Справа № 461/7926/18 Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький В.В.
Провадження № 22-ц/811/878/19 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 12 лютого 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_3 , державний виконавець Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Івано-Франківській області Борис Юлія Богданівна на дії державного виконавця, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2018 року адвокат Матвіїв Є.І. в інтересах ОСОБА_1 звернулася із скаргою на дії державного виконавця, у якій просила визнати неправомірними дії державного виконавця Долинського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Івано-Франківської області Борис Ю.Б. у виконавчому провадженні №57169452 від 07 вересня 2018 року при здійсненні розрахунку заборгованості по аліментах.

Скаргу мотивувала тим, що Галицьким районним судом м. Львова було безпідставно видано виконавчий лист №461/3787/16-ц від 21 серпня 2018 року адвокату Яцишину О.В., який не подав належним чином засвідчені копії чи оригінали документів, що підтверджують його повноваження.

При ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження №57169452, відкритого державним виконавцем Долинського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ Івано-Франківської області Борис Ю.Б. 07 вересня 2018 року нею було виявлено, що заява на відкриття виконавчого провадження подана адвокатом Яцишин О.Я., який не надав підтвердження своїх повноважень.

Також адвокат Матвіїв Є.І. зазначала, що ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 під час шлюбу у 2014 році було придбано квартиру у м. Кракові АДРЕСА_1 ) за кредитні кошти. Згідно умов кредитного договору обов`язок сплачувати кредит покладався на обох, оскільки обидвоє були позичальниками в банку.

Після розірвання шлюбу кожен із позичальників зобов`язаний був сплачувати Ѕ частку щомісячного платежу по кредиту самостійно.

29 березня 2018 року між сторонами було укладено договір про поділ спільного майна (нотаріально завірений у Польщі), де зазначено, що ОСОБА_1 самостійно сплатив кредит, що давало йому право на визнання за ним права на квартиру або права регресної вимоги до другого позичальника ОСОБА_3 . У той же час, ОСОБА_1 крім сплати кредиту, ще виплатив ОСОБА_3 85000 польських злотих.

ОСОБА_3 зловживає правами матері та стягувача аліментів.

Виходячи із паритетності прав, остання також повинна витрачати кошти на утримання дитини.

Таким чином, державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості по аліментах без врахування здійснених ОСОБА_1 платежів у період з 2016 по 2018 роки і в кінцевому розрахунку помилково зазначено заборгованість в сумі 330 322,60 гривень.

З урахуванням зазначених адвокат Матвіїв Є.І. просила:

визнати неправомірними дії державного виконавця Долинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Івано-Франківської області Борис Ю.Б. у виконавчому провадженні №57169452 від 07 вересня 2018 року при здійсненні розрахунку заборгованості по аліментам ОСОБА_1

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 12 лютого 2019 року у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив представник Штеньовича ОСОБА_5 адвокат Матвіїв Є.І.

В апеляційній скарзі посилається на те, що в матеріалах справи містяться докази того, що її довіритель з 2016 року здійснює сплату аліментів на утримання сина ОСОБА_6 на рахунок погоджений ОСОБА_1 і ОСОБА_3 та зазначений в рішенні Галицького районного суду м. Львова від 18 серпня 2016 року.

Просить скасувати ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 12 лютого 2019 року та задовольнити її скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на її заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 129, 129-1 Конституції України, та у відповідності до ст. 18 ЦПК України, судове рішення, що набрало законної сили, обов`язкове для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.3 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Згідно з п. 4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Мін`юсту від 02.04.2012 року №512/5, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, згідно рішення Галицького районного суду м. Львова від 18 липня 2016 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 14500 гривень щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 червня 2016 року до досягнення дитиною повноліття (т.2 а.с.137-138 справа №461/3787/16-ц).

Згідно заяви ОСОБА_1 від 14 липня 2016 року у справі №461/3787/16-ц, останній зобов`язувався сплачувати аліменти ОСОБА_3 аліменти в сумі 14 500 гривень у добровільній формі на попередньо погоджений рахунок 69 2490 НОМЕР_1 .

Проте, на вказаний банківський рахунок ОСОБА_1 здійснювалось погашення заборгованості за кредитним договором, який був оформлений колишнім подружжям, ще у 2014 році в Alior Bank республіки Польща.

Як встановлено в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_3 не розпоряджалася коштами в сумі еквівалентній 404 726 гривень, які переказував на рахунок 69 НОМЕР_2 ОСОБА_1 у період з січня 2016 року по грудень 2017 року, оскільки ці кошти автоматично йшли на дострокове погашення заборгованості за кредитними зобов`язаннями перед банком (т.1 а.с.48-49).

ОСОБА_1 у лютому 2018 року здійснив дострокове погашення кредиту перед Alior Bank у республіці Польща.

Таким чином, з червня 2016 року по березень 2018 року весь тягар утримання малолітнього ОСОБА_7 ліг на ОСОБА_3

Аліментні зобов`язання ОСОБА_1 почав виконувати з квітня 2018 року, переказуючи кошти ОСОБА_3 на рахунок 53 1160 НОМЕР_3 , зокрема: у квітні 2018 року ним перераховано cуму еквівалентну 15 480 гривень; у червні 2018 року 28 340 грн; у липні 2018 року 14 480 грн; у вересні 2018 року 14 477,40 грн. У платіжних банківських документах на зазначені суми ОСОБА_1 вказувалось, що це кошти на виконання його аліментних зобов`язань перед ОСОБА_3 і державним виконавцем обґрунтовано зараховано ці суми на погашення заборгованості по аліментах (т.1а.с. 179).

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 з 2016 року здійснює сплату аліментів на утримання сина ОСОБА_6 не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції. Державним виконавцем обґрунтовано проведено розрахунок із сплати аліментів з урахуванням сплачених ОСОБА_1 коштів у період з квітня 2018 року по вересень 2018 року згідно виконавчого листа №№461/3787/16-ц від 21 серпня 2018 року.

Питання підставності видачі Галицьким районним судом м. Львова адвокату Яцишину О.В. виконавчого листа №461/3787/16-ц від 21 серпня 2018 року та відкриття за його заявою державним виконавцем Долинського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ Івано-Франківської області Борис Ю.Б. 07 вересня 2018 року виконавчого провадження були предметом дослідження у межах справ №461/2787/16-ц та №461/7542/18, за наслідками яких судами відмовлено у задоволенні заяв представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 (т.3 а.с.113-114; 115-116).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ст.374 ст.ст.375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Галицького районного суду міста Львова від 12 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 08 листопада 2019 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.