Постанова

Іменем України

10 січня 2019 року

м. Київ

справа № 686/12104/16-ц

провадження № 61-22147св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М.,

Штелик С. П.,

учасники справи:

боржник - ОСОБА_4,

стягувач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»,

суб'єкт оскарження - державний виконавець Другий відділ Державної виконавчої служби м. Хмельницького Головного територіального управління юстиції у Хмсельницькій області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 січня

2017 року у складі судді Мороз В. О. та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 11 квітня 2017 року у складі колегії судів: Корніюк А. П., П'єнти І. В., ТалалайО. І.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із скаргою на дії та рішення державного виконавця Другого відділу Державної виконавчої служби

м. Хмельницького Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області (далі - державний виконавець, Другий ВДВС

м. Хмельницького Головного територіального управління юстиції у Хмсельницькій області), стягувач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект».

Скарга мотивована тим, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 листопада 2010 року, з неї на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») було стягнуто в солідарному порядку 174 299,94 грн. 10 січня 2015 року було видано Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області виконавчий лист на підставі, якого відкрито виконавче провадження № ВП 46529493. 05 травня

2016 року вона через свого представника отримала з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформаційну довідку № 58588919, з якої дізналася, що в межах вказаного виконавчого провадження накладено арешт на все її нерухоме та рухоме майно. У зв'язку з цим звернулась до Другого ВДВС

м. Хмельницького Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області із заявоюпро скасування незаконних арештів всього її нерухомого та рухомого майна, крім майна, що перебуває у іпотеці банку за вказаним кредитним договором, однак листом від 19 травня 2016 року

№ 16177/8732 їй було відмовлено у задоволенні заяви.Постанову державного виконавця від 16 лютого 2015 року про арешт всього нерухомого та рухомого майна вважає незаконною, і такою, що грубо порушує її права, оскільки нею обмежено її в праві володіти та розпоряджатись цим майном. Вказує, що у якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 07 травня 2008 року № 0 позичальником ОСОБА_7 було надано в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, загальною площею 600 кв. м, кадастровий номер НОМЕР_1, з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та садово-городній будинок, загальною площею 169,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Згідно висновку про вартість оцінки об'єкту, вартість заставного майна - садово-городнього будинку, загальною площею 169,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 склала 1 537 393,00 грн (буз урахування ПДВ). Таким чином, вказана оціночна вартість заставного майна в 8,82 рази перевищує суму боргу за вказаним виконавчим провадженням. Також зазначає, що державним виконавцем, до винесення оскаржуваної постанови, не направлялись запити до державних органів реєстрації для встановлення її майнового стану, не проведено оцінки та опису майна, на яке в подальшому накладено арешт; не складено акт опису та арешту майна боржника. Вказує про те, що їй не направлялась постанова державного виконавця про накладення арешту на все її нерухоме і рухоме майно. Отже, посадовими особами Другого ВДВС м. Хмельницького Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області проігноровано заборону щодо накладення арешту на майно з перевищенням розмірів і обсягу, необхідних для виконання за виконавчим документом, що є грубим порушенням частини шостої статті

57 Закону України «Про виконавче провадження». Строк на оскарження дії та рішення державного виконавця Другого ВДВС м. ХмельницькогоГоловного територіального управління юстиції у Хмельницькій областібуло пропущено у зв'язку з скрутним її матеріальним становищем, що унеможливило своєчасний та повний розрахунок із адвокатом за надання правової допомоги.

У зв'язку з викладеним просила визнати поважними та поновити причини пропущення процесуальних строків на подання скарги на дії державного виконавця; визнати неправомірними дії державного виконавця щодо арешту всього її рухомого та нерухомого майна, окрім заставного майна; скасувати арешт всього рухомого та нерухомого майна, що був накладений державним виконавцем Другого ВДВС м. Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області щодо арешту всього невизначеного рухомого та нерухомого мана, окрім заставного майна - садово-городнього будинку, загальною площею 169,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, загальною площею 600 кв. м, кадастровий номер НОМЕР_1, з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в межах виконавчого провадження ВП № 46529493; зобов'язати Другий ВДВС м. Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області надати до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, інформації для зняття арешту, накладеного на рухоме те нерухоме майно, окрім вказаного заставного майна в межах виконавчого провадження ВП № 46529493.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 січня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 11 квітня 2017 року, скаргу задоволено частково.

Поновлено строк на звернення до суду зі скаргою.

Визнано неправомірними дії державного виконавця Другого ВДВС м. Хмельницького Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області щодо арешту усього рухомого та нерухомого майна.

Скасовано арешт рухомого та нерухомого майна, накладеного постановою державного виконавця Другого ВДВС м. Хмельницького Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області від 16 лютого 2015 року, належного на праві власності ОСОБА_4, окрім заставного майна - садово-городнього будинку, загальною площею 169,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, земельної ділянки, загальною площею 600 кв. м, з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У задоволенні іншої частини скарги відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що державний виконавець не вжив всіх заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», щодо організації виконання рішення суду, не направив постанову про відкриття виконавчого провадження боржнику, не направив запитів до всіх державних органів реєстрації для встановлення майнового стану боржника, не складено акта опису та арешту майна боржника, тому у державного виконавця були відсутні законні підстави для винесення 16 лютого 2015 року постанови про арешт всього рухомого і нерухомого майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, крім майна, що перебуває у заставі.

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ТОВ «Кей-Колект», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати ухвали судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нову ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Касаційна скарга мотивована тим, що постанова державного виконавця про арешт всього рухомого і нерухомого майна боржника є законною та відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Вказують, що на час винесення оскаржуваної постанови державному виконавцю не було відомо про нерухоме майно, що перебувало в іпотеці, крім того встановити вартість майна на час його арешту було неможливо. Зазначають, що суди не дали належної оцінки їх доводам стосовно того, що зняття арешту з рахунків і майна боржника, крім іпотечного майна, унеможливить в майбутньому виконання рішення суду у зв'язку із віднесенням іпотечного майна під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Судами у оскаржуваних судових рішення безпідставно було взято до уваги наданий ОСОБА_4 звіт про оцінку вартості іпотечного майна у розмірі 1 537 393,00 грн, оскільки цей доказ є недійсним з огляду на те, що оцінка проводилась без участі сторін ще у 2015 році. Також суд першої інстанції безпідставно поновив ОСОБА_4 строк на звернення до суду із скаргою на дії та рішення державного виконавця, оскільки строк нею було пропущений без поважних причин, а суд апеляційної інстанції на вказане уваги не звернув.

Заперечення на касаційну скаргу до суду не надходили.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

02 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Суди встановили, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02 листопада 2010 року стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитом в розмірі 172 864,25 грн, пені та неустойки в сумі 1 435,69 грн (а. с. 71, том 1).

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 28 січня 2016 року замінено сторону виконавчого провадження стягувача ПАТ «УкрСиббанк» його правонаступником ТОВ «Кей Колект» у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_10, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 07 травня 2008 року № 0 (а. с. 251, том 1).

14 лютого 2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_4 174 299,94 грн боргу та надано строк для добровільного виконання терміном 7 днів (а. с. 166, том 2).

Відомостей про отримання божником копії постанови про відкриття виконавчого провадження матеріали справи не містять та суду першої і апеляційної інстанцій таких не надано.

16 лютого 2015 року державним виконавцем за заявою стягувача винесено постанову про арешт усього рухомого та нерухомого майна боржника ОСОБА_4 та оголошено заборону його відчуження в межах суми боргу (а. с. 10, том 2).

З реєстру відправленої простої кореспонденції від 16 та 17 лютого 2015 року вбачається, що боржнику направлялася кореспонденція, проте матеріали справи не містять відомостей, що вона таку постанову отримала і що саме ця постанова направлялася (а. с. 156, 158-159, том 2).

Згідно витягів про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 17 лютого 2015 року та з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяжень, арешт накладено на усе рухоме майно та нерухоме майно ОСОБА_4 (а. с. 149-150, том 2).

06 серпня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника ОСОБА_4, а саме транспортних засобів (а. с. 161,

том 2).

З договору іпотеки від 07 травня 2008 року вбачається, що в якості забезпечення виконання зобов'язань позичальником ОСОБА_7 було надано банку в іпотекунерухомість, а саме: земельну ділянку, загальною площею 600 кв. м, кадастровий номер НОМЕР_1, з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та садово-городнього будинку, загальною площею 169,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 98-100, том 2). Дане майно успадкувала ОСОБА_4

05 травня 2016 року ОСОБА_4 через свого представника отримала з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформаційну довідку

№ 58588919, з якої вбачається, що об'єктом обтяження в межах вищевказаного виконавчого провадження є все майно, що перебуває у її власності (співвласності). Щодо того, що дана постанова була відома скаржнику раніше, матеріали справи не містять (а. с. 15-21, том 2).

12 травня 2016 року ОСОБА_4 звернулася із заявою до Другого ВДВС

м. Хмельницького Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій областіпро знаття арешту, крім заставного, однак листом від

19 травня 2016 рокуїй було відмовлено (а. с. 12-14, том 2).

Відповідно до статті 19 Конституції Україниоргани державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до статті 383 ЦПК України 2004 рокусторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За змістом статті 387 ЦПК України 2004 року за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Положеннями статті 1 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час накладення арешту на майно (далі - Закон № 606-XIV) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За частиною першою статті 6 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Закону № 606-XIV державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Частинами другою та п'ятою статті 25 Закону № 606- XIV передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

За змістом частини першої статті 31 Закону № 606- XIV копія постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до пункту 4.1.1. Інструкції «Про порядок проведення виконавчих дій», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року

№ 74/5 (яка була чинна на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження), державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитися, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк. Постанова про відкриття виконавчого провадження вважається врученою боржнику за адресою, зазначеною у виконавчому документі, за умов, передбачених для вручення судових повісток.

У разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті

25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення (частина перша статті 27 Закону № 606- XIV).

Відповідно до частин першої - п'ятої статті 52 Закону № 606- XIV визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (описі), вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються. На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту. У разі відсутності у боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржникові інше майно, за винятком майна, на яке згідно з законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на грошові кошти боржника. Боржник має право вказати ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу. Остаточно черговість стягнення на кошти та інше майно боржника визначається державним виконавцем.

Згідно з частинами першою - третьою статті 57 Закону № 606- XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, а все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Копія постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті, та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. (частини четверта, п?ята статті 57 Закону № 606- XIV).

Судами було встановлено та вбачається з матеріалів справи, що постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 14 лютого 2015 року та боржнику було надано семиденний строк для добровільного виконання рішення суду з дня отримання цієї постанови.

Про те, ні у порядку, встановленому для судових повісток, ні у іншому порядку, вказана постанова боржнику вручена не була, жодних доказів або відомостей про вручення такої постанови матеріали справи не містять та суду таких надано не було.

Отже, примусове виконання судового рішення мало бути розпочато через сім днів після отримання боржником постанови про відкриття провадження, однак в порушення вимог Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» 16 лютого 2015 року державним виконавцем було винесено постанову про накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно боржника, тобто через два дні після відкриття виконавчого провадження.

Крім того, матеріали справи не містять відомостей стосовно того, що постанова про накладення арешту на все майно боржника направлялася

ОСОБА_4, оскільки остання дізналася про її існування лише 05 травня 2016 року з інформаційної довідки отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта.

Таким чином, державний виконавець не вжив всіх заходів, передбачених законом щодо організації виконання рішення суду, не направив постанову боржнику, не направлялись запити до усіх державних органів реєстрації для встановлення майнового стану боржника, відтак - не проведено оцінку та опис майна, на яке в подальшому накладено арешт, не проведено акт опису та арешту майна боржника.

Отже, суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку згідно зі статтями 10, 60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановили обставини справи, у результаті чого постановили законні й обґрунтовані судові рішення.

Доводи касаційної скарги стосовного того, що судами безпідставно було взято до уваги наданий ОСОБА_4 звіт про оцінку вартості іпотечного майна у розмірі 1 537 393,00 грн був предметом перегляду та апеляційним судом було зазначено, що суд першої інстанції в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» № 606- XIV взяв до уваги як доказ звіт про оцінку вартості іпотечного нерухомого майна, однак вказане порушення не призвело до невірного вирішення справи.

Доводи касаційної скарги стосовно того, що судом першої інстанції безпідставно поновлено ОСОБА_4 строк для оскарження дій державного виконавця не заслуговують на увагу, адже суд першої інстанції із врахуванням обставин справи та вимог частини другої статті 385 ЦПК України 2004 року прийшов до висновку щодо поважності причин пропуску боржником строку для оскарження дій державного виконавця.

Інші доводи касаційної скарги були предметом перегляду судом апеляційної інстанції та їм було надано правильну і обґрунтовану оцінку щодо законності ухвали суди першої інстанції.

Таким чином доводи касаційної скарги ТОВ «Кей-Колект» не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій щодо законності оскаржуваних ухвал і не дають підстав вважати, що при постановлені судових рішень були порушені норми процесуального права, зводяться до незгоди з висновками судів стосовно встановлених обставин справи.

В силу вимог вищевказаної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Частиною першої статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 11 квітня

2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В. С. Висоцька А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко С. П. Штелик