КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2019 року

м. Київ

справа № 361/1891/15-ц

провадження № 22-ц/824/8512/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБолотова Є.В., Музичко С.Г.,
за участю секретаря судового засідання Потапьонок К.В.,
учасники справи:

представник позивача Копаниця С.М.,

представник відповідача ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2019 року /суддя Петришин Н.М./

у справі за позовом товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з вимогами про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором № IKCASHGG.18583.001 від 06.12.2011 року у сумі 94 660 грн. 69 коп., яка складається із: простроченої заборгованості по тілу кредиту - 13 768,77 грн., простроченої заборгованості за процентами - 13 906,72 грн., простроченої комісії - 8 802 грн., пені - 58 183,20 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 06.03.2019 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» заборгованість у розмірі 32 901 грн. 63 коп., яка складається із: тіла кредиту у розмірі 13 768,77 грн., відсотків за користування кредитом - 8 509, 36 грн., комісії - 5 623, 50 грн. та пені у розмірі 5 000 грн. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено. /т. 2 а.с. 65-71/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06.03.2019 року, ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що він не визнає і заперечує проти наявності суми основного боргу в розмірі 13 758, 77 грн., оскільки підпис на заяві № 34009 від 08.12.2011 року про видачу коштів виконаний іншою особою, з огляду на це не визнає і заборгованість по процентах, прострочену комісію та пеню. Вказував, що у ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» відсутній оригінал заяви № 34009 від 08.12.2011 року, оскільки при переуступці прав вимоги від ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» не передавався, що унеможливило проведення експертизи в суді першої інстанції, та на підставі ст. 109 ЦПК України повинно було бути враховано судом першої інстанції при ухваленні рішення на користь відповідача. Також наголошував на неподанні позивачем оригіналів письмових доказів та дослідженні судом лише не посвідчених належним чином копій. Крім того, зазначав, що якщо припустити факт отримання кредитних коштів, який ним не визнається, то у відповідності до ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з дня його мобілізації 19.08.2014 року штрафні санкції, пеня, проценти за користування кредитом не нараховуються. Наполягав і на тому, що розмір пені перевищує основний розмір боргу, у зв`язку із чим наявні правові підстави, передбачені ч. 3 ст. 551 ЦК України, для його зменшення.

ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» заперечувало проти задоволення апеляційної скарги, наполягаючи на законності та правильності встановлення судом першої інстанції всіх обставин справи. Вказувало, що кредитний договір відповідачем не оспорювався та має бути виконаний з урахуванням ст.ст. 526, 527 ЦК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з відмовою у задоволенні позову, на підставі наступного.

Судом встановлено, що 06 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк Розвитку» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № IKCASHGG.18583.001. /т. 1 а.с.11-16/

Відповідно до копії заяви на видачу готівки № 34009 у матеріалах справи, 06 грудня 2011 року видано ОСОБА_1 готівку за кредитним договором № IKCASHGG.18583.001 від 06.12.2011 р. у розмірі 16 300 грн. /а.с. 40/.

У зв`язку із призовом ОСОБА_1 на військову службу, з дати мобілізації 20.08.2014 р. по дату звільнення 15.09.2015 р. включно, ПАТ «Всеукраїнський банк Розвитку» були списані проценти в сумі 5 397, 36 грн, щомісячна комісія в сумі 3 178, 50 грн та пеня за порушення строків сплати в сумі 45 225, 38 грн. /т. 1 а.с. 177/

06.02.2018 р. ПАТ «Всеукраїнський банк Розвитку» були відступлені права вимоги за кредитним договором ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» /т. 1 а.с. 208/, у зв`язку з чим у справі було змінено позивача на правонаступника

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався ст. ст. 525, 526 ЦК України про те, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов цього Кодексу; ч. 2 ст. 1056 ЦК України про те, що позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач не заперечує обставин укладення кредитного договору № IKCASHGG.18583.0010 від 06 грудня 2011 року, не оспорює його дійсність ні в цілому ні частково, де узгоджена сума кредиту, умови повернення кредиту, графік погашення кредиту із визначенням розміру повернення щомісячних платежів. Крім того, ОСОБА_1 здійснив часткове повернення кредитних коштів сплативши щомісячний платіж у строки, передбачені графіком повернення 17 січня 2012 року - 1753,19 грн. та 17 лютого 2012 року - 1749, 30 грн. Доказів повідомлення банку про відмову від отримання кредиту частково чи в повному обсязі відповідач до суду не надав, як і не надав доказів укладення додаткових угод щодо зміни істотних умов договору кредиту (щодо суми кредиту, умов повернення, вартості споживчого кредиту та ін..)

Встановивши, що у відповідача перед ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» існує заборгованість по тілу кредиту - 13 768,77 грн., у зв`язку із призовом ОСОБА_1 на військову службу, банком були списані проценти в сумі 5 397,36 грн., щомісячна комісія в сумі 3 178,50 грн. та пеня за порушення строків сплати процентів за користування кредитом та/або комісії в сумі 45 225,38 грн., суд першої інстанції дійшов висновку про те, що стягненню із ОСОБА_1 на користь позивача підлягає: заборгованість по тілу кредиту - 13 768,77 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом у сумі 8 509, 36 грн. (13 906,72 грн. - 5 397,36 грн.), комісія у сумі 5 623, 50 грн. (8 802 грн. - 3 178,50 грн.), зменшивши також розмір пені до суми 5 000 грн. у відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в суді першої інстанції заявлялося клопотання про призначення почеркознавчої експертизи на належність ОСОБА_1 підпису на заяві №34009 від 06.12.2011 р. про отримання кредитних коштів. /т. 1 а.с. 186-190/

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 12.02.2018 р. у справі було призначено експертизу. /т. 1 а.с. 204-205/

Для виконання експертизи, експертами було направлено клопотання про витребування додаткових матеріалів, зокрема і оригіналу заяви №34009 від 06.12.2011 р. /т. 1 а.с. 232/

25.07.2018 р. ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області було витребувано у ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» оригінал заяви №34009 від 06.12.2011 р., який, відповідно до пояснень останніх вони не мали можливості надати, оскільки документи були передані після укладання договору про переуступку прав вимоги, тобто після 18.05.2018 р., а витребувані судом документи виходять за межі необхідних, для вирішення питань, поставлених експертом. /т. 2 а.с. 30/

В суді апеляційної інстанції у позивача було витребувано інформацію щодо розрахунку, водночас, на вимогу суду, ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» направило лист про врахування ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» первісним позивачем, що відображено в рішенні суду першої інстанції. Розрахунок заборгованості, з якого можна було б зробити висновки про погашення боргу відповідачем, списання частини боргу та дійсну заборгованість, суду не надано.

Окрім того, у відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із вищенаведеними нормами, факти здійснення господарських операцій доказуються виключно первинними бухгалтерськими документами. Відтак факт надання грошових коштів в кредит доказується виключно первинними бухгалтерськими документами, які повинні бути складені безпосередньо під час здійснення господарської операції.

За приписами частин п`ятої, шостої статті 95 ЦПК України учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу; учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд, зокрема, з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу; якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Як видно з доданої до позовної заяви копії заяви про видачу готівки, вона засвідчена позивачем печаткою з написом «копія вірна» /а.с.40/.

Разом з тим, за правовими позиціями судів вищих інстанцій, копіями невідомого походження є будь-які копії документів, справжність яких неможливо перевірити шляхом співставлення із оригіналом.

Так, в постановах Верховного Суду України від 30.03.2011 р. у справі № 6-29420св10, від 30.06.2011 р. у справі № 6-57743св10, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.02.2015 р. у справі № 6-47120св14 зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; суд у разі недостатності доказів повинен вжити заходів та сприяти сторонам у здійсненні їх прав для всебічного й повного з`ясування обставин справи. При цьому доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виник спір. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі; якщо подано копію письмового доказу, суд має право вимагати подання оригіналу, які до набрання судовим рішенням законної сили повертаються судом за клопотанням осіб, які їх подали, якщо це можливо без шкоди для розгляду справи; у справі залишається засвідчена суддею копія письмового доказу.

Суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам відповідача щодо того, що він не підписував заяву про видачу готівки, не звернув уваги на відсутність у позивачу оригіналу доказу, та не перевірив отримання відповідачем кредитних коштів, помилково встановивши, що достатнім підтвердженням видачі коштів за кредитним договором є момент укладення договору.

Водночас, відповідно до п.п. 2.3. п.2 Кредитного договору, моментом (днем) надання Кредиту вважається день видачі готівки з каси Банку або перерахування грошових коштів на відповідні рахунки, визначені в заяві позичальника. /т. 1 а.с. 11/

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

ОСОБА_1 наголошено, що він не брав кредитних коштів в обсязі, вказаному позивачем. Фактично ним було отримано 2545, 34 грн та погашено у повному обсязі, зокрема і проценти за користування кредитом у сумі 468, 15 грн., що підтверджується квитанціями у матеріалах справи.

Зважаючи на те, що позивачем не надано оригіналу основного фінансового документу про видачу готівки за кредитним договором, відповідачем заперечується підпис на заяві про видачу готівки, судам не надано її оригіналу, та те, що судом першої інстанції так і не було встановлено чи отримав позичальник кошти, колегія суддів доходить висновку про скасування рішення та відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2019 року - задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2019 року -скасувати.

У задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: