Єдиний унікальний номер 219/9048/17 Номер провадження 22-ц/804/162/19
Номер провадження 22-ц/804/162/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Халаджи О. В.

суддів: Новікової Г. В., Папоян В. В.,

секретар Сергєєва К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут цивільну справу № 219/9048/17, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 жовтня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним ( суддя Павленко О. М. повний текст рішення виготовлений 16 жовтня 2018 року),

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовною заявою до ОСОБА_4, в якій просять визнати угоду купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1, укладену 27.07.2015 року між сторонами, посвідчену приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Донецької області Слєсарєвим В.В., не дійсною, вчиненою під впливом тяжких обставин на невигідних умовах, та повернути сторін за угодою в первісне положення.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 жовтня 2018 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним відмовлено.

Із вказаним судовим рішенням не погодилась ОСОБА_2, та подала апеляційну скаргу, вважає оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням закону, висновки суду не відповідають встановленим у судовому засіданні обставинам. Суд першої інстанції зробив висновок, що позивачами не надано доказів на підтвердження факту того, що договір купівлі-продажу здійснений під впливом тяжкої для позивачів обставини і на вкрай невигідних умовах. 27.07.2015 року було здійснено договір купівлі-продажу квартири по АДРЕСА_1. Угода була здійснена на вкрай не вигідних умовах, тому, що у п'ять разів дешевше її реальної ринкової вартості. За результатами експертної оцінки реальна вартість квартири становила 472 792 грн. Ціна вказана, в оцінці фірми «Інженер» 99 444 грн, яка використовувалась при здійсненні купівлі-продажу квартири, не відповідає дійсності, вона була умисно знижена для зменшення затрат при оформленні угоди. Просила рішення Артемівського міськрайонного суду від 11 жовтня 2018 року скасувати, позовні вимоги задовольнити.

Від ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає рішення суду першої інстанції таким, що відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, є законним та обґрунтованим. Зазначає, що стороною позивачів не доведено факт існування в них тяжких обставин та те, що в результаті продажу квартири відповідачу ОСОБА_4 були усунуті ці тяжкі обставини або зменшені тяжкі обставини, на які вони посилаються. Просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_6, проти задоволення апеляційної скарги заперечували та просили відмовити у її задоволенні.

ОСОБА_2, ОСОБА_3 надали заяви про розгляд справи без їх участі ( т. 2 а. с. 57-58).

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 27 липня 2015 року, діючи добровільно без будь-якого примусу як фізичного, та і морального, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (продавці) з однієї сторони, та ОСОБА_4 (покупець) з другої сторони, уклали договір купівлі-продажу квартири (НАО 936732), посвідчений приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Донецької області Слєсарєвим В.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1975 (а.с.46). Згідно п.1 якого, на умовах, передбачених цим договором ОСОБА_2, ОСОБА_3 продали, а ОСОБА_4 купив належну продавцям на праві спільної часткової власності трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 63,3кв.м, в т.ч. жилою площею 55,3 кв.м, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Вищевказана квартира, на час укладання угоди, належала ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по ? частці кожному на підставі рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11.09.2013 року про поділ майна подружжя та визнання права власності по ? частині. (а.с.80-81);

Згідно звіту про оцінку майна, ідентифікатор за базою ФДМУ 601268_24072015_00328, проведеного 24.07.2015 року оцінювачем ПП «Фірма «Інженер» ОСОБА_7 (сертифікат суб'єкту оціночної діяльності № НОМЕР_1 від 24.03.2014 року), ринкова вартість жилої трикімнатної квартири, загальною площею 63,30 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, становить 99 444 грн. (а.с.132-150).

Відповідно п.п. 4, 5 договору продаж квартири було здійснено за 99 444 грн., які продавці отримали по 49 722 грн. кожний. Вказана сума, за твердженням сторін, відповідала їх волевиявленню, була остаточною та зміні після укладення договору не підлягала. Своїми підписами у договорі продавці підтвердили факт повного розрахунку за продану квартиру та відсутність щодо покупця будь-яких претензій фінансового характеру, а також будь-яких заперечень до будь-яких з умов правочину. Вказані обставини підтверджені матеріалами нотаріальної справи, яка була надіслана 02.10.2017 року приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Донецької області Слєсарєвим В.В. на запит суду (а.с.111-168).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. За ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з вимогами ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу, в тому числі, нерухомого майна, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Виходячи зі змісту статей 203, 655 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Відповідно до вимог ст. 233 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Частиною 2 даної статті передбачено, що при визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачами та їх представником не надано до суду будь-яких доказів на підтвердження факту того, що договір купівлі-продажу вчинено під впливом тяжкої для позивачів обставини і на вкрай невигідних умовах.

Із матеріалів справи вбачається, що спірна квартира належала ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по ? частці кожному.

27.07.2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_4 з іншої сторони, укладаючи договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1, знаходились у здоровому глузді та при свідомості (т. 1 а. с. 46).

Договір купівлі - продажу квартири було здійснено за 99 444 грн, які продавці отримали по 49 722 грн кожний, під час підписання цього договору в повному обсязі у присутності нотаріуса. Зазначена ціна за твердженням сторін відповідає їх волевиявленню, є остаточною і змінам після укладення цього договору не підлягає (т.1 а. с. 46). Факт отримання зазначених коштів сторонами угоди не заперечується.

Звертаючись із позовною заявою позивачі посилались на те, що договір був укладений під впливом тяжких для позивачів обставин на вкрай невигідних умовах, однак у судовому засіданні позивачі не надали до суду доказів існування таких обставин або обману з боку відповідача.

Натомість матеріалами справи підтверджено, як домовлену між сторонами вартість майна за договором купівлі - продажу так і факт виконання зобов`язань за ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Згідно із ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що, правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст.233ЦК якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сімї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі.

Для того щоб правочин було визнано недійсним з підстав, передбачених ст.233 ЦК, позивачу в сукупності необхідно послатися на такі підстави, які будуть використанні в суді як докази, зокрема: 1) наявність в особи, що вчиняє правочин, тяжких обставин: хвороба, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини; 2) правочин повинен бути вчинений саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин; 3) правочин повинен бути вчинений особою добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки; 4) особа повинна усвідомлювати свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини.

Крім того, необхідним критерієм для визнання правочину недійсним з передбачених вище підстав, є доведення в судовому засіданні нерозривного причинно-наслідкового зв'язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин, тобто основний акцент необхідно зробити на об'єктивній та суб'єктивній стороні.

Що стосується вкрай невигідних умов, необхідно враховувати таке.

По-перше, ці невигідні умови безпосередньо мають бути повязані з обставинами вчинення правочину. Тобто внаслідок вчинення такого правочину особа отримує можливість вирішити ту проблему (усунути тяжку обставину), яка змусила її це зробити.

По-друге, умови правочину повинні бути не просто невигідними, а вкрай невигідними. Тобто такі умови мають бути явно кабальними для особи.

По-третє, хоча ЦК і не встановлює, чого саме мають стосуватися умови правочину, однак з аналізу цієї норми випливає, що це насамперед ціна або інші обтяжливі для особи обов'язки.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що позивачами не доведено факт того, що договір купівлі-продажу квартири вчинено під впливом тяжкої для позивачів обставини і на вкрай невигідних умовах, оскільки договір були підписано обома сторонами за власним бажанням і волевиявленням, також була узгоджена сума, за яку було продано спірну квартиру.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, стосовно заниженої ціни на квартиру також не знайшли свого підтвердження, оскільки сума за яку ОСОБА_4, купив квартиру була узгоджена обома сторонами відповідно до оцінки ПП «Фірма «Інженер».

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка ОСОБА_2 продала квартиру ОСОБА_4 оскільки була його співмешканкою, та він вмовив її продати квартиру на вкрай невигідних для неї умовах, щоб в подальшому проживати разом, не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відмови у позові, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і матеріальний закон, який їх регулює, а тому судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 жовтня 2018 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: О. В. Халаджи

Судді: Г. В. Новікова

В. В. Папоян

Повний текст судового рішення складено 09 січня 2019 року.

Суддя-доповідач: О. В. Халаджи