Постанова

Іменем України

27 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 627/1547/16-ц

провадження № 61-17333св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_3 , на рішення апеляційного суду Харківської області від 20 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Кругової С. С., Пилипчук Н. П., Пономаренко Ю. А.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обов`язків.

Позов мотивовано тим, що 16 лютого 2006 року між ним та ОСОБА_2 було укладено безстроковий трудовий договір, згідно якого відповідача прийнято на посаду водія великовантажних автомобілів.

Водій ОСОБА_2 здійснював перевезення вантажу - сухе дитяче харчування за маршрутом Chorzow (PL) - Київ (Україна) автомобілем НОМЕР_1/НОМЕР_2, згідно транспортної заявки № 144-45 від 04 липня 2016 року, яку було складено до договору між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Вєста Україна» про надання транспортно - експедиційних послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному, міжміському та місцевому сполученні № 3718 від 4 липня 2016 року.

Згідно міжнародної товарно - транспортної накладної CMR № 0845903 перевізник прийняв вантаж до перевезення без зауважень до кількості та стану вантажу, його завантаження.

Під час передачі вантажу за СМR № 0845903 від перевізника до отримувача, було складено акт розбіжностей № UA16/155 при прийомці продукції від 12 липня 2016 року, про що зроблено відповідну відмітку в CMR.

Актом розбіжностей № UA16/155 було зафіксовано пошкодження вантажу. Так, при здачі довезеного вантажу отримувачу було виявлено брак товару - пошкоджені ящики в кількості 57 коробів.

Відповідач прийняв вантаж до перевезення без зауважень, а при здачі товару було виявлено пошкодження вантажу, це свідчить, що в діях відповідача присутнє неналежне виконання своїх обов`язків, наявна вина працівника, оскільки останній не проконтролював стан та якість завантаження товару в транспортний засіб, яким здійснював перевезення вантажу, неналежно виконував свої посадові обов`язки, розуміючи, що невірне завантаження, транспортування може призвести до пошкодження вантажу, тим паче, що перевозиться дитяче харчування.

12 жовтня 2016 р. позивачем було сплачено ТОВ «Вєста Україна» вартість пошкодженого при перевезенні вантажу у розмірі 17 508,92 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_2 відшкодування шкоди, завданої працівником при виконанні трудових обов`язків, у розмірі 17 508,92 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 16 лютого 2017 року позов фізичної особи - підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заповідної працівником при виконанні трудових обов`язків, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 17 508,92 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Вирішено питання про стягнення судового збору.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що з вини ОСОБА_2 відбулося пошкодження товару, вартість якого згідно претензії № 27 від 18 липня 2016 року позивач відшкодував в розмірі 17 508,92 грн.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 20 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 16 лютого 2017 року скасовано і ухвалено нове.

В задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заповідної працівником при виконанні трудових обов`язків, відмовлено.

Вирішено питання про стягнення судового збору.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що відповідач працював на посаді водія, яка не підпадає під перелік посад з якими можливе укладання договору про повну матеріальну відповідальність і такий договір взагалі не укладався, відсутні докази вини відповідача.

Короткий зміст вимог та доводів наведених у касаційній скарзі

У травні 2017 ФОП ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_3 . У касаційній скарзі просить скасувати рішення апеляційного суду Харківської області від 20 квітня 2017 року, рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 16 лютого 2017 року залишити без змін.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції вірно застосовано частину другу статті 134 Кодексу законів про працю (далі - КЗпП) України, апеляційний суд в оскарженому рішенні наголошує на невірному застосуванні зовсім іншої підстави матеріальної відповідальності, а саме, пункту першого статті 134 КЗпП України. Товар, що перевозився відповідачем був одержаний працівником під звіт разовим документом - міжнародною товарно-транспортною накладною (CMR) № 0845903. Судом апеляційної інстанції надано невірну правову оцінку посадовим обов`язкам відповідача, покладеним на нього згідно трудового договору, зокрема, обов`язки щодо експедирування вантажу та його збереження. За вказаним перевезенням відповідач не впевнився у правильності завантаження, що призвело до пошкодження вантажу при перевезенні.

Позиція інших учасників справи

У липні 2017 року ОСОБА_2 подав до касаційного суду заперечення на касаційну скаргу, у якому просить відхилити касаційну скаргу, рішення апеляційного суду Харківської області від 20 квітня 2017 року залишити без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 травня 2017 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції, зупинено виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 20 квітня 2017 року в частині стягнення судових витрат до закінчення касаційного провадження у справі.

У червні 2017 року цивільна справі № 627/1547/16-ц надійшла до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Підпунктом 4 пунктом 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У статті 388 ЦПК України зазначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року цивільна справі № 627/1547/16-ц надійшла до Верховного Суду.

11 червня 2019 року цивільна справа передана судді-доповідачу Дундар І. О.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як ФОП та його вид діяльності - вантажний автомобільний транспорт код КВЕД 49.41.

16 лютого 2006 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений безстроковий трудовий договір, згідно якого ОСОБА_2 прийнято на посаду водія великовантажних автомобілів.

Згідно договору відповідач зобов`язаний виконувати перевезення вантажів з повною матеріальною відповідальністю за товар та автомобіль, ремонт автомобіля, експедирування вантажів.

4 липня 2016 року між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Вєста Україна» був укладений договір №3718 про надання транспортно - експедиційних послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному, міжміському та місцевому сполученні.

Водій ОСОБА_2 здійснював перевезення вантажу - сухе дитяче харчування за маршрутом Chorzow (PL) - Київ (Україна) автомобілем НОМЕР_1/НОМЕР_2, згідно транспортної заявки №144-45 від 04 липня 2016 року, яку було складено до договору між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Вєста Україна» про надання транспортно - експедиційних послуг по здійсненню перевезень вантажів автомобільним транспортом у міжнародному, міжміському та місцевому сполученні №3718 від 4 липня 2016 року.

Як вбачається з транспортної заявки №144-145 одержувач вантажу є ТОВ з Іноземними Інвестиціями «Нутриція Україна», перевізник - ФОП ОСОБА_1 , який прийняв вантаж до перевезення без зауважень до кількості та стану вантажу, його завантаження і саме він несе повну матеріальну відповідальність за збереження вантажу з моменту прийняття його до перевезення до моменту передачі вантажу вантажоодержувачу.

Під час передачі вантажу від перевізника до отримувача, було складено акт розбіжностей № UA16/155 при прийомі продукції від 12 липня 2016 року.

Актом розбіжностей № UA16/155 було зафіксовано пошкодження вантажу. Так, при здачі довезеного вантажу отримувачем було виявлено брак товару - пошкодження ящиків в кількості 57 штук.

В акті водій ОСОБА_4 в графі «Особлива думка особи, що бере участь у складанні акту» вказав, що «повністю перебрані всі палети, особливих пошкоджень не має, а саме з його вини пошкоджень не має. Нижні 5 упаковок були покладені впродовж дошки палету и під вантажем верхніх були трошки пом`яті».

Бракована продукція, що належить компанії ТОВ з ІІ «Нутриція Україна», а саме: сухі дитячі суміші, дитячі каші та печиво для дітей в загальній кількості 4082 штуки, повний перелік згідно акту про списання товарів була утилізована, про що свідчить акт утилізації (захоронення) відходів №05/08/16.

18 липня 2016 року на адресу ТОВ «Вєста Україна» ТОВ з ІІ «Нутриція Україна» було направлено претензію №27 від 18 липня 2016 року про компенсування збитків в сумі 17 508,92 грн, в зв`язку з пошкодженням ящиків згідно акту розбіжностей № UA16/155.

ТОВ «Вєста Україна» 18 серпня 2016 року на адресу ФОП ОСОБА_1 було направлено вимогу вих. №2259 про сплату вартості пошкодженого вантажу у розмірі 17 508,92 грн.

12 жовтня 2016 року ФОП ОСОБА_1 було відшкодовано ТОВ «Вєста Україна» вартість пошкодженого вантажу згідно вимоги вих. №2259 від 18 серпня 2016 року в розмірі 17 508,92 грн.

Статтею 138 КЗпП України встановлено, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Статтею 130 КЗпП України встановлено, зокрема, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Отже, стягнення матеріальної шкоди, завданої працівником при виконанні трудових обов`язків, може мати місце лише при встановленні судом наявності обов`язкових складових для настання матеріальної відповідальності, а саме: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що позивач не надав суду достатніх і належних доказів, які б підтверджували вину відповідача у пошкодженні вантажу.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції, правильно встановивши характер спірних правовідносин, дослідивши наявні у справі докази, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки Верховного Суду

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлене без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення залишити без змін.

Виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 20 квітня 2017 року в частині стягнення судових витрат підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 20 квітня 2017 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення апеляційного суду Харківської області від 20 квітня 2017 року в частині стягнення судових витрат.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат