КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 753/15891/18

15 серпня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Невідомої Т.О.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Литвиненко-Коренюк Наталі Леонідівни на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 травня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Цимбал І.К., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат, -

в с т а н о в и в :

17 серпня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 08.08.1997 року по 29.10.2014 року. У цьому шлюбі у них народилось двоє дітей: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Діти проживають з нею і за рішенням суду на їх утримання з відповідача були стягнуті аліменти по 2000,00 грн. на кожну дитину щомісячно. Наразі син досяг повноліття і стягнення аліментів на нього припинено, аліменти стягуються на утримання доньки у розмірі 2000,00 грн. щомісячно. Визначеного розміру аліментів на малолітню доньку не достатньо для її належного утримання, враховуючи зріст цін та потреби дитини та з урахуванням її віку. При цьому майновий стан відповідача покращився, а тому останній може сплачувати аліменти на утримання доньки у більшому розмірі.

Крім того, нею понесені додаткові витрати, пов`язані з оплатою навчання доньки англійської мови, фортепіано, занять танцями, оздоровлення дітей в літній період, харчування у школі.

Враховуючи наведене просила суд збільшити розмір аліментів та щомісячно стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 10 000 грн. щомісячно; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 19432,28 грн.; допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць; стягнути з відповідача понесені нею судові витрати в сумі 16 960 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 травня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 4 000 грн. щомісячно, починаючи з 17.08.2006 року та до повноліття дитини, який підлягає індексації відповідно до закону.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 в розмірі 9 667 грн. 50 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення в межах стягнення аліментів за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 704, 80 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 25 червня 2019 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Литвиненко-Коренюк Наталя Леонідівна надіслала апеляційну скаргу, в якій просила рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в частині збільшення розміру аліментів до 4 000 грн. та стягнення невизнаних відповідачем додаткових витрат на суму 1 450 грн.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не було досліджено всіх обставин, які мають істотне значення для справи.

Зазначила, що судом невірно встановлено, що відповідач не сплачує аліменти на сина ОСОБА_4 у зв`язку з досягненням повноліття, оскільки за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 травня 2018 року з нього стягуються аліменти на повнолітнього сина в сумі 3000 грн. щомісячно, з 27 квітня 2017 року до 30 червня 2020 року, що суттєво впливає на майновий стан відповідача.

Судом не з`ясовано дійсну суму виплат платника аліментів за виконавчими провадженнями, яка становить понад 5000 грн. щомісячно.

Також судом не взято до уваги те, що відповідач офіційно працює менеджером з щомісячним окладом 5220 грн. та з відрахуванням податків та зборів отримує заробітну плату в сумі 4202,10 грн. Тому відповідач змушений був взяти гроші в борг для сплати аліментів і сума позики на даний час становить 60000 грн.

Посилалася на те, що висновки суду першої інстанції щодо укладення відповідачем договору дарування його частки у ТОВ «АМТ-Україна» не відповідають обставинам справи. Вважала помилковим висновок суду першої інстанції про те, що відповідач придбав частку ТОВ «АМТ-Україна» з розміром внеску 1 793 250 грн., оскільки частка була збільшена за рахунок його частини майна, придбаного за час шлюбу.

Висновок суду про те, що обороти на рахунку відповідача становили 2 182 729,30 грн. є помилковим, оскільки рахунок належить не відповідачу, а юридичній особі та вказана сума є оборотом підприємства а не прибутком підприємства. При цьому вихідний залишок на кінець року становив в пасиві 408,64 грн.

Звертала увагу й на те, що відповідачем визнано додаткові витрати на утримання доньки на суму 8217,50 грн., однак не визнаються додаткові витрати в сумі 1450 грн., оскільки позивачкою не доведено, що понесені нею витрати на заняття дитини англійською мовою окремо від програми, передбаченої Міністерством освіти і науки України для навчальних закладів базової загальної середньої освіти, придбання відповідних комплектів підручників, викликані саме особливими обставинами. Крім того, відвідування курсів англійської мови відноситься до загального розвитку дитини і не є обов`язковим, а є добровільним волевиявленням матері дитини.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на штучно створені відповідачем обставини щодо його фінансового стану з метою приховування реального доходу останнього. Крім того, переважна частина подій, зокрема, щодо відчуження майна відповідача на користь третіх осіб, мали місце вже після звернення до суду з даним позовом.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Литвиненко-Коренюк Наталя Леонідівна повністю підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Новак Наталія Юріївна в судовому засіданні просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 08.08.1997 року, який було розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29.10.2014 року (а.с. 10, 14 - 16).

У цьому шлюбі у сторін народилось двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12,13).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.08.2016року з відповідача на користь позивача на утримання дітей було стягнуто аліменти по 2000 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 17.05.2016 (а.с. 17).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17.05.2018 з відповідача на користь позивача на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, стягнуто аліменти в сумі 3000 грн. щомісячно, починаючи з 27.04.2017 року по 30.06.2020 року (а.с. 21, 11-114).

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки, ОСОБА_2 посилалася на те, що визначеного рішенням суду розміру аліментів на малолітню доньку в сумі 2000,00 грн. не достатньо для її належного утримання, враховуючи зріст цін та потреби дитини та з урахуванням її віку. При цьому майновий стан відповідача покращився, а тому останній може сплачувати аліменти у більшому розмірі.

Задовольняючи частково дану вимогу, суд першої інстанції виходив з того, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів з відповідача на утримання доньки, матеріальний стан відповідача значно покращився й обставин, які б перешкоджали збільшенню розміру аліментів судом не встановлено, тому дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 4 000 грн., щомісячно до повноліття дитини.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, так як він не ґрунтується на встановлених фактичних обставинах справи, досліджених судом доказах та вимогах матеріального права, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог статті 8 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Стаття 180 СК України визначає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною першою статті 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід або частину доходу одержує в натурі.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи наведене, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених в судовому порядку підстав, передбачених статтею 192 СК України.

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм права, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 СК України «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 СК України «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 СК України «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

До підстав визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, що фактично є зміною розміру, стаття 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно частин 2-3 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Судом першої інстанції враховано, що з часу призначення аліментів відбулись суттєві зміни в законодавстві, спрямовані на забезпечення необхідного та достатнього гармонійного розвитку дитини, проаналізувавши норми Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», проте не приділено достатньої уваги тому, що збільшення раніше встановленого розміру аліментів можливе за наявності доведених позивачем підстав, передбачених статтею 192 СК України.

У силу ч.ч.1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У відповідності до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

Вважаючи доведеним факт покращення матеріального стану відповідача, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість останнього сплачувати аліменти у більшому розмірі.

До такого висновку суд дійшов, взявши до уваги те, що в квітні 2018 року відповідач придбав частку ТОВ «АМТ-Україна» з розміром внеску 1 793 250 грн., яке з того часу взяло участь у 10 тендерах із застосуванням механізму державних закупівель очікуваної вартості 6523831,32 грн. Крім того, протягом 2018 року вище вказана юридична особа взяла участь у 8 тендерах із загальною вартістю пропозицій 3000000 грн. Також вказана юридична особа перемогла у трьох тендерах із загальною сумою контрактів 847556,70 грн. Відповідно до виписки по банківському рахунку відповідача за 2018 рік оборот коштів становить 2182729,30 грн.

Разом з тим, надаючи оцінку вказаним доказам, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що банківський рахунок НОМЕР_1 , відкритий у АТ КБ «ПриватБанк» належить не відповідачу ОСОБА_1 , а ТОВ «АМТ-Україна», та що сума 2182729,30 грн. це обороти підприємства, а не його прибуток, тому доводи апеляційної скарги про неправильність таких висновків суду першої інстанції в цій частині є обґрунтованими.

На припущеннях ґрунтується також висновок суду першої інстанції про те, що договір позики від 01.03.2019 року та договір дарування належної відповідачу частки 99% у ТОВ «АМТ-Україна» від 02.04.2019 року (а.с.160-161, 196) є спробою відповідача приховати своє реальне фінансове становище, адже не є логічним, об`єктивним та обґрунтованим, що при наявності у відповідача боргового зобов`язання перед особою та незадовільного фінансового стану, останній здійснює кредитору не продаж своєї частки у ТОВ «АМТ-Україна» або взаємозалік, а дарує її фактично сторонній особі.

При цьому, зробивши наведене вище припущення, районний суд не врахував, що відчуження частки статутного капіталу не має системного характеру, є певним правочином і не може бути підставою для зміни розміру платежів, що мають постійний, щомісячний характер та підлягають сплаті тривалий проміжок часу, що узгоджується з правовим висновком, наведеним в постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі № 640/16750/16-ц. Крім того, в даній постанові Верховний Суд вказав, що дохід, отриманий від продажу статутного фонду (капіталу) та пов`язаних з ними корпоративних прав, не входить до переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року №146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». Тобто, навіть, в разі продажу (що мало місце на думку сторони позивача), а не дарування, частки в товаристві, вказана обставина сама по собі не могла бути підставою для збільшення розміру аліментів.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.08.2016 року з відповідача на користь позивача на утримання дітей було стягнуто аліменти по 2000 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 17.05.2016 (а.с. 17).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17.05.2018 з відповідача на користь позивачки на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, стягнуто аліменти в сумі 3000 грн. щомісячно, починаючи з 27.04.2017 року по 30.06.2020 року (а.с. 21, 11-114).

Таким чином, щомісячні аліментні зобов`язання ОСОБА_1 не зменшились, а збільшились на 1000,00 грн. та становлять 5000 грн.

При цьому, з довідок ТОВ «АМТ-Україна» від 07.12.2018 року та від 07.03.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 з 04.12.2018 займає посаду менеджера з питань регіонального розвитку у ТОВ «АМТ-Україна» та отримує заробітну плату після утримання податків та зборів в розмірі 4202,10 грн. (а.с. 142, 159).

Висновок суду про те, що дані довідки не відображають дійсних обставин щодо фінансового стану відповідача, створені штучно, з метою приховування реального доходу останньогоє припущенням, а рішення суду не може грунтуватись на припущеннях.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку про те, що надані позивачкою докази не підтверджують істотне покращення матеріального стану відповідача.

Суд першої інстанції не надав належну оцінку наявним у справі доказам щодо матеріального становища відповідача, висновки суду базуються на поясненнях позивачки та фактично є припущеннями, що суперечить вимогам чинного законодавства. Оцінюючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги довідку про заробітну плату відповідача та загальний розмір його щомісячних аліментних зобов`язань і дійшов помилкового висновку про наявність підстав, передбачених статтею 192 СК України, для збільшення розміру аліментів, визначених рішенням суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що позивачка не надала доказів суттєвого покращення матеріального стану відповідача та наявності підстав для збільшення стягнутої з нього суми аліментів з урахуванням вимог ст. 192 СК України.

За таких обставин, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 травня 2019 року підлягає скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 4 000 грн. щомісячно, починаючи з 17.08.2018 року та до повноліття дитини з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні вимоги ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів в повному обсязі.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину, ОСОБА_2 посилалася на те, що нею понесено додаткові витрати на утримання доньки ОСОБА_3 , тому з відповідача підлягають стягненню вказані витрати у розмірі 19432,28 грн.

Задовольняючи частково позовну вимогу про стягнення додаткових витрат на загальну суму 9667,50 коп., суд першої інстанції виходив з того, що відповідач частково визнав суму понесених позивачкою додаткових витрат на дитину на придбання закордонного паспорта, відпочинок дітей, придбання навчальних посібників, одягу для танців, тому в цій частині додаткового обґрунтування не потрібно. Не визнані відповідачем додаткові витрати по оплаті вартості занять доньки по вивченню англійської мови також підлягають стягненню з відповідача, так як такі витрати зумовлені розвитком здібностей дитини і відповідачем дані обставини не спростовані. Та обставина, що донька сторін вивчає англійську мову у шкільному навчальному закладі, не свідчить про те, що додаткові зайняття з поглибленого вивченням англійської мови є зайвими. Інші витрати не відносяться до додаткових, а є поточними витратами.

Відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині стягнення невизнаних ним додаткових витрат на суму 1 450 грн., пов`язаних з оплатою навчання дитини англійської мови.

У силу ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду в оскаржуваній частині, а саме щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки в якості додаткових витрат, коштів, пов`язаних з оплатою вартості занять доньки сторін англійської мови , виходячи з наступного.

Згідно із вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Задовольняючи частково позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивачки понесених нею додаткових витрат на дитину, суд першої інстанції вважав доведеними понесення позивачкою додаткових витрат на суму 19335 грн., стягнувши половину цієї суми в розмірі 9667,50 грн. з відповідача. До суми 9667,50 грн. ввійшли також витрати, сплачені позивачкою за навчання доньки сторін англійської мови.

В апеляційній скарзі представник відповідача зауважив, що відповідачем визнано додаткові витрати на суму 8217,50 грн., проте не визнаються додаткові витрати в сумі 1450 грн., оскільки позивачкою не доведено, що понесені нею витрати на заняття дитини англійською мовою окремо від шкільної програми, викликані саме особливими обставинами. Крім того, відвідування курсів англійської мови відноситься до загального розвитку дитини і не є обов`язковим, а є добровільним волевиявленням матері дитини.

На підтвердження надання доньці сторін послуг ПП " Курси англійської мови "Персеверанс" по вивченню англійської мови, позивачкою надано суду договір № 1 на навчання працівника від 01.09.2017 року, укладений з ОСОБА_2 .

Згідно довідки ПП "Курси англійської мови "Персеверанс" від 23.01.2018 року ОСОБА_3 навчається на курсах англійської мови "Персеверанс" з 01 вересня 2017 року по даний час. Період навчання з 01 вересня по 31 грудня 2017 року оплачений в повному обсязі на суму 2000 грн. (500 грн. в місяць), а також було придбано набір книжок для навчання на суму 400 грн.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, додаткові витрати сплачені за навчання доньки сторін англійської мови, які не визнаються відповідачем, також підлягають стягненню, оскільки такі витрати зумовлені розвитком здібностей дитини і відповідачем дані обставини не спростовані.

Доводи апеляційної скарги про те, що донька сторін вивчає іноземну мову у шкільному закладі, не підтверджують, що додаткові зайняття, пов`язані з поглибленим вивченням англійської мови та розвитком дитини не є необхідними і зайвими.

З огляду на те, що позивачкою доведено наявність обставин, які потребують додаткових витрат на вивчення донькою сторін англійської мови, пов`язаних із розвитком певних її здібностей, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивачки додаткових витрат на оплату вивчення англійської мови є законним та обґрунтованим, тому оскаржуване в цій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 травня 2019 року підлягає скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 4 000 грн. щомісячно, починаючи з 17.08.2018 року та до повноліття дитини з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні вимоги про збільшення розміру аліментів в повному обсязі. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 182,185,192 СК України, ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Литвиненко-Коренюк Наталі Леонідівни задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 травня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 4 000 грн. щомісячно, починаючи з 17.08.2018 року та до повноліття дитини - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів - відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 16 серпня 2019 року.

Головуючий: Судді: