Справа № 126/471/17
Провадження № 22-ц/801/1748/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Губко В. І.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2019 рокуСправа № 126/471/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Міхасішина І.В., Сопруна В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 10 червня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

Рішення ухвалив суддя Губко В.І.

Рішення ухвалено о 09.24 год. в м. Бершаді Вінницької області.

Дата складення повного судового рішення не відома,

Встановив:

В лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ДП «Укрспирт» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно наказу № 6/34 від 20 лютого 2013 року він з 21 лютого 2013 року працював у ДП «Укрспирт» Бершадське місце провадження діяльності на посаді інженера - теплотехніка І категорії. Наказом № 1/34-к від 17 січня 2017 року його звільнено із займаної посади 19 січня 2017 року у зв`язку зі скороченням штату працівників (п. 1 ст. 40 КЗпП України).

Своє звільнення вважає незаконним, оскільки в порушення ст. 43 КЗпП України його було звільнено із займаної посади без попередньої згоди профспілкового комітету Бершадського МПД ДП «Укрспирт» та профспілкову організацію не було завчасно попереджено про заплановане вивільнення працівників.

Наказом № 3/34 від 07 вересня 2016 року внесено зміни до штатного розпису Бершадського МПД ДП «Укрспирт» та скорочено лише одну займану ним посаду інженера-теплотехніка І категорії, що ставить під сумнів приведення структурних підрозділів та посад у відповідність до потреб виробництва і уникнення дублюючих функцій між структурними підрозділами та працівниками Бершадського МПД, про що зазначено у його персональному попередженні.

Засідання адміністрації та профспілкового комітету відбулось лише 20 вересня 2016 року, тобто уже після скорочення займаної ним посади. Про існування протоколу засідання профспілкового комітету Бершадського МПД ДП «Укрспирт» № 42 від 20 вересня 2016 року йому стало відомо лише 19 січня 2017 року з копії наказу про звільнення.

В порушення ст. 49-2 КЗпП України відповідачем не додержано норм законодавства та не враховано його переважне право на залишення на роботі, не було запропоновано іншу роботу на Бершадському МПД. Відповідач підробив акти від 07 листопада 2016 року та 28 грудня 2016 року про відмову від переведення на іншу роботу.

У зв`язку з цим просив поновити його на посаді інженера-теплотехніка І категорії Бершадського місця провадження діяльності ДП «Укрспирт» з 20 січня 2017 року та стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 20 січня 2017 року по день ухвалення рішення суду.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 06 липня 2017 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішенням у цивільній справі № 126/2317/16-2 за позовом ОСОБА_1 до первинної профспілкової організації Бершадського МПД ДП «Укрспирт» про визнання незаконним та скасування рішення профспілкового комітету.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 18 квітня 2018 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 20 вересня 2018 року провадження у справі зупинено до отримання згоди первинної профспілкової організації МПД ДП «Укрспирт» на звільнення ОСОБА_1 .

Ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 05 березня 2019 року поновлено провадження у справі.

07 червня 2019 року позивач ОСОБА_1 подав до суду розрахунок позовних вимог, згідно якого ним проведено розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 19 січня 2017 року до 07 червня 2019 року включно (за 595 днів), розмір якої з урахуванням коефіцієнту підвищення заробітної плати становить 140 324,62 грн.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 10 червня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді інженера-теплотехніка І категорії Бершадського місця провадження діяльності Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» з 19 січня 2017 року.

Стягнуто з ДП «Укрспирт» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 січня 2017 року до 10 червня 2019 року в розмірі 107 605,75 грн.

В решті вимог відмовлено.

Стягнуто з ДП «Укрспирт» на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Рішення суду про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 3978,70 грн. допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду змінити та стягнути з ДП «Укрспирт» на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 20 січня 2017 року до 10 червня 2019 року включно в розмірі 140 560,46 грн.

Зазначив, що рішення суду в частині визначення розміру заробітної плати за час вимушеного прогулу підлягає зміні з тих підстав, що ним розрахунок такої заробітної плати було проведено за період з 20 січня 2017 року до 07 червня 2019 року включно, тобто за 595 робочих днів; рішення суду ухвалено 10 червня 2019 року, тому час вимушеного прогулу по день ухвалення рішення становитиме 596 робочих днів, що судом не враховано. Крім того при визначені розміру заробітної плати за час вимушеного прогулу суд першої інстанції безпідставно не застосував пункт 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 та не провів коригування середньої заробітної плати на загальний коефіцієнт її підвищення за проміжок часу до вирішення справи.

Відповідач ДП «Укрспирт» відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду позивач ОСОБА_1 оскаржує в частині вирішення судом позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідач рішення суду не оскаржив. Тому суд апеляційної скарги переглядає заочне рішення суду лише в оскаржуваній позивачем частині.

Судом встановлено, що згідно наказу № 6/34-к від 20 лютого 2013 року позивача ОСОБА_1 прийнято на посаду інженера-теплотехніка І категорії у ДП «Укрспирт» (том 1 а. с. 213).

30 грудня 2014 року на підставі наказу № 532-к позивача звільнено з роботи згідно з п. 3 ст. 40 КЗпП України. Наказом № 288 від 23 червня 2016 року поновлено позивача на попередній посаді (том 1 а. с. 213).

Наказом ДП «Укрспирт» № 3/34 від 07 вересня 2016 року затверджено зміни до штатного розпису Бершадського МПД, як складової частини зведеного штатного розпису ДП «Укрспирт» та виведено зі штатного розпису з 07 вересня 2016 року Бершадського МПД ДП «Укрспирт» посаду інженера-теплотехніка І категорії (том 1 а. с. 35, 36).

Згідно наказу ДП «Укрспирт» № 1/34-к від 17 січня 2017 року ОСОБА_1 , інженера-теплотехніка І категорії Бершадського МПД ДП «Укрспирт», звільнено 19 січня 2017 року у зв`язку зі скороченням штату працівників (п. 1 ст. 40 КЗпП) (том 1 а. с. 4, 213).

Судом першої інстанції встановлено, що позивач був членом профспілкового комітету Бершадського МПД ДП «Укрспирт», однак відповідач звільнив його без отримання згоди профспілкового комітету первинної профспілкової організації Бершадського МПД ДП «Укрспирт» та без попередньої згоди вищого виборного органу цієї профспілки, що є порушенням трудового законодавства, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про те, що таке звільнення позивача є незаконним та задовольнив позов в частині поновлення позивача на посаді інженера-теплотехніка І категорії Бершадського МПД ДП «Укрспирт» з 19 січня 2017 року. Рішення суду в цій частині учасниками справи не оскаржується.

Частиною другою статті 235 КЗпП України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

При визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд першої інстанції врахував, що позовна заява ОСОБА_1 про поновлення на його роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, а тому виплата середнього заробітку повинна бути здійснена за весь час вимушеного прогулу.

Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана ця виплата. Нарахування заробітної плати за час вимушеного прогулу провадиться шляхом множення середньоденного заробітку на кількість робочих днів.

За наведених обставин апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 19 січня 2017 року по день ухвалення судового рішення - 10 червня 2019 року (за 595 робочих днів), виходячи із розміру середньоденної заробітної плати позивача - 180,85 грн., що складає 107 605,75 грн.

Доводи апеляційної скарги позивача в тому, що судом першої інстанції зроблено неправильне нарахування суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки розрахунок такої заробітної плати ним було проведено за період з 20 січня 2017 року до 07 червня 2019 року включно, тобто за 595 робочих днів, а рішення суду ухвалено 10 червня 2019 року, тому час вимушеного прогулу по день ухвалення рішення становитиме 596 робочих днів, є безпідставними.

Апеляційним судом перевірено правильність нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу та встановлено, що за період з 20 січня 2017 року до 10 червня 2019 року (день ухвалення рішення) кількість робочих днів складає саме 595 днів (2017 рік - 236 робочих днів; 2018 рік - 250 робочих днів; 2019 рік - 109 робочих днів).

Із наданого позивачем розрахунку позовних вимог від 07 червня 2019 року (том 2 а. с. 68-69) вбачається, що позивачем помилково в грудні 2017 року пораховано 21 робочий день, а не 20 робочих днів. Отже кількість робочих днів за період з 20 січня 2017 року до 07 червня 2019 року включно складає 594 робочих дні, а не 595 робочих днів, як зазначив позивач у розрахунку.

Доводи апеляційної скарги про те, що при визначені розміру заробітної плати за час вимушеного прогулу суд першої інстанції безпідставно не застосував пункт 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 та не провів коригування середньої заробітної плати на загальний коефіцієнт її підвищення за проміжок часу до вирішення справи, також є безпідставними з огляду на таке.

Пунктом 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, передбачено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплати провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не застосував коефіцієнт підвищення заробітної плати, виходячи із того, що згідно довідки № 121 від 31 березня 2017 року заробітна плата позивача в 2016 році перевищувала розмір мінімальної заробітної плати, встановленого Законом України «Про державний бюджет України» на відповідний період, та суду не надані відомості про підвищення посадових окладів на Бершадському МПД ДП «Укрспирт».

Посилання позивача в апеляційній скарзі на необхідність застосування коефіцієнта підвищення мінімальної заробітної плати за період з 01 січня 2017 року до 01 січня 2019 року є безпідставним з огляду на те, що відповідно до пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати середній заробіток коригується на коефіцієнт підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації, а не на коефіцієнт підвищення мінімальної заробітної плати. Позивач суду не надав доказів підвищення тарифних ставок чи посадових окладів на Бершадському МПД ДП «Укрспирт».

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального й процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного і керуючись ст. 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 10 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ.В. Матківська
СуддіІ.В. Міхасішин
В.В. Сопрун