Провадження № 2р/760/5/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2019 року Солом"янський районний суд м. Києві в складі:

головуючого- судді- Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Гак Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про роз»яснення рішення Солом»янського районного суду м. Києва в справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства »Державний експертний центр Міністерства охорони здоров»я України» про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення матеріальної шкоди, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, суд

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Солом»янського районного суду м. Києва від 04 грудня 2017 року був частково задоволений позов ОСОБА_2 до Державного підприємства »Державний експертний центр Міністерства охорони здоров»я України» про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення матеріальної шкоди, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Визнано протиправним та скасовано наказ про звільнення ОСОБА_2 з роботи, поновлено його на роботі на посаді посаді помічника / з питань внутрішнього контролю/ начальника Управління телекомунікаційних мереж та внутрішнього контролю Державного підприємства »Державний експертний центр Міністерства охорони здоров»я України».

Стягнуто на користь ОСОБА_2 122 630, 76 гр. середнього заробітку за час вимушеного прогулу / за вирахуванням необхідних податків та платежів /, 1 000, 00 гр. в відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах місячного платежу піддано негайному виконанню.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22 лютого 2018 року рішення суду змінено в частині стягнутої суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу до 101 167, 99 гр.

Заявник звернувся до суду і просить роз»яснити резолютивну частину рішення суду в частині розміру стягнутої суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу,а саме стягнута судом сума 101 167, 99 гр. підлягає виплаті без зменшення чи зі зменшенням на суму необхідних платежів та податків.

Зазначає, що в рішенні суду зазначено «….стягнути з відповідача на користь позивача 101 167, 99 гр. середнього заробітку за час вимушеного прогулу / за вирахуванням необхідних платежів й податків/…», тобто за попереднім вирахуванням необхідних платежів та податків, які відповідач має нарахувати на зазначену суму, а потім відрахувати їх на користь держави, на користь позивача має бути виплачено 101 167, 99 гр.

Вважає, що згідно з рішенням суду відповідач повинен не відраховувати податки з суми, сказаної в рішенні суду, а навпаки, використати зазначену суму як базу для нарахування необхідних платежів та податків, після чого виплатити позивачу зазначену в рішенні суду суму, а також виконати свої зобов»язання податкового агента та сплатити на користь держави попередньо нараховану суму податків та платежів.

Обгрунтовує свою позицію тим, що формулювання « за вирахуванням необхідних платежів та податків», зазначене в рішенні суду, не є синонімом формулювання « з відрахуванням необхідних платежів та податків», а тому вважає, що стягненню на користь позивача підлягає вся сума, вказана в рішенні суду - 101167, 99 гр.

Відповідно до ч.ч.1.3 ст. 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз'яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Суд розглядає заяву про роз'яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження.

У разі необхідності суд може викликати учасників справи, державного чи приватного виконавця в судове засідання.

Виходячи з цього, сторони в судове засіданні не викликалися.

Дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення заяви та роз»яснення рішення суду, виходячи з наступного.

Зі змісту рішення суду вбачається, що сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу була нарахована та стягнута судом на користь позивача за вирахуванням необхідних податків та платежів.

Розрахунок належної до виплати позивачу суми проводився відповідно до ст. 235 КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року « Порядок обчислення середньої заробітної плати».

Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 05 лютого 1995 року суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів.

Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України.

Порядок оподаткування доходів податком на доходи фізичних осіб регулюється розділом ІV Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163 Кодексу об'єктом оподаткування податку на доходи фізичних осіб є загальний місячний оподатковуваний дохід, який складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Підпунктом 164.2.1 п. 164.2 ст. 164 Кодексу визначено, що доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту), включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку і є базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Згідно з пп. 168.1.1 п.168.1 ст.168 Кодексу податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок з доходів фізичних осіб із суми такого доходу за його рахунок.

Тобто, саме роботодавець виступає податковим агентом при нарахуванні середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а тому саме він несе обов»язок утримати податки з суми, яка підлягає виплаті, навіть при відсутності на це відповідного посилання в рішенні суду.

Таким чином, зміст рішення суду в частині стягнутого на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідає вимогам закону, є достатньо чітким та зрозумілим для осіб, на який покладено обова»язок його виконання, а тому роз»ясненню не підлягає.

Приведений заявником аналіз судового рішення в цій частині з застосуванням частин мови не свідчить про його незрозумілість та не може бути підставою для його роз»яснення.

Крім того, приведене в заяві обґрунтування суперечить пп. 168.1.1 п.168.1 ст.168 Кодексу, згідно з якою саме податковий агент, тобто роботодавець, утримує податок з нарахованого доходу, а не використовує визначену в рішенні суду суму для нарахування необхідних податків та платежів та їх сплату на користь держави.

Керуючись ст. 271 ЦПК України, суд

У Х В И Л И В:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про роз»яснення рішення суду відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л. А. Шереметьєва