Справа № 167/1213/19 Головуючий у 1 інстанції: Сіліч І. І.
Провадження № 22-ц/802/1151/19 Категорія: 50 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Данилюк В.А., Здрилюк О.І.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 01 жовтня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що з 12.11.2003 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, часто хворіє, йому встановлений діагноз «пілорозтиноз шлунка», проведено оперативне втручання, на його лікування постійно потрібні додаткові кошти. Зазначає, що відповідач здоровий, працездатний, отримує дохід від тимчасових заробіток в Республіці Польща, інших осіб на утриманні немає.

Просить стягнути з відповідача в її користь аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 01 жовтня 2019 року позов в даній справі задоволено частково.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.08.2019 року та до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутих аліментів змінити та стягувати з ОСОБА_2 не більше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Відповідно до вимог ч. 13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду необхідно залишити без змін.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 1, 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі ( а.с. 3), який на даний момент не розірваний, однак фактично не проживають разом.

Відповідач є батьком неповнолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с. 4).

Малолітній ОСОБА_4 зареєстрований та проживає з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5) та перебуває на її утриманні, відповідач хоча і зареєстрований за вказаною адресою, однак на даний час проживає окремо, що не заперечується сторонами.

Згідно з довідкою Рожищенської амбулаторії загальної практики-сімейної медицини встановлено, що дитина ОСОБА_4 знаходиться на диспансерному обліку в Рожищенській АЗПСМ №1 з діагнозом "Функціональні закрепи. Ацетономічний синдром" (а.с.54).

Домовленості між сторонами щодо розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина не досягнуто.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з частинами першоютретьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання неповнолітніх дітей, то кошти на їх утримання (аліменти) присуджує суд.

Суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Визначаючи розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд першої інстанції, застосувавши положення ст.ст.182, 184 СК України, на підставі доказів, поданих сторонами та враховуючи відсутність відомостей про зазначені позивачем доходи відповідача, виходячи із встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, дійшов обґрунтованого висновку, що розмір аліментів у сумі 2000 грн. на дитину відповідає нормам закону та є достатнім для дитини відповідного віку, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати дитину, а не лише батька.

До відзиву на позовну заяву відповідачем було надано випуску з банківської картки, яка відкрита на ім`я ОСОБА_6 , як доказ того, що він надає матеріальну допомогу на утримання свого сина у добровільному порядку. Як вбачається з виписки з карткового рахунку, відповідачем перераховувались суми в розмірі 1100 гривень лише протягом трьох місяців (червень, липень, серпень). Надання одним із батьків матеріальної допомоги дитині, за умови відсутності згоди між батьками про порядок та суму утримання не позбавляє можливості одного з них звернутися із відповідним позовом про вирішення вказаного питання у судовому порядку.

Твердження відповідач про неможливість сплати аліментів у визначеному судом розмірі з підстав того, що на його утриманні перебуває матір, яка є пенсіонеркою та сестра з дитиною інвалідом є безпідставними.

Відповідач є працездатною особою, не надав належних та допустимих доказів, щодо неможливості працевлаштуватись чи заборону працювати у зв`язку з захворюванням.

Крім того слід зазначити, що мати відповідача, яка є пенсіонеркою отримує пенсію, доказів про її перебування на утримання відповідача матеріали справи не містять. Сестра відповідача є повнолітньою працездатною особою, не позбавлена права звернутись до батька дитини про стягнення аліментів на утримання дитини інваліда.

Покликання ОСОБА_2 на положення ЗУ «Про державний бюджет на 2019 рік" є безпідставними, оскільки даним законом визначено мінімальний прожитковий мінімум, який не перешкоджає суду з врахуванням встановлених обставин справи визначити розмір аліментів який його перевищуватиме та сприятиме якнайкращому розвитку дитини.

Відповідач не надав жодних доказів на підтвердження доводів викладених в апеляційній скарзі про наявність правових підстав для зменшення визначеного судом розміру аліментів.

Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 48 Конституції України гарантовано, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Захищаючи першочергово інтереси неповнолітньої дитини, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив частково вимоги позивача та стягнув аліментів в розмірі 2000 грн.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Висновки суду ґрунтуються на повно і всебічно з`ясованих обставинах справи, перевірених належними доказами, на які є покликання в рішенні суду і яким суд дав правильну юридичну оцінку.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 22 листопада 2019 року, тобто дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 01 жовтня 2019 року в даній справі - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: