ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1821/19 Справа № 206/5009/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Румянцв О.П. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі: головуючого - Деркач Н.М.

суддів - Демченко Е.Л., Ткаченко І.Ю.

при секретарі - Лященко С.Г.

розглянула в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що між нею та ОСОБА_1 було укладено шлюб, зареєстрований у Самарському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №343. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19.09.2014 року шлюб між сторонами було розірвано. Будучи у шлюбі та проживаючи однією сімєю за адресою: АДРЕСА_1, сторони мали спільний бюджет, вели спільне господарство і на спільні кошти у період шлюбу придбали ряд майна в тому числі автомобіль, а тому позивачка просила здійснити поділ спільного майна подружжя та стягнути на її користь грошову компенсацію вартості автомобіля.

У листопаді 2016 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 В своїй позовній заяві він посилається на те, що шлюб між ним і ОСОБА_2 розірваний рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19.09.2014 року, але ведення спільного господарства між ними було припинено в травні 2014 року. Всіма фінансами в сімї розпоряджалася дружина і в неї знаходилися його банківські картки на отримання заробітної плати, а також кредитні картки. Зокрема, його кредитною карткою 9992********0733 в період з 01.02.2013 року і до 01.05.2014 року розпоряджалася його дружина ОСОБА_2 На момент припинення спільного проживання було допущено прострочення по кредиту і в рахунок погашення прострочення, ним було сплачено: 26.05.2014 року 600грн.; 22.06.2014р. 700грн., а також на його прохання його батько ОСОБА_3 перерахував зі своєї картки 24.06.2014р. 11703,52грн. (ця сума була повернена його батькові). Таким чином, за прострочення кредиту, яке виникло в період спільного проживання, ним всього було сплачено 13003,52грн. Підлягає стягненню з ОСОБА_2 на його користь половина цієї суми в розмірі 6501,76грн. Крім майна, зазначеного в позовній заяві ОСОБА_2, і яке частково є спільним майно, підлягають поділу депозитні вклади на імя ОСОБА_2, які були відкриті в період спільного проживання за рахунок спільних коштів. Йому не відомі розміри суми, які знаходяться на депозитних рахунках ОСОБА_2 в ПАТ «ПУМБ» та ПАТ «КБ «Приватбанк». Просив ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 ? частину сплаченої заборгованості по кредиту в розмірі 6501,76грн., стягнути ? частину депозитних вкладів на імя ОСОБА_2

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Поділено спільне майно подружжя між ОСОБА_2 та ОСОБА_1

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості ? частини автомобіля ЗАЗ 110307, 1999 року випуску, в сумі 14922 грн., а також судові витрати по справі в сумі 15755,20 грн., а всього 30677,20 грн.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат та відмови у задоволенні зустрічного позову скасувати та ухвалити нове в цій частині, яким задовольнити його зустрічні позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

З огляду на те, що згідно з частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, така інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України.

Предметом перегляду в апеляційному порядку є рішення суду першої інстанції в частині зустрічних позовних вимог та вирішення питання розподілу судових витрат.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 24.07.1993 року, який 19.09.2014 року за рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська було розірвано (а.с.10-11).

Згідно до довідки DP1-50.4/10 від 14.11.2016 року надану відділенням №10 Першого Українського міжнародного банку на імя ОСОБА_2 було відкрито чотири рахунки, які в 2013 році були закриті та за період з 01.01.2014 року по 14.11.2016 року депозитні рахунки відсутні (а.с.78).

Відповідно до довідки №991618 від 15.11.2016 року депозитний рахунок №9212 на імя ОСОБА_2 відкритий 02.10.2010 року, було закрито 14.11.2016 року (а.с.79-80)

Згідно до довідки DP1-50.4/18 від 13.12.2016 року та відповідно листа № DP1-50.4/12 від 16.03.2017 року з наданими виписками по операціях по депозитним договорам надану відділенням №10 Першого Українського міжнародного банку на імя ОСОБА_2 було відкриті депозитні рахунки (а.с.116,127-131).

Відповідно до довідки станом на 12.03.2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» на імя ОСОБА_2 було відкрито депозитний рахунок №9212 по договору SAMDN5681, який 04.10.2010 року було закрито (а.с.135).

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1, суд першої інстанції правильно виходив з того, що останнім на підтвердження своїх позовних вимог не було надано суду належних та допустимих доказів щодо користування його колишньою дружиною його кредитною карткою, а також наявності депозитних рахунків у ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не звернув уваги на його пояснення щодо обставин справи вказані у зустрічній позовній заяві не можуть бути прийняті до уваги, оскільки судом першої інстанції в повному обсязі досліджено зустрічну позовну заяву та надано оцінку вказаним поясненням.

Твердження апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд неправомірно стягнув з нього судові витрати у вигляді правової допомоги є безпідставними, оскільки позивачкою надані усі необхідні документи та докази понесення таких витрат, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених неювимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що зясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Судові витрати понесені сторонами в звязку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, ч.ч.3-6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Н.М. Деркач

ОСОБА_4

ОСОБА_5