом ОСОБА_2 , визнати за ним право приватної власності на вказаний автомобіль.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 19 жовтня 2010 року відповідач продала йому, а він купив у неї вказаний вище автомобіль, який належав відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, сплатив відповідачу повну вартість автомобіля, а остання передала йому автомобіль та ключі від нього, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, про що було складено письмовий договір. Вони домовились про нотаріальне посвідчення договору у випадку розлучення, протягом місяця. Шлюб офіційно вони не розірвали, але їх сім`я розпалась, та з червня 2017 року вони не проживають однією сім`єю.

Оскільки він з відповідачем дійшли згоди по всім істотним умовам договору купівлі-продажу автомобіля, повністю його виконали в 2010 року, а відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення цього договору, він вимушений звернутися до суду.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 11 вересня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним та визнання права власності на транспортний засіб задоволено повністю.

Визнано дійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «Renault» модель «Megane», випуску 2009 року, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , тип ТЗ легковий сєдан, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований ВРЕР м. Волноваха при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області 31 жовтня 2009 року, належного ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого ВРЕР м. Волноваха при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області, укладений 19 жовтня 2010 року між покупцем ОСОБА_1 та продавцем ОСОБА_2 .

Визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на автомобіль марки «Renault» модель «Megane», випуску 2009 року, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_1 , тип ТЗ легковий сєдан, колір сірий, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований ВРЕР м. Волноваха при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області 31 жовтня 2009 року.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачка, в особі її представника ОСОБА_3 , в апеляційній скарзі посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову позивачу у задоволенні вимог.

В мотивування апеляційної скарги зазначає про те, що позивач не була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи в суді, де вона є стороною. А тому не знала і не могла знати про наявність справи в суді.

В матеріалах справи є заява від 10 вересня 2018 року від її імені про слухання справи за її відсутністю, про те, що вона згодна з позовом, але вони не написані і не підписані власноруч.

Судом помилково визначено порядок спрощеного позовного провадження, оскільки справа підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Позивач послався на укладений письмовий договір, в якому сторони домовилися у випадку розлучення протягом місяця нотаріально посвідчити договір, тобто спір виник із сімейних відносин.

Позовна заява не містить ціни позову, а договір не містить ціни купівлі-продажу.

Посилається на те, що норма частини 2 статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до положень статей 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

Договір про наміри від 19 жовтня 2010 року сторони не укладали. Договір укладений під умовою, є нікчемним, не відповідає статті 655 ЦК України.

Зазначає про те, що спірний автомобіль був придбаний сторонами у шлюбі за сумісні кошти. Вона ніколи не керувала автомобілем, їм керував тільки позивач та у нього знаходились документи та ключі. Вона не отримувала гроші від позивача, як покупця, і не віддавала ключі та документи. Після припинення у червні 2017 року сімейних відносин позивач продовжує користуватися автомобілем.

Посилається також на те, що купівля-продаж транспортного засобу потребує спеціального порядку його укладення, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта). Судом не звернуто уваги на положення статті 392 ЦК України щодо пред`явлення позову про визнання права власності.

Відповідно положень статті 372 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи (а.с. 62, 66, 67, 71).

Від відповідача та її представника надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі (а.с.70).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з таких підстав.

Відповідно до положень статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Але зазначеним положенням рішення суду першої інстанції не відповідає.

Згідно пункту другому частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, відповідно до положень частини першої статті 376 ЦПК України, є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Судом встановлено, що 31 жовтня 2009 року за відповідачем ОСОБА_2 зареєстровано право власності на автомобіль марки Renault Megane 2009 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с.9) та довідкою начальника відділення РЕР м. Волноваха при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області (а.с.10).

Відповідно до договору про наміри від 19 жовтня 2010 року відповідач ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 уклали договір про те, що 19.10.2010 року відповідач ОСОБА_2 продала, а позивач ОСОБА_1 придбав автомобіль марки Renault Megane 2009 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 по обговореній сторонами сумі та з умовою нотаріального посвідчення договору при розірванні шлюбу (або фактичного припинення шлюбних стосунків). Позивач передав відповідачеві грошові кошти за автомобіль, а відповідач передала позивачеві автомобіль, ключі, технічні документи (а.с.7).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, оцінюючі наведені позивачем докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позивач та відповідач домовились щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу, відповідач ухиляється від його нотаріального посвідчення. За таких обставин суд вважав, що позовні вимоги щодо визнання дійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу та визнання за позивачем права власності на автомобіль підлягають задоволенню.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися повністю, враховуючи наступне.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Однак, пунктом третім частини першої статті 208 ЦК України встановлено, що правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, належить вчиняти у письмовій формі.

В порядку статті 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту державної реєстрації.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Згідно із статтею 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею - продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Закону України «Про дорожній рух» та Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (далі - Порядок), які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків.

Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників.

Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.

Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються підрозділами Державтоінспекції Міністерства внутрішніх справ України. Для автоматизованого обліку зареєстрованих транспортних засобів та відомостей про їх власників ведеться Єдиний державний реєстр, держателем якого є Державтоінспекція Міністерства внутрішніх справ України.

Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про автомобільний транспорт» транспортні засоби, в тому числі легкові автомобілі, підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 «Про затвердження порядку державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин на шасі, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» (далі - Порядок) встановлено, що транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в реєстраційно-екзаменаційних підрозділах Державтоінспекції.

В силу пунктів 7, 8 зазначеного Порядку власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи або їх представники зобов`язані зареєструвати їх протягом 10 діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, оцінку його вартості; правомірність придбання транспортних засобів, вузлів і агрегатів, які мають ідентифікаційні номери, підтверджується документами, скріпленими підписом відповідної посадової особи і печаткою, виданими суб`єктами підприємницької діяльності, які реалізують транспортні засоби та видають довідки - рахунки, митними органами, судами, нотаріусами, органами соціального захисту населення, підприємствами - виробниками транспортних засобів та підрозділами ДАІ, а також угодами, укладеними на товарних біржах.

Перед відчуженням, передачею такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ. Відчуження, передача власником придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах ДАІ, не проводиться.

Реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків, а також внесення в установленому порядку платежів за огляд транспортних засобів, реєстрацію, перереєстрацію та зняття їх з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків.

Згідно з пунктом 40 цих Правил зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в підрозділах Державтоінспекції на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного виконавця або рішення суду.

Таким чином, до вчинення зазначених дій продавець транспортного засобу не вправі його відчужувати, а покупець набувати право власності на транспортний засіб.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 було вчинено будь - які з вищезазначених дій, зокрема, але не виключно, знято спірний автомобіль з обліку в органах ДАІ, а тому колегія суддів приходить до висновку, що даний правочин не може вважатися вчиненим.

Як вбачається з наданої до матеріалів справи не завіреної належним чином копії договору про наміри від 19 жовтня 2010 року (а.с.7), складеного від імені ОСОБА_2 (продавець) з однієї сторони та ОСОБА_1 (покупець) з іншої сторони, ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 купив у неї автомобіль марки Renault Megane 2009 року випуску, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 за обумовлену сторонами суму та з умовою нотаріального посвідчення договору при розірванні шлюбу (або фактичного припинення шлюбних стосунків) протягом місяця після розірвання шлюбу. Позивач передав відповідачеві грошові кошти за автомобіль, а відповідач передала позивачеві автомобіль, ключі, технічні документи.

За положеннями статті 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Згідно частин першої, третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За положеннями статті 81 ЦПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В апеляційній скарзі відповідач категорично заперечує проти укладання з позивачем наведеного вище договору про наміри, пояснив також, що власноручно його не підписувала, гроші останній їй не передавав і вона їх не отримувала, автомобіль не передавала. Спірний автомобіль був придбаний в період шлюбу та є спільним майном подружжя, яким з моменту придбання керував ОСОБА_1 , у нього знаходився технічний паспорт на автомобіль та ключі. Вона ніколи автомобілем не керувала.

ОСОБА_1 на неодноразові виклики до апеляційного суду не з`явився, доводи апеляційної скарги, у встановлений законом спосіб, не спростував.

Отже, з огляду на наведене вище апеляційний суд вважає, що надана позивачем до матеріалів справи зазначена копія договору про наміри від 19 жовтня 2010 року на обґрунтування своїх позовних вимог, не може свідчити про те, позивачем у встановлений законом спосіб придбаний даний автомобіль, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору і відбулося повне або часткове виконання договору, та щодо ухилення відповідача від його нотаріального посвідчення протягом місяця після розірвання шлюбу.

Не містять матеріали справи і відомостей щодо розірвання шлюбу між сторонами.

За таких обставин, підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання дійсним договору купівлі-продажу спірного автомобіля, не вбачається.

Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Системний аналіз положень статей 15, 392 ЦК України дає підстави дійти висновку, що підставою позову про визнання права власності є такі обставини: особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; особа втратила документ, який засвідчує її право власності. Позивач має довести, зокрема, володіння спірним майном.

Апеляційний суд, виходячи з того, що право власності на автомобіль виникає лише у тому разі, якщо відповідно до вимог чинного законодавства обов`язковою умовою переходу права власності на транспортний засіб є його попереднє зняття в установленому порядку з обліку в підрозділах Державтоінспекції, даних про те, що у реєстраційні документи власника автомобіля ОСОБА_2 після продажу автомобіля ОСОБА_1 зміни до державної реєстрації та обліку не вносились, приходить до висновку відсутності підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на спірний автомобіль.

Враховуючи, що неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення спору, судове рішення відповідно до вимог статті 376 ЦПК підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача, в особі її представника ОСОБА_3 , підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , задовольнити.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 11 вересня 2018 року скасувати повністю.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним та визнання права власності на транспортний засіб відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) у відшкодування витрат по сплаті судового збору, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, 2114 (дві тисячі сто чотирнадцять) гривень 40 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 15 серпня 2019 року.

Судді: Т.Б.Ткаченко

Л.М.Кочегарова

О.М.Пономарьова