Провадження №2/263/751/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопаду 2019 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Кияна Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Рябова С.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3 ,

представник відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності на автомобіль та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення компенсації за вартість частки в спільному майні, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності на автомобіль легковий універсал «Тойота Рав 4» 2010 року випуску державний номер НОМЕР_1 та уточнений зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання спільним сумісним майном подружжя автомобіль легковий універсал «Тойота Рав 4», 2010 року випуску державний номер НОМЕР_1 , розподіл спільного майна в порядку поділу спільного майна подружжя шляхом виділення у власність ОСОБА_1 автомобіль легковий універсал «Тойота Рав 4» 2010 року випуску державний номер НОМЕР_1 , стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 185850,00 грн. грошової компенсації вартості Ѕ частини автомобіля легковий універсал «Тойота Рав 4», припинення права власності ОСОБА_3 на зазначений автомобіль.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 позовні вимоги мотивував тим, що з 29.09.2012р. перебував у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 . У період шлюбу 25.10.2013р. був придбаний автомобіль «Тойота Рав 4» легковий універсал 2010 року випуску державний номер НОМЕР_1 за грошові кошти, які належали йому особисто, та зареєстрований на ОСОБА_3 . Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя шлюб розірваний, після чого виник спір стосовного зазначеного автомобіля. Позивач просив визнати за ним право особистої приватної власності на спірний автомобіль та понесені витрати.

Уточнена зустрічна позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_1 вмотивована тим, що з 22.09.2012р. до 08.09.2018р. сторони перебували у шлюбі. У період шлюбу за рахунок трудових та грошових затрат обох сторін був придбаний автомобіль «Тойота Рав 4» 2010 року випуску державний номер НОМЕР_1 та транспортний засіб зареєстрований за ОСОБА_3 . У зв`язку із розірванням шлюбу і відсутності взаємопорозуміння сторони не можуть досягти згоди щодо користування спільним автомобілем. Відповідач забрав у ОСОБА_3 зазначений автомобіль та особисто ним користується. Добровільно ОСОБА_1 не бажає вирішити спірні питання щодо автомобіля, тому ОСОБА_3 просила визнати автомобіль «Тойота ОСОБА_5 4» 2010 року випуску державний номер НОМЕР_1 спільним сумісним майном сторін (подружжя) та визнати за нею право власності на зазначеним автомобіль в цілому з виплатою ОСОБА_3 Ѕ частини автомобіля у розмірі 185850,00 грн. вартості автомобіля.

Від відповідача за первісним позовом надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому вона зазначає, що ОСОБА_1 подарував їй на день народження у присутності свідків автомобіль « ОСОБА_6 4» 2010 року випуску державний номер НОМЕР_1 за усним договором дарування та вона набула правомірно право власності на автомобіль. В лютому 2018р. ОСОБА_1 забрав у неї автомобіль, що вимусило її звернутися до поліції щодо незаконного заволодіння її автомобілем та відкрите кримінальне провадження із зазначених фактів. Позов не визнає, просить відмовити в його задоволенні.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 , в якому він зазначає, що зустрічний позов не визнає повністю та просить відмовити в його задоволенні,обґрунтовуючи тим, що спірний автомобіль не дарував та відповідного договору у письмовій формі з ОСОБА_3 не укладав, та після реєстрації автомобіля, продовжував ним користуватися, та вважав недопустимими доказами посилання сторони на покази свідків як на підтвердження укладення усного договору дарування автомобіля.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17.01.2019р. у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

07.06.2019 р. ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області за клопотанням представника позивача витребування докази.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17.07.2019р. прийнято до розгляду зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання спільним сумісним майном подружжя автомобіль та поділ майна та вказаний зустрічний позов об`єднано з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності на автомобіль.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20.09.2019 р. закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення зустрічного позову та наполягали на задоволення первісного позову.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні просили задовольнити зустрічний позов, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що про подарунок автомобіля ОСОБА_8 стало відомо від її учня ОСОБА_9 у 2014 році, проте за чиї кошти придбаний був автомобіль не знає.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні підтвердила, що у 2006 році позичила грошові кошти у ОСОБА_1 у розмірі 50 000,00 доларів США та на вимогу останнього у 2012 році повернула 30000,00 доларів США та у 2013 році повернула 20000,00 доларів США для придбання автомобіля «Тойота Рав».

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення допитаних в судовому засіданні свідків, дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч.1,2,3,4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Судом встановлені наступні обставини.

Судом встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що з 29.09.2012 року до 28.09.2018 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 легковий універсал «Тойота Рав 4» державний номер НОМЕР_1 зареєстрований за ОСОБА_3 , з правом користування ОСОБА_1 .

Згідно із договором безвідсоткової позики між фізичними особами від 07.09.2006 року та розписки від 07.09.2006року, ОСОБА_1 передав ОСОБА_11 грошові кошти у розмірі 50 000,00 доларів США на строк повернення за вимогою позикодавця.

За змістом розписки від 25.07.2012р. ОСОБА_12 повернула ОСОБА_1 частину позики у розмірі 30 000,00 доларів США.

Відповідно до розписки від 12.09.2013 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_13 у рахунок погашення позики 20 000,00 доларів США.

Згідно довідки ПП «Укрпалетсистем» автомобіль «Тойтоа Рав 4» 2010 року випуску був придбаний ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 22.10.2013р.

Відповідно до довідки ФОП ОСОБА_14 за №3 від 24.04.201р., з жовтня 2013 року до лютого 2018 року ОСОБА_1 купував автозапчастини та витратні матеріали для обслуговування автомобіля «Тойота Рав4» 2010 року випуску, державний номер НОМЕР_1 на загальну суму 53 505,00 грн.

Згідно з довідкою ФОП ОСОБА_15 від 17.05.2019р., яка надана ОСОБА_1 , витрати на технічне обслуговування автомобіля «Тойота Рав4» 2010 року випуску державний номер НОМЕР_1 на станції технічного обслуговування «Авто-Віраж» з 15.11.2013р. по 01.12.2017р. склали 13600,00 грн.

Відповідно до довідки ТОВ «НПКИ АЗОВБІС» від 29.10.2019р. за № 5 дохід ОСОБА_1 за період з 01.01.2012р. до 31.12.2013 року склав 49 869,37 грн.

За змістом довідок ДВНЗ «Приазовський державний технічний університет» дохід ОСОБА_1 за 2012 рік та 2013 рік склав 84 955,91 грн.

Відповідно до довідки ТОВ «НПКИ АЗОВБІС» від 28.10.2019р. за № 4 дохід ОСОБА_3 за період з 02.07.2012р. до 31.12.2013 року склав 31301,08 грн.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета набуття майна.

Норма ст. 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча за час шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-1568-цс16.

Посилання відповідачки на те, що автомобіль їй був подарований за усним договором та це підтверджується показами свідка ОСОБА_7 , суд не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом с. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Аналізуючи зазначені норми цивільного кодексу суд приходить висновку, що при укладенні договору дарування право власника переходить від дарувальника до обдарованого одночасно з передачею речі або документів, які підтверджують право власності на річ, інших документів, які підтверджують приналежність до предмету договору, тому, враховуючи обставини справи, відчуження автомобіля відповідачці не відбулось, а виключно була проведена реєстрація транспортного засобу за нею. Тому посилання сторони про проведення державної реєстрації автомобіля за ОСОБА_3 не підтверджує виконання вимог сторонами ст. 719 ЦК України.

Крім того, за змістом ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 719 ЦК України договір дарування рухомих речей, які мають особливу цінність, укладається у письмовій формі. Передання такої речі за усним договором є правомірним, якщо суд не встановить, що обдаровуваний заволодів нею незаконно. .

Посилання відповідачки на те, що передання речі за усним договором є правомірним, якщо суд не встановить, що обдаровуваний заволодів нею незаконно, не може бути прийнято судом, оскільки обставини укладення договору дарування транспортного засобу ОСОБА_3 не знайшли свого підтвердження.

Доводи відповідача та його представника про те, що покази свідка ОСОБА_7 підтверджують укладання угоди дарування автомобіля позивачем відповідачці, судом не приймаються, виходячи з наступного. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Також, згідно з ч.1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідно до п. 12 постанови пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в разі, коли це прямо передбачено законом, зокрема статтями 547, 719, 981, 1055, 1059, 1107, 1118 ЦК ( 435-15 ) тощо. Необхідно звернути увагу судів, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК ( 435-15 ) не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов`язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК).

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позивач надав переконливі докази, які спростовують придбання автомобіля внаслідок спільних трудових чи грошових витрат сторін (подружжя), оскільки грошові кошти, за які був куплений автомобіль «Тойота Рав 4», у 17.09.2006 році були позивачем надані у борг ОСОБА_11 до укладення шлюбу та повернуті ОСОБА_1 частинами 25.07.2012р, 12.09.2013р. під час перебування останнього у шлюбі, зазначені обставини були підтверджені її показами, наданими в якості свідка, та письмовими розписками про отримання грошових коштів та їх повернення. Крім того, аналізуючи довідки про доходи ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які отримали останні з дати реєстрації шлюбу до дати придбання автомобіля, тобто за 11 місяців спільного проживання, суд дійшов висновку, що з урахуванням фінансових витрат сторін для підтримання побуту сім`ї, про недостатність розміру доходів подружжя для накопичення грошових коштів для придбання автомобіля «Тойота Рав4» 2010 року випуску. Тому саме особисті грошові кошти ОСОБА_1 , які йому були повернуті ОСОБА_10 відповідно до боргових розписок, стали джерелом придбання автомобіля «Тойота Рав 4», та зазначене рухоме майно є особистою приватною власністю ОСОБА_1 .

Відповідачка доводи позивача не спростувала, не навела обставини, які б спростовували посилання позивача, тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Суд вважає зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання спільним сумісним майном подружжя автомобіль легковий універсал «Тойота Рав 4», розподіл спільного майна в порядку поділу спільного майна подружжя шляхом виділення у власність ОСОБА_1 автомобіль легковий універсал «Тойота Рав 4», стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 185850,00 грн. грошової компенсації вартості Ѕ частини автомобіля легковий універсал «Тойота Рав 4», припинення права власності ОСОБА_3 на зазначений автомобіль безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлені наступні обставини.

Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_3 з 02.07.2012р. до 09.02.2018р. працювала на посаді менеджера в ТОВ «НПКИ «АзовБІС».

За змістом звіту про оцінку колісного транспортного засобу № 296, виконаного оцінювачем ОСОБА_16 16.07.2019р., ринкова вартість автомобіля легковий універсал «Тойота Рав 4» 2010 року випуску державний номер НОМЕР_1 складає 371700,00 грн.

Відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 від 18.05.2017р. батьками ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_17

Відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно майна ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, розрахунок заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 не примаються судом до уваги, оскільки останні не стосуються предмета спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи зміст наданих письмових доказів, суд дійшов висновку, що позивачем за зустрічним позовом та його представником не надані суду достатніх доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки розмір доходів, які були отриманні позивачкою у вигляді заробітної плати у період часу з моменту реєстрації шлюбу до придбання спірного автомобіля, що склав 11 місяців, з урахуванням вартості двох річного автомобіля на момент придбання, не підтверджує того, спірний автомобіль придбавався за спільні кошти подружжя.

Доводи відповідача за зустрічним позовом відносно того, що джерелом набуття спірного автомобіля були його особисті кошти, а тому це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності та є його особистою приватною власністю за особисті кошти якого воно придбане, стороною не спростовані.

Звіт про оцінку майна від 16.07.2019 року, що був наданий відповідачем, не може бути прийнятий до уваги судом, оскільки був складений суб`єктом оціночної діяльності, а не експертом та не є доказом відповідно до вимог ст.76 ЦПК України.

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про виділення в порядку поділу у власність ОСОБА_1 автомобіль «Тойота Рав4», то суд вважає, що вони є безпідставними, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що вимога позивача у зустрічному позові щодо визнання за відповідачем права власності на автомобіль свідчить про звернення позивача до суду для захисту порушених прав та інтересів відповідача, суперечить ч. 1 ст. 4 ЦПК України, та позивачем не надані суду документи, які підтверджують повноваження представляти інтереси відповідача в межах заявленої вимоги.

Також, позовні вимоги зустрічного позову щодо стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у сумі 185850,00 грн. у якості компенсації вартості Ѕ автомобіля «Тойта Рав4» та припинення права власності за ОСОБА_3 задоволенню не підлягають за безпідставністю.

Відповідно ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, сторони просили вирішити питання про розподіл судових витрат, при цьому належними та допустимими доказами, які містяться в матеріалах справи підтверджено понесені витрати по сплаті судового збору, а також витрати ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу в сумі 600,00 грн.

Таким чином, судовий збір та витрати ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу в сумі 600,00 грн. слід розподілити між сторонами пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, зокрема з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір в сумі 1640,00грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 600,00 грн.

Таким чином, суд вважає, що вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем ОСОБА_1 обґрунтовані обставини, на які він посилалася як на підстави своїх вимог, а тому враховуючи вищевикладене, та аналізуючи здобуті по справі докази, суд вважає, що первісні позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню за недоведеністю.

На підставі ст.ст. 57,60 СК України, ст..ст. 208,218,316,319,717, 719 ЦК України, керуючись ст..ст. 4,5, 12, 13, 81, 82 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності на автомобіль задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на автомобіль «Тойота Рав4» легковий універсал 2010 року випуску державний номер НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2240,00 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення компенсації за вартість частки в спільному майні - відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя Д.В.Киян