Постанова

Іменем України

07 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 2/0427/2554/12

провадження № 61-6056св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з навчанням,

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2013 року у складі колегії суддів: Черненкової Л. А., Петешенкової М. Ю., Дерев`янка О. Г.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2012 року Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ (далі - Університет) звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь Державного бюджету на рахунок: ГУДКСУ у Дніпропетровській області м. Дніпропетровськ, МФО 805012, , р/р НОМЕР_1 - витрати, пов`язані з навчанням у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ у розмірі 24 555,99 грн та судовий збір у розмірі 245,56 грн.

В обґрунтування заявлених вимог Університет посилався на те, що ОСОБА_2 проходив службу в органах внутрішніх справ України, будучи курсантом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ.

01 вересня 2009 року між сторонами укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України.

Після закінчення Університету наказом ректора інституту від 26 червня 2010 року № 233 о/с відповідач направлений за місцем працевлаштування до УМВС України в Дніпропетровській області та наказом ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 27 червня 2010 року № 154 о/с призначений на посаду слідчого відділу Новомосковського міського відділу.

Наказом ГУМВС України в Дніпропетровській області від 09 серпня 2011 року № 137 о/с лейтенант міліції ОСОБА_1 звільнений з органів внутрішніх справ України за пунктом 64 «є» (за порушення дисципліни).

Відповідно до пункту 2.3.6 договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України відповідач зобов`язався у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з його утриманням. Сума витрат на утримання складає 24 555,99 грн, оскільки ОСОБА_1 добровільно не відшкодував вказані витрати, позивач просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області заочним рішенням від 10 грудня 2012 року відмовив у задоволенні позову.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що витрати, пов`язані з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі в разі, якщо ця особа протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС України звільнена за порушення дисципліни, мають відшкодовуватись не на користь навчального закладу, оскільки кошти виділяються з державного бюджету МВС України, а тому позивач є тільки розпорядником коштів. Повноважень на звернення з цими вимогами від імені осіб, зазначених у постанові Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964 позивач не має.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Апеляційний суд Дніпропетровської області рішенням від 17 травня 2013 року заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2012 року скасував, ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету 24 555,99 грн витрат, пов`язаних з навчанням. Вирішив питання про судові витрати у справі.

Апеляційний суд мотивував рішення тим, що суд першої інстанції при розгляді справи допустив неправильне застосування норм матеріального та порушив норми процесуального права. Позовні вимоги Університету є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Відповідач не виконав умови договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України від 01 вересня 2009 року, укладеного між сторонами, а тому зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з його утриманням.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на неї, їх узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій 18 березня 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2013 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення апеляційного суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи.

Він не брав участі в розгляді справи, а тому не міг надати докази того, що договір про підготовку фахівця у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ не заповнював та не підписував.

Розрахунки, що містяться в матеріалах справи є розрахунками навчального закладу та нічим не підтверджуються. Доказів того, що саме ним витрачалися вказані грошові кошти позивач не надав.

Крім того Університет не є суб`єктом на користь якого повинні відшкодовуватися витрати, пов`язані з навчанням.

24 липня 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив Університету на касаційну скаргу, мотивований тим, що оскаржуване рішення апеляційного суду є законним і обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права. Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Рух справи в суді касаційної інстанції

25 березня 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2013 року.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 26 березня 2019 року справу призначено судді-доповідачу Пророку В. В.

Ухвалою Верховного Суду від 22 квітня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2013 року залишено без руху, з наданням строку для виконання її вимог.

На виконання вимог вказаної ухвали до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків, які заявником здані на пошту 21 травня 2019 року. Вимоги ухвали заявником виконано.

У зв`язку із обранням до Великої Палати Верховного Суду суддю Пророка В. В. відповідно до розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 14 червня 2019 року № 702/0/226-19 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Зайцеву А. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 20 червня 2019 року ОСОБА_1 поновлено строк на касаційне оскарження рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2013 року, оскільки касаційну скаргу подано особою, не повідомленою про розгляд справи, а суд ухвалив про його права, свободи та (або) інтереси; відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

09 липня 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 17 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що 01 вересня 2009 року між сторонами укладено договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України.

Після закінчення Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ наказом ректора інституту від 26 червня 2010 року № 233 о/с ОСОБА_1 направлено за місцем працевлаштування до УМВС України в Дніпропетровській області.

Наказом ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 27 червня 2010 року № 154 о/с ОСОБА_1 призначений на посаду слідчого відділу Новомосковського міського відділу.

Наказом ГУМВС України в Дніпропетровській області від 09 серпня 2011 року № 137 о/с лейтенант міліції ОСОБА_1 звільнений з органів внутрішніх справ України за пунктом 64 «є» (за порушення дисципліни).

Відповідно до пункту 2.3.6 договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України відповідач зобов`язався у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі відшкодувати фактичні витрати, пов`язані з його утриманням. Сума витрат на його утримання складає 24 555,99 грн, відшкодувати витрати у добровільному порядку ОСОБА_1 відмовився.

Згідно зі Статутом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ позивач є структурним підрозділом МВС України та є юридичною особою.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши аргументи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Матеріали справи та наведені в касаційній скарзі доводи дають підстави для висновку, що спірні правовідносини є публічно-правовими, а тому повинні розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

У частині третій статті 3 ЦПК Українивизначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦПК України (у чинній на час розгляду справи судами редакції) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Аналогічна норма передбачена в частині першій статті 19 ЦПК України.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України (у чинній на час розгляду справи судами редакції) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 частини першої статті 3 КАС України (у чинній на час розгляду справи судами редакції)визначено, що справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини другої статті 4 КАС України(у чинній на час розгляду справи судами редакції) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Частиною третьою статті 6 КАС України (у чинній на час розгляду справи судами редакції) передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 15 частини першої статті 3 цього Кодексу публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про міліцію», чинного на час виникнення спірних правовідносин, на курсантів, слухачів, ад`юнктів, інших атестованих працівників, у тому числі й викладацького складу навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України, поширюються права і обов`язки, гарантії правового і соціального захисту та відповідальність працівників міліції.

Згідно з частиною першою статті 20 Закону України «Про міліцію», чинного на час виникнення спірних правовідносин, працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади, а тому його служба є публічною.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про міліцію», чинного на час виникнення спірних правовідносин, підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує Міністерство внутрішніх справ України за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Вирішуючи спір по суті, суди виходили з того, що правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з невиконанням відповідачем цивільно-правової угоди, внаслідок чого у нього виникло зобов`язання відшкодувати вартість навчання, тому вирішення цього спору належить до компетенції цивільного суду.

Разом з тим спори, пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат, відбувається після її звільнення з державної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

У межах цивільного судочинства суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному судочинстві відповідно до статті 17 КАС України (статті 19 КАС України у редакції від 03 жовтня 2017 року), якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Вказана правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16 (провадження № 11-669апп18) та від 13 березня 2019 року у справі № 723/18/17 (провадження № 14-563цс18).

З урахуванням викладеного правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, справа підлягає розгляду за правилами адміністративного, а не цивільного судочинства.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування таких рішень та закриття провадження у справі з роз`ясненням позивачу права на звернення до суду з позовом в порядку адміністративного судочинства.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК Українивизначено, що суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У частинах першій і другій статті 414 ЦПК Українивстановлено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 і 257 цього Кодексу.

З огляду на викладене касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржувані судові рішення - скасуванню, а провадження у справі - закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 255, частини першої статті 414 ЦПК України.

Керуючись статтями 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2012 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2013 року скасувати.

Провадження у цивільній справі за позовом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з навчанням,закрити.

Роз`яснити Дніпропетровському державному університету внутрішніх справ право звернутися з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2012 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2013 року втрачають законну силу та виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: С. Ю. Бурлаков А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко В. М. Коротун