ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2019 року

м. Черкаси

Справа №711/6290/18 Провадження № 22-ц/821/680/19
Категорія: 305010000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого: Карпенко О.В.

суддів: Василенко Л.І., Бородійчука В.Г.

секретаря: Винник І.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Пенсійний фонд України в Черкаській області; Пенсійний фонд України;

Державна казначейська служба України

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Пенсійного фонду України, Державної казначейської служби України про стягнення майнової шкоди

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

30 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Пенсійного фонду України, Державної казначейської служби України про стягнення майнової шкоди, посилаючись в обґрунтування заявленого позову на те, що відповідно до рішення Київського окружного адміністративного суду від 7 лютого 2018 року (справа №823/653/17), залишеного без змін Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2018 року, було визнано протиправним та скасовано наказ Пенсійного фонду України від 29 березня 2017 року №213-о «Про звільнення керівників територіальних управлінь Пенсійного фонду України в Черкаській області» в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області з 3 квітня 2017 року. Стягнуто зі Звенигородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області на користь ОСОБА_1 суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 90630,00 грн. без урахування обов`язкових податків та зборів.

В частині позовних вимог щодо визнання протиправними дій голови правління Пенсійного фонду України Зарудного О.Б., пов`язаних із виданням і підписанням п. 4 наказу Пенсійного фонду України від 29 березня 2017 року №213-о «Про звільнення керівників територіальних управлінь Пенсійного фонду України в Черкаській області» - відмовлено.

ОСОБА_1 в позовній заяві зазначає, що внаслідок протиправних дій відповідачів, які полягали у його незаконному звільненні, йому було завдано матеріальної шкоди, яка пов`язана із тим, що він був змушений здійснювати перевезення своєї дружини ОСОБА_2 , з якою перебуває у законному шлюб і яка в свою чергу працює в управлінні Державної казначейської служби України у Тальнівському районі Черкаської області, яке розташоване за адресою м. Тальне, вул. Соборна, 15 власним автомобілем «Чері Амулет А15», д.н. НОМЕР_1 .

Враховуючи відсутність у його дружини посвідчення водія на право керування транспортними засобами та регулярного автобусного сполучення між с. Соколівочка, Тальнівського району і м. Тальне, вказує ОСОБА_1 , він змушений був двічі на день здійснювати поїздки до м. Тальне з метою відвезення/привезення дружини до місця її роботи/проживання, а тому відповідачі мають здійснити відшкодування добових витрат за час здійснення його поїздок з місця проживання до робочого місця його дружини.

Відповідно до чинного законодавства України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На думку позивача, саме відповідачі мають здійснити відшкодування витрат на пальне за час здійснення його поїздок з місця проживання до місця роботи дружини, загальна сума яких становить 14487,13 грн.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд постановити рішення, яким стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в сумі 14487,13 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 липня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивач всупереч вимогам цивільного процесуального закону, не довів наявності шкоди, спричиненої саме внаслідок незаконних, протиправних дій відповідачів, а також існування причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідачів і заподіяною ОСОБА_1 майновою шкодою.

Зокрема, в рішенні суду першої інстанції констатовано, що ОСОБА_1 не надав об`єктивних доказів на підтвердження того, що в період перебування його у вимушеному прогулі він здійснював перевезення своєї дружини з місця проживання до місця роботи, а також не навів причинного зв`язку між незаконними діями відповідачів, щодо звільнення позивача з посади начальника управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області та перевезенням, за власним бажанням позивача, своєї дружини з місця проживання до місця роботи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 30 жовтня 2019 року, ОСОБА_1 вважаючи, що оскаржуване рішення винесене із порушенням норм матеріального і процесуального права, при недостатньо повному дослідженні доказів та дійсних обставин справи, що мають значення для справи, просив за наслідками розгляду поданої ним апеляційної скарги, повністю скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 липня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким заявлені ним позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_1 , зокрема, мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову є передчасними, оскільки приписами ст. 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Також суд, на думку апелянта, не дослідив питання щодо дотримання принципу «пропорційності» через призму «справедливої рівноваги» (балансу) між суспільними і приватними інтересами, яка включає необхідність з`ясування питання щодо понесення особою «індивідуального і надмірного тягара», що призвело до необгрунтованої відмови в задоволенні заявлених ним позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу.

13 листопада 2019 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на адресу Черкаського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Свій відзив ГУ ПФУ в Черкаській області обґрунтовує наступним:

Для настання відповідальності у вигляді майнової шкоди, потрібно довести наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення. Із змісту позовних вимог позивача не вбачається наявності обов`язкових умов, за яких настає цивільно-правова відповідальність у вигляді відшкодування майнової шкоди.

Збитки, зазначені позивачем не мають жодного відношення до змісту правовідносин, які розглядалися по справі № 823/653/17, крім того рішенням Київського окружного адміністративного суду від 7 лютого 2018 року у даній справі вимоги ОСОБА_1 щодо протиправності дій відповідачів не знайшли свого підтвердження та залишилися без задоволення.

В зв`язку з чим, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області просило відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Також 25 листопада 2019 року від Пенсійного фонду України на адресу Черкаського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому Пенсійний фонд України просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 липня 2019 року без змін, посилаючись на те, що предмет спору, заявлений ОСОБА_1 до відповідачів у даній справі, ніяким чином не стосується питання законності його звільнення з посади начальника Управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області.

Питання законності процедури звільнення ОСОБА_1 розглядалося під час вирішення справи № 823/653/17, і позивач безпідставно пов`язує стягнення майнової шкоди щодо відшкодування пального на перевезення його дружини з рішенням суду щодо вирішеного трудового спору позивача та відповідачів.

Здійснення ОСОБА_1 перевезення його дружини до місця її роботи/проживання автомобілем чи будь-яким іншим способом є його добровільним правом, та не пов`язане з незаконними діями відповідачів щодо його звільнення.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 04 листопада 2019 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 08 листопада 2019 року розгляд апеляційної скарги призначено у порядку письмового провадження на 26 листопада 2019 року на 10:30 год.

Фактичні обставини справи

Судом встановлено, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 7 лютого 2018 року по справі №823/653/17 було визнано протиправним та скасовано наказ Пенсійного фонду України від 29 березня 2017 року №213-о «Про звільнення керівників територіальних управлінь Пенсійного фонду України в Черкаській області» в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області з 03 квітня 2017 року. Стягнуто зі Звенигородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області на користь ОСОБА_1 суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 90630,00 грн. без урахування обов`язкових податків та зборів. Допущене негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області з 3 квітня 2017 року. Звернуто до негайного виконання постанову суду в частині стягнення зі Звенигородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області на користь ОСОБА_1 суми середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах одного місяця у розмірі 4488 грн. 75 коп. без урахування обов`язкових податків та зборів.

В частині позовних вимог про визнання протиправними дій голови правління Пенсійного фонду України Зарудного О.Б., пов`язаних із виданням і підписанням п. 4 наказу Пенсійного фонду України від 29 березня 2017 року №213-о «Про звільнення керівників територіальних управлінь Пенсійного фонду України в Черкаській області» - у задоволенні позову відмовлено. Зобов`язано Пенсійний фонд України та Звенигородське об`єднане управління Пенсійного фонду України Черкаської області подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця з дати набрання судовим рішенням законної сили. (том1, а.с. 28-45)

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19 квітня 2018 року апеляційні скарги Пенсійного фонду України та Головного управління Пенсійного фонду України залишені без задоволення а рішення Київського окружного адміністративного суду - залишено без змін. (том 1, а.с. 46-57)

З наявних матеріалів справи, а саме копії трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що за № 18 від 31 березня 2017 року у трудовій книжці зроблено запис: «Звільнено з посади начальника управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області, у зв`язку з реорганізацією». Підстава - наказ ПФУ №213-о від 29 березня 2017 року. За №22 від 03 квітня 2017 року зроблено запис: «Запис за №18 недійсний. Поновлено на попередній посаді». Підстава - наказ ПФУ №183-о від 24 квітня 2018 року. (том 1, а.с. 27-28)

Заявляючи вимогу про відшкодування майнової шкоди, позивач ОСОБА_1 посилається на те, що у період між звільненням та поновленням його на посаді він вимушений був здійснювати відвезення/привезення дружини до місця її роботи/проживання, у зв`язку з чим він ніс витрати на пальне. Його дружина працювала і продовжує працювати в управлінні державної казначейської служби України у Тальнівському районі Черкаської області, яке знаходиться за адресою: 20400, м. Тальне, вул. Соборна, 15, в тій самій будівлі, що й управляння ПФУ в Тальнівському районі Черкаської області. Тобто, обидві установи перебувають в одному приміщенні і знаходяться за однією і тією ж самою юридичною адресою. Тому, зазначає ОСОБА_1 , якби відповідачі не порушили його права на працю і не здійснили незаконне звільнення, він би залишився на відповідній роботі та проводив щоденні поїздки до м. Тальне разом із дружиною за власний рахунок, а тому відповідачі мають здійснити відшкодування понесених ОСОБА_1 витрат на пальне за час здійснення його поїздок з місця проживання до робочого місця його дружини, загальна сума яких становить 14487,13 грн.

Позиція Апеляційного суду Черкаської області

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц від 18.05.2018).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, шкода відшкодовується на загальних підставах, що передбачає наявність складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Пленум Верховного Суду України у роз`ясненнях, викладених у пункті 2 Постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» звертає увагу судів на те, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені ст.ст. 1173 та 1174 ЦК України.

Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

На підтвердження факту неправомірних дій відповідачів УПФ України в Тальнівському районі Черкаської області та УПФ України, як достатню та необхідну передумову для покладення на відповідачів обов`язку по відшкодуванню спричиненої позивачеві майнової шкоди, ОСОБА_1 посилається на рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2018 року, яким встановлено незаконність дій відповідачів щодо звільнення позивача з посади начальника управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області.

Проте, такі посилання ОСОБА_1 є необгрунтованими, виходячи із наступного.

Дійсно, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 7 лютого 2018 року по справі №823/653/17 визнано протиправним та скасовано наказ Пенсійного фонду України від 29 березня 2017 року №213-о «Про звільнення керівників територіальних управлінь Пенсійного фонду України в Черкаській області» в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області з 03 квітня 2017 року. Стягнуто зі Звенигородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області на користь ОСОБА_1 суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 90630,00 грн. без урахування обов`язкових податків та зборів. Допущене негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області з 3 квітня 2017 року. Звернуто до негайного виконання постанову суду в частині стягнення зі Звенигородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області на користь ОСОБА_1 суми середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах одного місяця у розмірі 4488 грн. 75 коп. без урахування обов`язкових податків та зборів.

В частині позовних вимог про визнання протиправними дій голови правління Пенсійного фонду України Зарудного О.Б., пов`язаних із виданням і підписанням п. 4 наказу Пенсійного фонду України від 29 березня 2017 року №213-о «Про звільнення керівників територіальних управлінь Пенсійного фонду України в Черкаській області» - у задоволенні позову відмовлено.

Разом із тим, позивачем на адресу суду першої інстанції не було надано об`єктивних, переконливих доказів як самого факту заподіяння йому шкоди з боку відповідачів, їх протиправної поведінки по відношенню до ОСОБА_1 , так і доказів наявності причинного зв`язку між діями відповідачів щодо звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області та понесеними ним матеріальними витратами, пов`язаними із необхідністю перевезення за власною ініціативою позивача своєї дружини з місця проживання до місця роботи.

Також є неаргументованими посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції при вирішення справи за його позовом практики ЄСПЛ, зокрема, рішення від 9.01.2013 року «Олександр Волков проти України», оскільки, питання, що були предметом розгляду ЄСПЛ за заявою ОСОБА_3 ніяким чином не стосуються предмету спору по даній справі та виниклих між сторонами правовідносин.

Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У спірних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, її конкретний розмір, протиправність (незаконність) поведінки органу державної влади та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

В порушення вимог статті 81 ЦПК України із сторони ОСОБА_1 не було доведено сукупності елементів цивільно-правової відповідальності, не визначено характер та обсяг спричиненої йому матеріальної шкоди, не надано відповідного обґрунтування, не вмотивовано, в чому саме конкретно полягає винна дія або бездіяльність заподіювачів шкоди, відсутнє посилання на причинний зв`язок між протиправними діяннями відповідачів та наслідками, що мали місце для позивача внаслідок таких дій або бездіяльності, зв`язку із чим суд першої інстанції прийшов до правильного та обґрунтованого висновку про відсутність правових передумов для задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.

У відповідності до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Інші доводи, викладені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає.

На підставі статті 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід віднести на рахунок держави, оскільки скаржника звільнено від сплати судового збору згідно положень ч.2 ст.8 ЗУ «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 258, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Пенсійного фонду України, Державної казначейської служби України про стягнення майнової шкоди - залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги віднести на рахунок держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Л.І. Василенко

В.Г. Бородійчук