ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/839/19 Справа № 185/4863/17 Суддя у 1-й інстанції - Зінченко А.С. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Свистунової О.В.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Вищого державного навчального закладу України "Українська медична стоматологічна академія",

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2018 року

по справі за позовом Вищого державного навчального закладу України "Українська медична стоматологічна академія" до ОСОБА_1 про стягнення коштів за навчання, -

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2017 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов позов Вищого державного навчального закладу України "Українська медична стоматологічна академія" до ОСОБА_1 про стягнення коштів за навчання.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2018 року у задоволенні позову Вищого державного навчального закладу України "Українська медична стоматологічна академія" до ОСОБА_1 про стягнення коштів за навчання - відмовлено.

В апеляційній скарзі Вищий державний навчальний заклад України "Українська медична стоматологічна академія" просить рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2018 року скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги Вищого державного навчального закладу України "Українська медична стоматологічна академія" до ОСОБА_1 про стягнення коштів за навчання - задовольнити в повному обсязі.

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу Вищого державного навчального закладу України "Українська медична стоматологічна академія" на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2018 року просить відмовити Вищому державному навчальному закладу України "Українська медична стоматологічна академія" в задоволенні апеляційної скарги і залишити рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2018 року в законній силі.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 20 жовтня 2009 року між ОСОБА_1 та Українською медичною стоматологічною академією була укладена угода № 035 про підготовку фахівця з вищою освітою.

За умовами цієї угоди ОСОБА_1 зобов'язалася після закінчення вищого навчального закладу прибути на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати до державного бюджету вартість навчання в установленому порядку.

Згідно з карткою працевлаштування випускника ОСОБА_1 отримала пропозицію щодо працевлаштування у ДОЗ Дніпропетровської ОДА, КЗ «Новомосковська районна стоматологічна поліклініка» ДОР», Перещепинський стоматологічний кабінет на посаду лікар-стоматолог-ортопед. З даною пропозицією ОСОБА_1 погодилася 08 листопада 2014 року. (а.с.8)

Наказом департаменту охорони здоров'я № 667-о від 01 липня 2014 року ОСОБА_1 була зарахована в інтернатуру на посаду лікаря-інтерна в КЗ «Новомосковська РСП» ДОР», та направлена для проходження заочної частини інтернатури на базі КЗ «Павлоградська стоматологічна поліклініка» ДОР». Виплату заробітної плати під час проходження інтернатури проводились за рахунок КЗ «Новомосковська РСП» ДОР». Після закінчення інтернатури за спеціальністю «Стоматологія» ОСОБА_1 направлено до КЗ «Новомосковська РСП» ДОР» для роботи на посаді лікаря - стоматолога.

Відповідно до повідомлення КЗ «Новомосковська РСП» ДОР» від 19.08.2016 станом на 19 серпня 2016 року ОСОБА_1 до роботи не приступила.

Згідно пункту 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженим постановою КМУ № 992 від 22 серпня 1996 року, який був чинним на час закінчення відповідачем інтернатури, у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Пунктом 12 того ж Порядку передбачено, що час перебування жінки у відпустці після закінчення вищого навчального закладу у зв'язку з вагітністю, пологами, доглядом за дитиною до досягнення нею трирічного віку зараховується до терміну роботи за призначенням.

На запит Української медичної стоматологічної академії щодо прибуття випускників 2016 року до місця працевлаштування КЗ "Новомосковська РСП" ДОР" листом від 19 серпня 2016 року повідомив, що ОСОБА_1 до роботи не приступила.

24.06.2016 року ОСОБА_1 атестувалась та отримала сертифікат № 3586 лікаря спеціаліста за спеціальністю «Стоматологія».

З матеріалів цивільної справи вбачається, що 08 липня 2016 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 згідно актового запису № 430 складеного Октябрським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Полтавської області.

В жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до МОЗ України з заявою про зміну місця призначення на роботу з Дніпропетровської області на Полтавську область у зв'язку зі зміною сімейних обставин на вагітністю, що підтверджується відповіддю № 11.02-10/50-К-12895 від 27.10.2016 року.

З 11 жовтня 2016 року ОСОБА_1 перебувала на обліку у консультативно-діагностичному центрі №2 Дарницького району м. Києва з приводу вагітності.

Відповідно до відповіді Департаменту охорони здоров'я Полтавської ОДА від 18.11.2016 року ОСОБА_1 відмовлено в зміні місця призначення на роботу у звязку з відсутністю посади лікаря стоматолога в Полтавській області.

02 травня 2017 року ОСОБА_1 народила двох дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвами про народження.

Листом директора Департаменту управління персоналом та кадрової політики Міністерства охорони здоров'я України від 15.12.2016 року №11.-02-10/22/32808, повідомлено, що враховуючи клопотання Департаменту охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації та сімейні обставини, Департамент управління персоналом та кадрової політики, не заперечує щодо розірвання ОСОБА_1, угоди на відпрацювання за місцем призначення трьох років відповідно до пункту 9 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року №992 (а.с.86).

Згідно пункту 9 зазначеного Порядку вагітність є поважною причиною, яка допускає розірвання випускником угоди про підготовку фахівців з вищою освітою.

Відмовляючи в задоволенні заявленого по справі позову, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що виплачена ОСОБА_1 стипендія є видом грошової допомоги (соціальним платежем), надана відповідачу як засіб до існування та не є витратами на навчання.

Статтею 8 Конституції України проголошено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до цього принципу, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно із статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

За статтею 53 Конституції України держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Рішенням Конституційного Суду України від 04.03.2004 року №5-рп/2004 положення частини 3 статті 53 Конституції України, держава забезпечує доступність та безоплатність освіти в державних і комунальних навчальних закладах необхідно розуміти так, що безоплатність освіти як конституційна гарантія реалізації права на освіту означає можливість здобуття освіти в державних та комунальних навчальних закладах без внесення плати у будь-якій формі за освітні послуги визначених законодавством рівня, змісту, обсягу і в межах тих видів освіти, безоплатність яких передбачена частиною третьою статті 53 Конституції України.

Відповідно до ч.1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він погоджується.

Таким чином, обов'язковість відпрацювання або відшкодування вартості навчання випускникам вищого навчального закладу призводить до порушення їх конституційного права на працю, що вільно обирається або на яку вони вільно погоджуються, та порушення права на безоплатність вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах.

Також положеннями Закону України «Про вищу освіту» не передбачено вимог про обов'язковість трирічного відпрацювання та відшкодування у встановленому порядку державного бюджету вартості навчання.

З огляду на викладене, колегія суддів визнає безпідставними та необґрунтованими твердження апеляційної скарги про те, що у разі відмови особи працювати в державному секторі народного господарства, то обов'язок випускника відшкодовувати до державного бюджету повну вартість навчання.

Посилання в апеляційній скарзі, що відповідач не вжила заходів, щодо повідомлення адміністрації академії про її вагітність, суперечить наявному у матеріалах справи листу директора Департаменту управління персоналом та кадрової політики Міністерства охорони здоров'я України від 15.12.2016 року №11.-02-10/22/32808, яким повідомлено, що Департамент управління персоналом та кадрової політики, не заперечує щодо розірвання з ОСОБА_1 угоди на відпрацювання за місцем призначення трьох років відповідно, до пункту 9 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року №992 (а.с.86).

Крім того, ОСОБА_1 відпрацювала у КЗ "Павлоградська стоматологічна поліклініка" ДОР з виплатою заробітної плати під час проходження інтернатури за рахунок КЗ "Новомосковська районна стоматологічна поліклиника" ДОР, з 01 серпня 2014 року по 31 липня 2016 року, що складає повні 2 роки, на підставі трудового договору у якості лікаря інтерна-стоматолога.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта, що виплачена відповідачу стипендія є витратами на навчання, а не добровільно сплачений позивачем вид грошової допомоги, колегія суддів ставиться критично, оскільки стипендія не є витратами на навчання та не підлягає стягненню.

Згідно із п.1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку недобросовісності з боку набувача.

Таким чином, виплачена ОСОБА_1 стипендія є видом грошової допомоги (соціальним платежем) та була надана їй як засіб до існування і не є витратами на навчання.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки судом апеляційної інстанції не встановлено обставин незаконного звільнення позивача, у зв'язку з чим підстав для її поновлення на роботі не має, а відтак не має підстав і для скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Вищого державного навчального закладу України "Українська медична стоматологічна академія" - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

О.В. Свистунова