Постанова

Іменем України

07 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 442/3922/14

провадження № 61-31571св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Жданової В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач 1 - ОСОБА_1 ,

відповідач 2 - ОСОБА_2 ,

відповідач 3 - ОСОБА_3 ,

відповідач 4 - ОСОБА_4 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Львівської області у складі колегії суддів: Бойко С. М., Берези В. І., Штефаніци Ю. Г. від 06 вересня 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з указаним позовом, у якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь банку заборгованість за кредитним договором, укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , у розмірі 68 326, 61 дол. США, яка станом на 16 травня 2013 року складається із 29 563 дол. США заборгованості за тілом кредиту, 23 967, 58 дол. США заборгованості за процентами за користування кредитом, 1 260, 72 дол. США заборгованості по комісії за користування кредитом, 10 251, 86 дол. США пені за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором, 31, 29 дол. США штрау (фіксована частина), 3 252,16 дол. США штрафу (процентна складова).

Позов мотивовано тим, що 12 березня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитну угоду, за умовами якої ЗАТ КБ «ПриватБанк» надало позичальнику кредит у розмірі 50 000 дол. США строком до 12 березня 2013 року зі сплатою 16 % річних (а при порушенні зобов`язань з погашення кредиту - 32 % від суми залишку непогашеної заборгованості) за користування кредитними коштами.

Виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором забезпечено порукою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на підставі укладених 12 березня 2008 року між банком та кожним із них окремих договорів поруки, та ОСОБА_4 на підставі укладеного 19 грудня 2008 року між банком та поручителем договором поруки.

Посилаючись на неналежне виконаннями відповідачами своїх зобов`язань, внаслідок чого утворилась заборгованість, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило задовольнити позовні вимоги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, врахував, що на виконання умов договору поруки, укладеного ЗАТ КБ «ПриватБанк» з поручителем ОСОБА_3 , зазначене в договорі майно (транспортні засоби) були передані банку для реалізації у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим дійшов висновку про те, що позивач вже реалізував захист свого права на стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом продажу майна поручителя ОСОБА_3 і доказів про наявність заборгованості з урахуванням суми відчуженого майна поручителя не надав.

Короткий зміст рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 06 вересня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06 квітня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 12 березня 2008 року № E/V3637/1 у розмірі 68 326 дол. США. В задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про солідарне стягнення заборгованості із ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду, врахував, що належні на праві власності поручителю ОСОБА_3 транспортні засоби, які були предметом договору поруки, передані банку для їх реалізації у рахунок погашення заборгованості позивальника ОСОБА_1 за кредитним договором, та вподальшому реалізовані для погашення заборгованості, однак отримана сума не погасила нарахований банком розмір заборгованості позивальника, а тому залишок несплаченої заборгованості підлягає солідарному стягненню з ОСОБА_1 та поручителів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 .

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення апеляційного суду Львівської області від 06 вересня 2016 року залишено без змін.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У червні 2017 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду, передавши справу на новий судовий розгляд.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд вийшов за межі позовних вимог, зазначивши про стягнення з позичальника та поручителя 1, позичальника та поручителя 2 обумовлену суму боргу, що є подвійним стягненням. Оскільки умовами договорів поруки не передбачено право банку на стягнення солідарної заборгованості, передбачені частиною третьою статті 554 ЦК України підстави для солідарної відповідальності відсутні. Суд не врахував, що надані письмові пояснення позивача щодо реалізації транспортних засобів для погашення кредитної заборгованості ОСОБА_1 не є документом, який підтверджує перехід прав і обов`язків суб`єкта договірних правовідносин. Також апеляційним судом не взято до уваги, що у платіжних документах, які підтверджують реалізацію транспортних засобів та зарахування обумовлених коштів, відсутні реквізити призначення платежу, а тому сплачені суми спрямовані на рахунок банку з метою погашення існуючого боргу.

Заперечень на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не подано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу № 442/3922/14 з суду першої інстанції.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року вказана справа передана до Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду відповідає.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами установлено, що 12 березня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитну угоду №E/V 3637 та в рамках цієї угоди договір про видачу траншу E/V 3637/1, відповідно до умов яких позичальнику надано одним траншем кредит на споживчі потреби в сумі 50 000 дол. США на строк до 12 березня 2013 року зі сплатою 16 % річних (а при порушенні зобов`язань по погашенню кредиту - 32 % від суми залишку непогашеної заборгованості) за користування кредитними коштами та винагороди за ведення кредитної справи у розмірі 0, 5 % від суми траншу, шляхом внесення щомісячних платежів відповідно до Графіку погашення кредиту, відсотків і винагороди (Додаток №1 до договору). За порушення позичальником зобов`язань по поверненню кредитних коштів передбачена відповідальність у виді пені та штрафу.

Виконання зобов`язань за кредитним договором (угодою) забезпечено порукою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на підставі укладених банком з кожним із них окремих договорів поруки від 12 березня 2008 року та 19 грудня 2008 року.

Договором поруки від 12 березня 2008 року, укладеним між банком, ОСОБА_1 та поручителем ОСОБА_3 , передбачено, що при неможливості виконання боржником своїх зобов`язань згідно кредитної угоди в повному обсязі, поручитель ОСОБА_3 відповідає перед кредитором наступним майном, належним їй на праві власності: автомобіль марки Mercedes-Benz 1843LS, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та н/причіп Krone SDP 24 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , на суму 282 800 грн. (56 000 дол. США). Договір припиняється з моменту виконання своїх зобов`язань в повному обсязі.

Договором поруки, укладеним 12 березня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк», встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором за невиконання обов`язків за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник. Строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу встановлено у п`ять років.

Аналогічні умови викладені і у договорі поруки від 19 березня 2008 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 .

У пункті 2.3.9 кредитного договору передбачено, що при настанні подій, передбачених пунктом 2.3.3., зокрема, порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, банк має право стягнути кредит до настання термінів, передбачених договором, у тому числі шляхом звернення стягнення на закладне майно, а також реалізувати свої вимоги, що випливають з даної угоди, за рахунок іншого майна позичальника, його гарантів, поручителів відповідно до діючого законодавства.

28 травня 2009 року актами прийому автомобіля та причіпа ОСОБА_1 передав уповноваженому працівнику банку заставне майно, власником якого була майновий поручитель ОСОБА_3 , і яким забезпечено виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором відповідно до договору поруки від 12 березня 2008 року.

22 червня 2009 року ОСОБА_3 оформила нотаріально посвідчену довіреність, якою уповноважила, зокрема, зазначеного в акті уповноваженого предстаника банку на розпорядження траспортним засобом - причіпом Krone SDP 24, реєстраційний номер НОМЕР_3 з правом одержання належні їй від реалізації транспортного засобу грошові суми.

Відповідно до звітів про експертну оцінку транспортних засобів, складених 01 та 07 липня 2009 року, ринкова вартість автомобіль Mercedes-Benz 1843LS становила 142 000 грн., а н/причіп Krone SDP 24 - 52 000 грн.

17 вересня 2009 року транспортні засоби знято з обліку для реалізації.

Таким чином, належні на праві власності поручителю ОСОБА_3 транспортні засоби, які зазначені в договорі поруки від 12 березня 2008 року, передані банку для їх реалізації у рахунок погашення заборгованості позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором.

З наданої апеляційному суду ПАТ КБ «ПриватБанк» інформації вбачається, що автомобіль Mercedes-Benz 1843LS реалізовано за ціною 143 024 грн 94 коп., з яких на погашення кредиту надійшло 140 225 грн 91 коп., що еквівалентно 17 495,87 дол. США.

Н/причіп Krone SDP 24 реалізовано за ціною 24 349 грн 95 коп., що еквівалентно 3 028,48 дол. США, і вказана сума зарахована у рахунок погашення заборгованості.

Оскільки суми коштів, отриманих від реалізації автомобіля та причіпа, не вистачило для погашення кредитної заборгованості, станом на 16 травня 2013 року за позичальником рахувалась заборгованість в розмірі 68 326,61 дол. США, з якої: 29 563 дол. США - заборгованість за тілом кредиту; 23 967,58 дол. США - заборгованість по процентах за користування кредитом; 1 260,72 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 10 251,86 дол. США - пеня за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором; 31,29 дол. США - штраф (фіксована частина); 3252,16 дол. США - штраф (процентна складова).

03 травня 2014 року позивач надіслав відповідачам письмову вимогу від 12 квітня 2014 року про погашення заборгованості за кредитним договором, яка залишилась без виконання, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині першій статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (частина перша статті 546 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Стаття 554 ЦК України встановлює, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Норми права, що регулюють інститут поруки, не передбачають солідарної відповідальності поручителів між собою за різними договорами поруки, якщо цими договорами не передбачено іншого.

Відповідно до частини першої статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відтак, з огляду на солідарний обов`язок перед кредитором боржника за основним зобов`язанням з поручителями, кредитор має право вибору звернення з вимогою до них разом чи до будь-кого з них окремо.

Право особи заявити однорідні позовні вимоги до кількох відповідачів передбачена у процесуальному законі незалежно від того, чи існує між цими відповідачами солідарне зобов`язання. Спільний розгляд позовних вимог кредитора до боржника за основним зобов`язанням і кількох поручителів не створює солідарного обов`язку для останніх між собою.

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє відповідне право кредитора.

Судом апеляційної інстанції враховано, що позивач уклав з поручителями окремі договори поруки. Ці договори не передбачають солідарної відповідальності поручителів між собою. Відповідальність кожного з поручителів перед позивачем є солідарною з позичальником як боржником за основним зобов`язанням.

Встановивши, що належні на праві власності ОСОБА_3 транспортні засоби, які зазначені у договорі поруки від 12 березня 2008 року, та якими поручитель відповідала перед кредитором, були передані банку для їх реалізації у рахунок погашення заборгованості позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що порука ОСОБА_3 відповідно до пунтку 6 укладеного договору поруки від 12 березня 2008 року є припиненою.

На підставі належним чином оціненого розрахунку заборгованості за кредитним договором, а також врахувавши суму коштів, отриманих від реалізації автомобіля та причіпа, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність доказів на підтвердження повного виконання перед банком зобов`язань ОСОБА_1 та його поручителів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 за укладеним кредитним договором.

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду погоджується з висновком апеляційного суду, який врахувавши відсутність підстав для припинення поруки ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , яка відповідно до пункту 12 укладених між ПАТ КБ «ПриватБанк» та останніми договорів поруки припиняється після закінчення п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту, дійшов правильного висновку про солідарне стягнення із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також із ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 12 березня 2008 року № E/V3637/1 у визначеному судом розмірі.

Доводи касаційної скарги з посиланням на подвійне стягнення заборгованості є безпідставними, оскільки огляду на солідарний обов`язок перед кредитором боржника за основним зобов`язанням з поручителями, кредитор має право вибору звернення з вимогою до них разом чи до будь-кого з них окремо.

Статтею 541 ЦК України визначено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, а тому застосування до спірних правовідносин апеляційним судом положень статті 554 ЦК України є правомірним.

Інші доводи касаційної скарги також не спростовують висновку апеляційного суду, обґрунтовано викладеного у мотивувальній частині судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду щодо їх оцінки.

Частиною першою статті 410 ЦПК України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 06 вересня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Жданова

Судді :В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
В. А. Стрільчук
М. Ю. Тітов