Провадження № 2/760/5432/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

16 жовтня 2019 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Козленко Г.О.,

за участю секретаря - Хліменкової А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю, вселення,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до Солом`янського районного суду міста Києва з вказаним позовом та просить усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні власністю шляхом вселення в квартиру АДРЕСА_1 , зобов`язати ОСОБА_2 не чинити позивачу перешкоди в користуванні власністю, квартирою АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

В обґрунтування позовної заяви зазначила, що ѕ частини квартири АДРЕСА_1 належить позивачу на праві приватної власності на підставі договору міни від 18.10.2017 укладеного між позивачем та ОСОБА_3 . Зазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом КМНО Горбуновою Л.В. і зареєстрований в реєстрі за №2210. Право власності позивача на частину зазначеної квартири зареєстровано в державному реєстрі прав на нерухоме майно, запис про право власності 22880524. Також зазначила, що раніше квартира належала двом співвласникам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , при цьому ОСОБА_3 належало ѕ частини квартири, а ОСОБА_5 ј частина вказаної квартири. На теперішній час ОСОБА_5 померла і після її смерті в квартирі залишився мешкати її син, ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_1 також зазначила, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва в справі № 760/7034/17ц від 26 вересня 2017 року за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 . Однак, ОСОБА_2 своє право власності на нерухоме майно в державному реєстрі прав на нерухоме майно не зареєстрував.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 01.03.2010 визначений порядок користування квартирою: рішенням суду позов ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 задоволено. В користування ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виділено житлову кімнату площею 16.7 кв.м, а ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в користування виділено кімнату площею 10,7 кв.м. ОСОБА_1 вказує на те, що житлова площа квартири складає 27,4 кв.м, а позивачу на праві власності належить 3/4 частини вказаної квартири, частина житлової площі яка припадає на позивача складає 20,55 кв.м.

На теперішній час в квартирі мешкає ОСОБА_2 , який прийняв спадщину після смерті матері, ОСОБА_5 , і є власником 1/4 частини квартири за рішенням суду, але не оформив її належним чином шляхом реєстрації в реєстрі речових прав.

Протягом 2017-2019 років, позивач кілька разів особисто та через свого представника намагалася вселитися в належну їй частину квартири, але з`ясувалося, що замки вхідних дверей квартири змінені і ключі передані останній попереднім власником, не підходять.

Відповідач в квартиру позивача не пускає, остання не має ключів від вхідних дверей квартири, що унеможливлює користування належній позивачу власністю. Остання особисто та через свого представника неодноразово зверталася до відповідача з проханням не перешкоджати їй в користуванні своєю власністю, але добровільно, відповідач цього робити не бажає, в квартиру не впускав, висловлював на адресу позивача погрози. Позивач зареєстрована в спірній квартирі і придбала її саме для особистого проживання.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 26.04.2019 відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю, вселення.

Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, 16.10.2019 від представника позивача Луценко В .Ю. надійшло через канцелярію суду клопотання, відповідно до якого останній не заперечував проти заочного розгляду справи, просив розглянути справу за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, суду не було подано відзив на позов або будь-які інші заяви чи клопотання з процесуальних питань.

Згідно вимог ст.280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Вивчивши матеріали справи, письмові докази, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, приходить до наступного висновку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування ѕ частки квартири від 24.11.2010 укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лихолат І.П., зареєстрованого в реєстрі за № 945 - ОСОБА_7 подарувала, а ОСОБА_4 прийняла в дар ѕ частки квартири, які є предметом цього договору, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 01.03.2010 задоволено позов ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , третя особа: Комунальне підприємство «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної у м. Києві ради про визначення порядку користування жилим приміщенням, зміну договору найму житлового приміщення та зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні власністю. Визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , згідно якого виділено у користування ОСОБА_6 , ОСОБА_7 жилу кімнату площею 16,7 кв.м, а ОСОБА_5 , ОСОБА_2 - жилу кімнату площею 10,7 кв.м у квартирі АДРЕСА_1 . Місця загального користування - кухню, ванну кімнату, туалет, коридор в квартирі АДРЕСА_1 залишено у спільному користуванні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . Зобов`язано КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної у м. Києві ради укласти з ОСОБА_6 окремий договір найму на кімнату площею 16,7 кв.м у квартирі АДРЕСА_1 . Зобов`язано КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської районної у м. Києві ради укласти з ОСОБА_5 окремий договір найму на кімнату площею 10,7 кв.м у квартирі АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_5 , ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у користуванні кімнатою 16,7 кв.м у квартирі АДРЕСА_1 та місцями загального користування.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 26.09.2019 задоволено позов ОСОБА_2 до Київської міської ради, Процівської сільської ради Бориспільського району Київської області, третя особа: П`ята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування та зокрема визнано за ОСОБА_2 право власності на ј частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 .

Відповідно до договору міни від 18.10.2019 укладеного між ОСОБА_4 , в особі представника ОСОБА_10 та ОСОБА_11 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, вбачається, що за цим договором кожна із сторін передає другій стороні у власність одну частку квартири в обмін на іншу частку квартири на зазначених умовах: ОСОБА_4 передає у власність ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 приймає у власність ѕ частки квартири АДРЕСА_1 , що складається з двох жилих кімнат загальною площею 43,30 кв.м, житловою площею 27,60 кв.м. ОСОБА_1 передає у власність ОСОБА_4 , а ОСОБА_4 приймає у власність Ѕ частку квартири АДРЕСА_3 загальною площею 45,7 кв.м.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.10.2019, вбачається, що об`єкт нерухомого майна: квартира за адресою: АДРЕСА_1 , власник: ОСОБА_1 , розмір частки: ѕ.

З довідки про реєстрацію місця проживання особи наданою відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА, встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 09.11.2017.

В матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 від 09.12.2017, яка адресована Начальнику поліції Солом`янського району м. Києва, відповідно до якої ОСОБА_1 просила прийняти міри та притягнути ОСОБА_13 до відповідальності згідно чинного законодавства та посприяти останній вселитися у вищевказану квартиру.

З відповіді Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві від 2017 року вбачається, що під час проведення перевірки в обставинах подій ознак кримінального правопорушення не встановлено. Додатково повідомлено, що між мешканцями квартири АДРЕСА_1 виникли цивільно-правові відносини, з даного приводу рекомендовано звертатися до суду.

Також в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якій позивач просить відповідача не здійснювати злочинні діяння та передати ключі від вхідної двері.

З заяви ОСОБА_1 до начальника поліції Солом`янського району м. Києва від 12.09.2019 вбачається, що остання просить розібратися та прийняти міри для законного користування свого житла та якнайшвидшого вселення у вказану квартиру.

Відповідно до Висновку від 31 грудня 2017 року, затвердженого начальником Солом`янського УП ГУ НП в місті Києві, 31.12.2017 до чергової частини Солом`янського УП ГУ НП в місті Києві надійшла заява ОСОБА_1 . Під час проведення перевірки в своєму поясненні ОСОБА_1 заключила договір міни та повинна переїхати жити до квартири АДРЕСА_1 , але мешканці даної квартири ОСОБА_2 та ОСОБА_2 її до квартири не впускають.

Крім того, в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 до начальника управління патрульної поліції у м. Києві від 29.03.2019, відповідно до якої просила посприяти в усуненні перешкоди, допомогти вселити останню з сім`єю в вищевказану квартиру.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно до ст.ст.317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ст.ст.15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності є найбільш фундаментальним речовим правом, яке створює основну юридичну передумову для нормального функціонування цивільного обороту.

Найбільш ефективним і поширеним способом відновлення порушених прав та законних інтересів власника є судовий захист. Судовий захист права власності у порядку цивільного судочинства здійснюється за вимогами, серед яких:

- про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном;

- про відшкодування шкоди, заподіяної майну, або збитків, завданих порушенням прав власника;

- про визнання недійсними договорів та про визнання договорів дійсними - у випадках, передбачених ЦК України.

За приписами ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Таким чином, частина 3 вищевказаної норми надає кожному із співвласників право вимагати надання йому у володіння та користування конкретної частини майна в натурі, в розмірі, адекватному їх часткам у праві спільної часткової власності. У принципі, можливе виділення у володіння та користування співвласників також таких частин у спільному майні, які не співпадатимуть з їх ідеальними частками.

В ході судового розгляду встановлено, що позивачу на праві власності належить 3/4 частини спірної квартири і ця обставина ніким не оспорюється.

Національне законодавство декларує володільцю майна право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, оскільки це є невід`ємною частиною реалізації особою її права власності.

Порядок виділення у володіння та користування конкретної частини майна в натурі передбачає наявність декількох співвласників майна, що є їхньою спільною частковою власністю.

При цьому суд враховує, що у випадку гіпотетичної зміни складу співвласників внаслідок успадкування частки у праві спільної часткової власності чи її відчуження за договором, для нового співвласника встановлений раніше порядок володіння та користування спільним майном буде обов`язковим.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно положень ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16 Верховний Суд України зазначив, що згідно з положеннями ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Суд знаходить вказану обставину такою, що доводить факт здійснення ОСОБА_2 перешкод ОСОБА_1 у користуванні її власністю та вважає, що належним способом захисту порушеного права останньої на володіння 3/4 частиною квартири за адресою: АДРЕСА_1 буде її вселення у квартиру та зобов`язання відповідача не чинити їй перешкод у користуванні, а тому позов підлягає задоволенню.

Питання щодо судових витрат суд вирішує наступним чином.

В позовній заяві позивач вказує, що відповідно до попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи судові витрати будуть складатися у сумі судового збору та витрат на оплату юридичних послуг в сумі 10000 грн.

Відповідно до ст.ст.137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі.

При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених ч.2 ст.15 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 в справі № 372/1010/16-ц, який з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України має враховуватися судом.

Так, представництво інтересів позивача в суді здійснювалось адвокатом Луценком В .Ю. відповідно до угоди про надання правової допомоги від 14 червня 2019 року. Однак, ні позивачем ні її представником не надано до суду квитанції про оплату правової допомоги та обґрунтованого розрахунку витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги.

За таких обставин, вимога про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 10000 грн з відповідача на користь позивача не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768, 40 грн, сплачений нею при зверненні до суду.

Керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.15, 16, 317, 319, 321, 358, 391 ЦК України, ст.ст.12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 267, 273, 274, 280, 354, 355 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю, вселення - задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1 та зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору 768,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя - Г.О. Козленко