ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/631/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: на ухвалу Гудзенко В. Л.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року м. Черкаси:

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіНовіков О.М., Сіренко Ю.В.
секретар Попова М.В.

учасники справи:

заявник (скаржник) - ОСОБА_1 ,

боржник - ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28.08.2019 (повний текст складено 28.08.2019, суддя в суді першої інстанції Гудзенко В.Л.) у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа, боржник - ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

08.07.2019 ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини.

В обґрунтування заяви зазначено, що 30.01.2012 Уманським міськрайонним судом Черкаської області прийнято рішення, що набрало законної сили, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, шлюб між сторонами розірваний, після чого позивачу повернуто дошлюбне прізвище « ОСОБА_1 », та стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.12.2011 року до досягнення сином повноліття, а також стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на її утримання до досягнення сином трирічного віку.

На виконання даного рішення, Уманським міськрайонним судом Черкаської області видано виконавчий лист у справі №2/2318/385/2012.

Вказано, що відповідач ОСОБА_3 проживав у м. Нікополь та сплачував аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , а згодом ОСОБА_3 змінив місце роботи і місце проживання, тому виконавчий лист, який перебував на виконанні в Уманському міському відділі ДВС втратився при пересилці і його пошуки не призвели до позитивного результату.

У зв`язку з тим, що аліменти на утримання сина повинні стягуватися до досягнення ним повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі рішення суду та відповідно до виконавчого листа, заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28.08.2019 у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено. При цьому суд виходив з того, що стягувачем не надано належного підтвердження того, що виконавчий лист був втрачений при пересилці.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, заявник подала 07.10.2019 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про видачу дублікату виконавчого листа.

Вказує, що сам платник повідомив її про те, що у ВДВС Коломиї виконавчого листа немає. Зазначає, що судом при прийнятті рішення не враховано, що виконавча служба повинна була повідомити її про місце знаходження листа й приймати заходи для виконання рішення суду.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

При розгляді справи встановлено, що 30.01.2012 Уманським міськрайонним судом Черкаської області було винесено рішення по справі №2/2318/385/2012, що набрало законної сили яким стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.12.2011 року до досягнення сином повноліття, а також стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 аліменти на її утримання до досягнення сином трирічного віку (а.с.18-19).

На виконання зазначеного рішення Уманським міськрайонним судом Черкаської області було видано виконавчі листи, які отримані позивачкою 20.03.2012.

Постановою державного виконавця Уманського МВДВС Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області Гребенюк Л.В. закінчено виконавче провадження за виконавчим листом №2/2318/385/2012 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання до досягнення сином трирічного віку у зв`язку із закінченням строку, передбаченого законом для виконання відповідного виду стягнення та направлено даний виконавчий лист до Уманського міськрайонного суду Черкаської області для приєднання до матеріалів справи ( а.с.24-26).

Доказів пред`явлення виконавчого листа №2/2318/385/2012 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 06.12.2011 року до досягнення сином повноліття до ВДВС для його примусового виконання як і постанови про відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом заявником не надано.

Також, доказів на підтвердження тверджень заявника про те, що виконавчий лист взагалі було направлено за новим місцем проживання у м. Коломия чи місцезнаходженням боржника, чи місцем його роботи у м. Нікополь і того факту, що він дійсно був втрачений при пересилці з одного місця проведення його виконання до іншого, як слідує із заяви ОСОБА_1 , суду не надано.

Надана заявником довідка Добровеличівського РВ ДВС ГТУЮ у Кіровоградській області від 22.04.2019 №244/13.6-28 з якої вбачається, що виконавчих документів про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у відділі державної виконавчої служби ( за місцем проживання позивачки ) на виконанні не перебуває, не є належним доказом у даній справі в розумінні ст. 77 ЦПК України та не береться судом до уваги, оскільки відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії проводяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи саме боржника або за місцезнаходженням його майна, а не самого стягувача.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Згідно зі статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч.1 ст. 431 ЦПК України питання, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до п. 17.4 розділу VIII перехідних положень ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно ст. ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справ, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, належними та допустимими доказами для підтвердження факту втрати виконавчого документу мають бути саме письмові докази.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що заява необґрунтована та не підлягає задоволенню, оскільки в матеріалах заяви відсутні та представником заявника не надано будь-яких письмових доказів на підтвердження втрати виконавчого документа, не зазначено коли було виявлено втрату оригіналу виконавчого листа та обставини його втрати, що є суттєвим для вирішення питання щодо наявності підстав для поновлення строку видачі дубліката виконавчого листа.

Такий висновок суду відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

При цьому заявник, ОСОБА_1 , не залучила до участі у справі в якості заінтересованої особи орган ДВС, що позбавляє можливості встановити факти останнього перебування на виконанні вказаного виконавчого листа, факт направлення виконавчого документа за новим місцем проживання чи місцезнаходженням боржника, місцем його роботи та повідомлення про це стягувача.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність ухвали суду в апеляційній скарзі не наведено, тому, згідно ст. 375 ЦПК України, ухвала суду підлягає залишенню без змін, а апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28.08.2019 у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа, боржник - ОСОБА_3 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 19.11.2019 .

Суддя-доповідач

Судді