Провадження № 2/127/3681/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2019 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Ан О.В.,

за участю секретаря Власюк І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила визнати його таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 . Позов мотивований тим, що позивач являється власником вищезазначеної квартири. В ній зареєстрований її син ОСОБА_2 однак там не проживає тривалий час. Реєстрація відповідача слугує перешкодою для отримання позивачем субсидії, що й стало підставою звернення до суду.

Ухвалою суду від 27.09.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

04.11.2019 року ОСОБА_1 подала заяву в якій просила допустити рішення суду до негайного виконання з метою отримання субсидії з листопада 2019 року.

Позивач до судового засідання не прибула, однак до суду подала заяву відповідно до якої просила розглянути справу за її відсутності.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, однак до суду подав заяву про визнання позову та про розгляд справи без його участі.

Третя особа до судового засідання не з`явився про причини неявки до суду не повідомив, хоча про місце, дату та час судового засідання був повідомлений належним чином.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 являється власником квартири АДРЕСА_1 (свідоцтво та договір на 5, 6 а.с.).

В квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 (довідка на 4 а.с.).

ОСОБА_2 не проживає у вищевказаній квартирі з вересня 2003 року (акт на 3 а.с.).

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження житлового приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.

За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Враховуючи визнання позовних вимог стороною відповідача і таке визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб, позов про визнання особи такою, що втратила право користування житлом підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: 1) стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць; 2) присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; 3) відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, - у межах суми стягнення за один місяць; 4) поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника; 5) відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала; 6) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб; 7) примусову госпіталізацію чи продовження строку примусової госпіталізації до протитуберкульозного закладу; 8) встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України; 9) надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку; 10) видачу або продовження обмежувального припису.

Враховуючи, що нормами закону встановлений вичерпний перелік справ в яких можливе допущення рішення до негайного виконання, та відсутність в даному переліку такої категорії справ як визнання особи такою, що втратила право користування, відсутності доказів необхідності допуску рішення до негайного виконання, - в задоволенні вимог позивача про допущення рішення суду до негайного виконання належить відмовити.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягнення на користь позивача 384,20 грн в рахунок компенсації сплаченого судового збору. Крім того згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50% сплаченого судового збору, що складає 384,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 7, 12, 13, 81, 89, 141, 244, 263, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про допущення рішення суду до негайного виконання відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 384 (триста вісімдесят чотири) грн 20 коп в рахунок відшкодування судових витрат.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 384 (триста вісімдесят чотири) грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26.11.2019 року.

Позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Третя особа ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя: