Справа № 159/5435/19
Провадження № 2/159/1393/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2019 року м. Ковель Ковельський міськрайсуд Волинської обл.

в складі: головуючого - судді Логвинюк І.М.,

розглянувши в м. Ковелі Волинської обл. в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі,

в с т а н о в и в:

Позивач 24.09.19 р. звернулась до суду з вказаним вище позовом, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей (без зазначення яких саме) у твердій грошовій сумі в розмірі по 3 000 грн щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду та продовжуючи до досягнення ними повноліття, обгрунтувавши свої позовні вимоги тим, що сторони у шлюбі з 17.07.09 р.. Зазначає, що за час шлюбу у сторін народилось двоє спільних дітей: сини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на даний час проживають спільно з нею; перебувають на її утриманні. Подружні стосунки між сторонами припинено і 27.07.19 р. нею закладено позов про розірвання шлюбу. Відповідач не бажає добровільно утримувати спільних неповнолітніх дітей сторін, хоча має задовільний стан здоров`я, що надає йому можливість працевлаштуватись; не має інших утриманців та зобов`язаний утримувати спільних неповнолітніх дітей сторін. Просить позов задовольнити.

Провадження у справі було відкрито 15.10.19 р. за ухвалою суду.

Копію вказаної вище ухвали суду з копією позовної заяви та доданих до неї документів відповідачем було отримано під розпис 21.10.19 р..

24.10.19 р. до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, у якому відповідач зазначає, що позов визнає частково, а саме: в сумі 1 000 грн аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , та у сумі 1 200 грн аліментів на утримання сина ОСОБА_6 . Зазначає, що не заперечує свого обов`язку по утриманню спільних неповнолітніх дітей сторін. Покликаючись на ст. 182 СК України, повідомляє суд, що має інвалідність 3 гр, єдиним джерелом його доходу є пенсія в розмірі 1 564 грн. він не має об`єктів нерухомості, так як належні йому земельні ділянки передані ним в оренду за плату у натуральній формі у виді 210 кг зерна на рік. За станом здоров`я він змушений не менше 2 разів на рік проходити курс стацлікування, а також має потребу постійно пртймати призначені лікарем ліки для підтримання стану здоров`я. Він має транспортний засіб марки «BMW 525», 91 р. випуску, що ним не використовується, так як перебував на майданчику для тимчасового зберігання автомобілів у зв`язку з тим, що його колишня дружина цим автомобілем здійснювала перевезення через митний кордон контрабандних товарів, і був повернутий йому лише два тижні тому, позивач свідоцтва про реєстрацію цього т/з як правовстановлюючого документа йому не повернула. Використання автомобіля без документів сторонами не здійснюється, а ним з огляду на його інвалідність авто не використовується з метою отримання доходу. Тому витрат на утримання цього авта він не несе та доходів від використання цього авта він не має. Він постійно бере участь у вихованні та утриманні дітей, так як вони щотижня три дні перебувають у нього і у такі дні перебувають на повному його утриманні. При випадку хвороби під час одного з таких днів перебування дітей у нього 2 тижні тому, він повністю доглядав за дітьми, придбавав всі необхідні ліки, відвідував лікаря, оплатив всі витрати, пов`язані з лікуванням дітей, на що витратив орієнтовно 600 грн. З липня 2019 р. він не уникав обов`язку утримання дітей. Молодшого сина сторони виховували та доглядали спільно до січня 2018 р., коли позивач припинила відпустку по догляду за ним і повернулась на роботу. З січня 2018 р. по липень 2019 р. він не працював, здійснюючи догляд за сином ОСОБА_7 . Просить врахувати викладене ним та позов задовольнити частково.

Копію відзиву на позовну заяву з доданими до нього документами позивачем було отримано під розпис 28.10.19 р..

За станом на 11.11.19 р. позивач відповіді на відзив на позовну заяву до суду не подала.

Суд, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що сторони уклали між собою шлюб з 17.07. 09 р..

За рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 03.10.19 р. у цивільній справі № 159/4 143/19 провадження № 2/159/1 150/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, позов задоволено.

Згідно з копіями свідоцтв про народження двох неповнолітніх дітей сторін, вище зазначені спільні неповнолітні діти народжені за час шлюбу сторін.

Відповідно до копії паспорта позивача, виданого 14.01.16 р., вона проживає у АДРЕСА_1 .

Доказів про те, що спільні неповнолітні діти сторін в даний час проживають спільно з нею, позивач суду не надала.

Однак суд вважає, що оскільки цієї обставини відповідач у своєму відзиві на позовну заяву не заперечує та з тексту відзиву на позовну заяву слідує, що діти лише частину тижня проводять з ним, суд вважає встановленим, що на даний час спільні неповнолітні діти сторін проживають разом з позивачем і останній належить право вимоги за розглядуваним позовом.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89 р., що ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.91 р. та набула чинності для України 27.09.91 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Крім того ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За приписами ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

У відповідності із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання дітей, про що свідчить поданий до суду позов, тому кошти на їх утримання (аліменти) присуджує суд.

Під час судового розгляду встановлено, що відповідач не проживає разом з дітьми, належну матеріальну допомогу на їх утримання не надає, отже, він зобов`язаний сплачувати аліменти на користь позивача, яка проживає разом з дітьми.

Таким чином, позовні вимоги стосовно присудження на користь позивача аліментів є обґрунтованими та суд визнає їх підставними та такими, що підлягають до задоволення.

Визначаючи розмір та порядок стягнення аліментів, суд виходить з наступного.

Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини можуть бути присуджені у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3 - 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Як зазначено у ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

У відповідності із ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Хоча в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач має сталий доход у вигляді пенсії по інвалідності, суд враховує, що відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідач, безсумнівно, має обов`язок по утриманню вказаних вище дітей до досягнення ними повноліття та останній цього обов`язку не заперечує.

Доказів про те, що відповідач має несталий доход, а також про розмір такого доходу; наявність у відповідача нерухомості, транспортного засобу тощо, - позивачем суду не надано.

Відповідач же надав суду доказ про те, що він має інвалідність, що стверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 № 157 199 від 30.09.19 р.; що він має обмеження у праці, так як йому протипоказана важка праця згідно з довідкою МСЕК від 30.01.19 р. та наданими відповідачем копіями лікарських епікризів із лікарськими діагнозами та призначеннями і рекомендаціями за період з 12.05.17 р. по 14.08.19 р.; відповідач має сталий доход; у відповідача наявна нерухомості у вигляді двох земельних ділянок, що слідує з копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 185710957 від 22.10.19 р..

Доказів наявності у сторін чи дітей сторін іншого нерухомого чи іншого майна, транспортного засобу тощо суду не надано.

З огляду на те, що відповідач є працездатного віку, має протипоказання щодо працевлаштування на роботу з важкою працею, дані про інших утриманців відповідача у розпорядженні суду відсутні, суд вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей сторін у твердій грошовій сумі, однак, у розмірі, меншому, ніж той, про який просить позивач.

Визначаючи розмір аліментів суд враховує часткове визнання позову відповідачем і його позицію про можливість сплати аліментів у твердій грошовій сумі.

Врахувавши доводи сторін, оцінивши їх та наявні у справі докази у сукупності, вирішуючи спір по суті суд виходить з непорушності конституційного права неповнолітньої дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття; обов`язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із припиненням шлюбу між батьками та спільного проживання з дитиною.

За таких обставин суд вважає можливим позов задовольнити частково та визначити розмір аліментів на утримання дітей у твердій грошовій, а саме: на утримання сина ОСОБА_6 в розмірі по 1 400 грн., а на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 1 000 грн - щомісячно на підставі ст. 184 СК України, положеннями якої передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, яким є зазначений відповідачем доход від здавання в оренду земельних ділянок за плату і те, що частину свого доходу він одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

При цьому у ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2019 рік» для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року 1 626 гривень, з 1 липня 1 699 гривень, з 1 грудня 1 779 гривень; віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року 2 027 гривень, з 1 липня 2 118 гривень, з 1 грудня 2 218 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Оскільки позивач за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору за Законом, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 768 грн, 40 коп..

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 13, 213 - 218, 88 ЦПК України, ст. ст. 125, 180 184 СК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання неповнолітніх дітей:

- сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 400 (одна тисяча чотириста) грн щомісячно, починаючи з 24.09.19 р. та продовжуючи до досягнення цією дитиною повноліття;

- сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 (одна тисяча) грн щомісячно, починаючи з 24.09.19 р. та продовжуючи до досягнення цією дитиною повноліття.

В решті позову відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на доход держави судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн, 40 коп..

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_2 , і. н. НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і. н. НОМЕР_4 , паспорт серії НОМЕР_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Головуючий:І. М. Логвинюк

Повний текст рішення суду виготовлено 20.11.19 р..