Справа №461/2913/17
Провадження №2/461/56/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2019 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Зубачик Н.Б.,

секретаря судових засідань Пелех О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , який в майбутньому уточнив. Свої вимоги мотивував тим, що між позивачем та відповідачем 07.07.1990 року був укладений шлюб. Покликається на те, що відповідно до рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 21.10.2016 року, шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Окрім того, зазначає, що під час перебування у шлюбі сторонами набуте нерухоме майно, зокрема: квартира АДРЕСА_1 квартира АДРЕСА_2 АДРЕСА_3 та житловий будинок АДРЕСА_4 , площею 88,3 кв.м.

04.11.2019 року представником позивача через канцелярію суду було подано заяву про відмову від частини позовних вимог та уточнення позовних вимог, а саме позивач відмовився від вимоги про поділ квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , оскільки позивачу сталу відомо, що вказана квартира не є об`єктом спільної сумісної власності, а була подарована відповідачу.

Отже, після уточнення позовних вимог ОСОБА_1 просить суд провести поділ спільного майна подружжя шляхом визнання за ОСОБА_1 право власності на:

- 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 ;

- 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 ;

- 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_4 .

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, однак через канцелярію суду подали клопотання, в якому просили розглядати справу за їх відсутності. Свої позовні вимоги підтримали з врахуванням заяви про уточнення, просили такі задоволити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджується наявною в матеріалах справи телефонограмою. Представник відповідача ОСОБА_3 подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із його зайнятістю в іншому судовому засіданні.

Суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, оскільки представником не надано належних та допустимих доказів перебування у іншому судовому засіданні. Також, суду не надано доказів поважних причин неявки відповідача у судове засідання.

Таким чином, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності позивача, відповідача та їх представників, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 07.07.1990 року укладено шлюб, який зареєстрований відділом запису актів громадянського стану Радянського району м. Львова, актовий запис № 321.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 21.10.2016 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.4).

Вирішуючи позовну вимогу ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, суд дійшов наступного висновку.

19.05.1995 року укладено договір купівлі-продажі квартири, відповідно до якого громадянин ОСОБА_4 продав, а громадянин ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_1 . Право власності на дану квартиру зареєстроване за ОСОБА_1 у встановленому законом порядку (а.с.59-61).

Крім того, 25.11.2003 року був укладений договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого громадянин ОСОБА_5 продав, а громадянин ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_2 . Право власності на дану квартиру зареєстроване за ОСОБА_1 у встановленому законом порядку (а.с.7-8).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №69242647 від 28.09.2016 року земельна ділянка, площею 0,0264 га та житловий будинок, загальною площею 88,3 кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 на праві власності належать ОСОБА_1 Підставою виникнення права власності є договір купівлі - продажу житлового будинку, серія та номер 1457, виданий 26.12.2014 року, приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу (а.с.5-6).

Згідно статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, який діяв на момент укладення шлюбу, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відтак, з матеріалів справи вбачається, що вищевказані об`єкти нерухомості на праві власності належать ОСОБА_1 , право власності набуто в період перебування ОСОБА_1 в шлюбі з ОСОБА_2 .

Частиною 1 ст.60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Відповідно до статті 70 цього ж Кодексу, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. п. 23, 24 постанови від 21.12.2007 р. №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.4 та ч.5 ст.71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбаченихЦивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Як роз`яснено у п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Так, згідно ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Судом також встановлено, що в матеріалах справи наявний висновок експерта №027/18 за результатами проведення судової оціночно - будівельної експертизи об`єктів нерухомості від 24.10.2018 року, згідно з яким ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 становить 608 680 грн.; ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 становить 1 098 000 грн.; ринкова вартість житлового будинку АДРЕСА_4 становить 6 501 100 грн. (а.с.102-153).

Оскільки, позивачем ОСОБА_1 надано суду належні та допустимі докази того, що квартира АДРЕСА_1 квартира АДРЕСА_2 та житловий будинок АДРЕСА_4 були придбані в період шлюбу, відтак суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задоволити.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частини 1 та ч.6 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.81 ЦПК України, на сторону у справі покладено обов`язок доказування та подання доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог.

Судові витрати та витрати на проведення експертизи суд вважає за необхідне покласти на позивача та відповідача в рівних частинах пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.12, 17 ЗУ «Про власність», ст.ст.365, 368, 392 ЦК України, ст.ст.16, 60, 63, 69-71, 199 СК України, ст.ст. 76-81, 128-131, 141, 258-259, 274, 358 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на:

- 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 ;

- 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 ;

- 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2400 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на проведення судової оціночно - будівельної експертизи у розмірі 7000,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду . Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_6 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_7 ; фактична адреса місця проживання: АДРЕСА_6 , ІПН НОМЕР_1 ).

Суддя Зубачик Н.Б.