Справа №295/7062/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2019 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючого судді Слюсарчук Н.Ф.,

за участю секретаря Давиденко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування,-

в с т а н о в и в :

Позивач 29.06.2017 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , про усунення від права на спадкування, в якому просить усунути відповідача від права на спадкування за законом на спадщину, що відкрилася після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проживала зі своїм батьком ОСОБА_3 1953 року народження в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . З 2000 року стан здоров`я батька постійно погіршувався. В 2005 році в нього стався інфаркт. Йому було встановлено II групу інвалідності. В 2010 році стан здоров`я батька різко погіршився, в нього, стався інфаркт головного мозку, після огляду МСЕК батьку було встановлено 29.07.2010 р. І групу інвалідності, з того часу він потребував постійного догляду та медикаментозного лікування. 15.08.2012 року було призначено повторну комісію, безпосередньо цим питанням займалася тільки позивач. Після огляду комісії, що до стану здоров`я батька, йому було призначено І групу інвалідності довічно, а також, в довідці вказано, що батько потребує постійного стороннього догляду. За його життя позивач доглядала за ним, готувала їжу, прибирала, прала речі, оплачувала лікування, супроводжувала повсюди, купувала одяг та взуття, вивозила на консультацію лікаря до Ізраїлю з приводу діагнозу облітеруючий атеросклероз аорти і артерій нижніх кінцівок. Сестра позивача, на час, коли стан здоров`я батька різко погіршився і він не міг самостійно пересуватись жодного разу не допомогла в догляді за ним. Після інсульту батько сам дзвонив сестрі позивача, проте навіть не міг розмовляти через параліч лицевих м`язів. Сестра після цього зателефонувала на стаціонарний номер позивача, і позивач повідомила їй, що у батька інсульт. В 2011 році стан здоров`я батька погіршився настільки, що позивач вимушена була оформити опіку над ним. Протягом всього часу з 21.06.2010 р. кожного місяця батькові куплялись ліки, які йому були необхідні для задовільного стану при його хворобі і які в обов`язковому порядку йому треба було вживати кожного дня, всі матеріальні затрати по догляду і лікуванні батька позивач здійснювала самостійно. ОСОБА_2 , проживає в 10-ти хвилинах від квартири батька, проте жодного разу за весь час хвороби батька не надала йому жодної допомоги, жодного разу не надавала коштів на придбання ліків для батька, або оплати його лікування, хоча знала про хворобу батька та безпорадний стан. ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача помер, всі витраті на поховання позивач сплачувала сама. Після смерті батька відкрилася спадщина на належну йому Ѕ частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 . В даній квартирі позивач проживала з батьком і в 2008 році вона була приватизована на двох. Спадкоємцями першої черги після смерті батька за законом є в рівних частинах позивач і її сестра. В останній день 6-ти місячного терміну передбаченого законом для подання заяви про прийняття спадщини, а саме, 23 червня 2017 року, ОСОБА_2 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Позивач та його представник в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач та його представник в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість та відсутність підстав для його задоволення.

Заслухавши позиції сторін, допитаних свідків, дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді справи в судовому процесі на засадах змагальності, як того вимагає ст. 12 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Позивач посилається на те, що з 2010 році стан здоров`я батька різко погіршився, в нього, стався інфаркт головного мозку, після огляду МСЕК батьку було встановлено 29.07.2010 р. І групу інвалідності, з того часу він потребував постійного догляду та медикаментозного лікування. Його стан постійно погіршувався, а чисельні обстеження та систематичне лікування вимагало від позивача багато зусиль та значних грошових коштів. Останнім часом спадкодавець потребував постійної сторонньої допомоги, через свій похилий вік та тяжку хворобу, але відповідач не тільки не надавав кошти на лікування свого батька, а також і не відвідувала його та будь-якої допомоги по догляду за ним також не надавала. Стороння допомога полягала у наданні спадкодавцю необхідної матеріальної допомоги, а саме це придбання ліків, продуктів харчування, одягу, взуття та фізичної допомоги, яка полягала у приготуванні їжі, прибиранні, пранні, пересуванні померлого по квартирі, годуванні та прибиранні за спадкодавцем. Також була потрібна допомога по догляду за спадкодавцем, бо останнім часом він був практично прикутий до ліжка і потребував постійного знаходження біля нього. Тобто спадкодавець не міг самостійно забезпечити умови свого життя, не міг вирішувати всі необхідні соціальні питання, обслуговувати сам себе, готувати їжу, прибирати, прати, а також не міг без сторонньої допомоги за необхідності відвідувати медичні заклади та лікарів.

Відповідач стверджує, що в період хвороби батька неодноразово надавала фінансову допомогу, проте брати розписки про отримання коштів вважала неприпустимо, через те, що ця допомога йшла від щирого серця. Твердження позивача, що саме вона повністю несла фінансовий тягар по догляду за батьком не відповідає дійсності та не підтверджується доказами, оскільки батько мав заощадження, а наявність чеків на купівлю тих чи інших ліків не підтверджує, що гроші на ліки надавала саме позивач. Ніяким чином не ухилялася від надання спадкодавцеві допомоги, вважає твердження позивача, щодо ухилення нею від допомоги рідному батьку безпідставними та недоведеними.

Відповідно свідоцтва про смерть, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.6)

З свідоцтва про народження вбачається, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_1 . (а.с.7)

Довідкою ПП «КВЖРЕП №8» №1290 від 24.06.2017 року підтверджується той факт, що ОСОБА_3 був зареєстрований з 15.07.1969 року по АДРЕСА_1 та знятий з реєстрації 23.12.2016 року. На день його смерті за вказаною адресою з ним була зареєстрована донька ОСОБА_1 (а.с.8)

Згідно довідки УПСЗН м.Житомира, ОСОБА_1 перебувала на обліку в управлінні праці та соціального населення Богунської районної ради м.Житомира та отримувала компенсацію за надання соціальних послуг інваліду 1 групи ОСОБА_3 з 07.11.2011 року по 23.12.2016 рік. (а.с.9)

Наданими суду доказами встановлено, що ОСОБА_3 мав важкий стан здоров`я, йому встановлено було інвалідність першої групи, потребував постійного стороннього догляду та лікування, що підтверджується випискою з протоколу лікарсько-консультативної комісії, консультативно-діагностичним висновком, витягом з історії хвороби №5733, довідкою до акта огляду МСЕК №233872, довідкою до акта огляду МСЕК №115098, епікризом №6939. (а.с.37, 39-40, 46-47, 56)

Відповідно до довідки №60 від 23.12.2016 року причиною смерті ОСОБА_3 є набряк головного мозку. (а.с.85)

Організацію та проведення поховання згідно довідки №27 від 14.09.2017 року здійснювала позивач ОСОБА_1 згідно договору-замовлення №1-5937 від 23.12.2016 року. (а.с.86)

Відповідач в своїх поясненнях зазначила, що позивач являється їй сестрою по батьку. Відповідач завжди підтримувала теплі стосунки з батьком за його життя, постійно спілкувалася з ним та намагалася надавати йому допомогу. Водночас позивач проживала безпосередньо з батьком в квартирі, була його опікуном, а коли йшла з квартири, то замикала батька таким чином, що відімкнути двері з середини він не міг. Відтак зустрітися з ним особисто без присутності позивача, відповідач не мала можливості, тому свої візити до батька мусила погоджувати з позивачем.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що позивача знає давно, до 1994 року проживали в одному під`їзді, на даний час проживає в сусідньому під`їзді. Батько позивача хворів, його доглядала позивач. Відповідача не бачила у померлого батька. Коли була останній раз у померлого не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що є чоловіком позивача та проживали з померлим разом з 2014 року. Батько потребував постійного догляду, з позивачем працювали позмінно. Здійснювали догляд за батьком, він погано ходив, розмовляв не зрозуміло, не міг донести думку стороннім. Витрачали свої кошти на лікування та поховання.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що являється онукою померлого та дочкою відповідачки. Разом з мамою ходили провідували дідуся, носили їжу, допомагали матеріально. Мама постійно спілкувалася з дідусем та сестрою.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що з 2010 року працює сімейним лікарем. Завжди з батьком бачила позивача, вона здійснювала догляд за ним.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що являється свекрухою позивача. Відповідача ніколи не бачила, але знала про існування старшої доньки.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що раніше був сусідом відповідача. Знає, що відповідач спілкувалася з батьком, з її розповіді про батька, зрозумів, що вона бачилася з ним. Бачив відповідача разом з батьком в 2008 році і 2014 році. Чи допомагала відповідач матеріально батьку не можу сказати.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що старшу дочку ніколи не бачила, але чула про її існування. В лікарню до батька вона не приходила. Батько хотів зробити на молодшу дочку заповіт, але не встиг. Чи повідомляла позивач відповідача про хворобу батька не знаю.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що являється чоловіком відповідача. Жінка ходила до батька, носила їсти коли він хворів. Пропонували допомогу, але сторона позивача відмовлялися. Я особисто підвозив дружину до батька з 2010 року. Провідувала батька декілька раз в місяць. Ніхто не повідомив, що батько потрапив до лікарні. Повідомили лише про похорон. Ще до інсульту, батько часто приходив до нас в гості.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 1222 Цивільного кодексу України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Стаття 1261 Цивільного кодексу України передбачає, що першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно із статтею 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Стаття 1270 ЦК України, передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ч.ч. 3, 5 та 6 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

За твердженням позивача, протягом тривалого часу спадкодавець тяжко хворів, неодноразово проходив лікування в медичних закладах. Увесь час спадкодавець ОСОБА_3 потребував сторонньої допомоги, оскільки знаходився у безпорадному стані. Разом з тим, з показів свідків та матеріалів справи судом встановлено, що за життя спадкодавця відповідач надавала йому матеріальну, фізичну допомогу, відвідувала його та піклувався про нього.

Відповідно до ст. 51 Конституції повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Згідно ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Із показань допитаних в судовому засіданні свідків, встановлено факт тяжкого (безпорадного) стану спадкодавця ОСОБА_3 останній період свого життя, який, з показань свідків, внаслідок перенесеної хвороби не міг самостійно забезпечувати умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування.

Вказані свідки, які приймали участь в різних епізодах в останні місяці життя спадкодавця, надали показання також про те, що відповідач ОСОБА_2 протягом зазначеного вище періоду часу, приймала участі в допомозі та піклуванні за батьком, а також утримувала останнього.

Свідки підтвердили, що ОСОБА_3 у зв`язку з хворобою, потребував допомоги, не міг вільно пересуватися. При цьому, свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 підтвердили надання допомоги з боку відповідача померлому.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», ч.5 статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто, ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи можлива лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності.

Підсумовуючи наведене, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: 1) ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; 2) перебування спадкодавця в безпорадному стані; 3) потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Таким чином, сам по собі факт наявності у спадкодавця інвалідності першої групи та перебування у зв`язку з цим у безпорадному стані без установлення наявності передбачених законом фактів ухилення відповідача від надання йому допомоги та потреби спадкодавця саме в її допомозі не дає підстав для усунення доньки спадкодавця від права на спадкування. Твердження позивача про належне здійснення нею постійного догляду та допомоги хворому виключає перебування його у безпорадному стані та потреби додаткового догляду з боку інших осіб, в тому числі старшої доньки.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 надавала необхідну матеріальну, належну фізичну допомогу померлому батьку, відвідувала його та піклувалася про нього, не ухилялася від свого обов`язку щодо догляду за батьком.

Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд дійшов правильного висновку про те, що позивач не надав належних, допустимих та безспірних доказів, що є його процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України), щодо ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, потреби спадкодавця в допомозі саме відповідача.

Враховуючи вищевикладене, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, беручи той факт, що відповілач доглядав за своєю матір`ю, надавав їй будь-яку допомогу, що також було підтверджено свідками в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про усунення ОСОБА_14 від права на спадкування за законом на спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_15 є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просила стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати в розмірі 640,00 грн.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись Конституцією України, п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», ст. 202 СК України, ст.ст. 1218, 1220, 1222, 1224, 1258, 1270 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 76-80, 133, 141, 258, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 )

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 )

Повне рішення виготовлено: 31.10.2019 року.

Суддя Н.Ф. Слюсарчук