Справа № 1321/3722/12 Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А.
Провадження № 22-ц/811/1066/18 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року м.Львів

Справа № 1321/3722/12

Провадження № 22-ц/811/1066/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

з участю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

розглянув апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Сокальського районного суду Львівської області, ухвалене у м. Сокалі 1 грудня 2017 року (суддя Веремчук О.А.)

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , з участю третьої особи: Мурованської сільської ради Сокальського району Львівської області, про усунення перешкод в користуванні заїздом,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася з позовом про усунення перешкод в користуванні заїздом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_5 , який до смерті проживав та був зареєстрований у будинку АДРЕСА_1 . Вказує, що проживала разом з батьком до дня його смерті. На час смерті батька у будинку окрім інших, була зареєстрована вона та її мати (дружина спадкодавця). Вона і мати є спадкоємцями першої черги, які прийняли спадщину, оскільки проживали із спадкоємцем на час його смерті. Батько за життя склав заповіт на її користь. Заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину вона ще не подавала, оскільки ця дія не обмежена часом. З часу відкриття спадщини ще не минуло шість місяців. Спадковим майном є вказаний вище житловий будинок з господарськими спорудами та земельні ділянки. У відповідності до Свідоцтва про право особистої власності на будівництво, виданого на підставі рішення Сокальського райвиконкому № 414 від 29 грудня 1988 року, зареєстрованого КП « Червоноградське МБТІ» 30 грудня 1988 року за № 64, її батько є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю Серії НОМЕР_1 , виданого Мурованською сільською радою 3 жовтня 2000 року на підставі рішення виконавчого комітету Мурованської сільської ради від 15 червня 2000 року, її батько є власником земельної ділянки для обслуговування вказаного житлового будинку площею 0,2499 га. Вважає, що вона, як спадкоємець батька та як особа, яка проживає у будинку, є користувачем земельної ділянки для обслуговування житлового будинку. Зазначає, що суміжним землекористувачем є ОСОБА_6 , який проживає у будинку АДРЕСА_2 . Згідно Державних актів на землю, виданих її батькові та відповідачеві, у них відображено спільний заїзд до присадиб довжиною 55,62 м. Стверджує, що відповідач частково зайняв спільний заїзд, пригородивши його частину довжиною 14,22 м до своєї земельної ділянки та в результаті цього збільшив площу своєї земельної ділянки. В 2010 році відповідач додатково пригородив ще 13,40 м спільного заїзду, а загалом незаконно долучив до своєї земельної ділянки частину заїзду загальною довжиною 27,62 м. В зв`язку із цим відповідач створив незручності в користуванні земельною ділянкою, обмеживши доїзд до неї. Актом від 18 травня 2010 року, складеним комісією сільської ради, встановлено, що між суміжними користувачами є спільний заїзд довжиною 55,62м, однак під час обмірів виявлено, що заїзд перегороджений ОСОБА_4 (сином відповідача), на 14,22 м, а станом на 18 травня 2010 року ОСОБА_4 пригородив ще 13,40 м спільного заїзду. Однак в зв`язку з відсутністю ОСОБА_4 , вирішення цього питання перенесено на чергове засідання земельно - узгоджувальної комісії в присутності ОСОБА_4 Вказане питання неодноразово виносилось на засідання Мурованської сільської ради, однак розглянутим не було. У грудні 2010 року її батько звернувся в Сокальський районний суд Львівської області з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні спільним заїздом. 12 квітня 2011 року ухвалою Сокальського районного суду Львівської області позовну заяву батька залишено без розгляду, оскільки вказане питання має врегулювати сесія Мурованської сільської ради відповідно до визначеної законом її компетенції. Рішенням УІІ сесії УІ скликання Мурованської сільської ради № 111 від 3 листопада 2011 року встановлено довжину спільного заїзду 40,5 м від АДРЕСА_1, що відноситься до земель загального користування сільської ради згідно плану земельної ділянки. Вказане рішення було прийнято на основі плану забудови житлового будинку ОСОБА_5 Це рішення ОСОБА_6 виконувати не мав наміру, оскільки ще з 2010 року ОСОБА_4 намагається виготовити Державний акт на землю в тому числі і частину спільного заїзду, в зв`язку із чим звертався до сільської ради за дозволом на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право на земельну ділянку. Рішенням 26 сесії 5 скликання Мурованської сільської ради № 416 від 21 серпня 1996 року відповідачу надано дозвіл на виготовлення технічної документації. Крім того, Управлінням Держкомзему у Сокальському районні 16 листопада 2011 року ОСОБА_4 видано Технічне завдання № 1653. Також Сокальським районним відділом ЛРФ ДП «ЦЗДК» складено акт визначення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі та акт прийомки - передачі межових знаків на зберігання. Проте, вказаний акт не підписаний представником Мурованської сільської ради та її батьком через те, що документи розроблялися з врахуванням самовільно долученого відповідачем заїзду, з приводу якого виник спір. На даний час рішення УІІ сесії УІ скликання Мурованської сільської ради № 111 від 3 листопада 2011 року, яким встановлено довжину спільного заїзду 40,5 м, є чинним, однак відповідач не виконує його та не привів свою земельну ділянку у відповідність до цього рішення, не повернув самовільно захоплену частину заїзду до земель загального користування та надалі чинить перешкоди у користуванні спільним заїздом.Просить ухвалити рішення, яким усунути перешкоди в користуванні спільним заїздом, зобов`язавши ОСОБА_4 . виконати рішення УІІ сесії УІ скликання Мурованської сільської ради № 111 від 3 листопада 2011 року шляхом перенесення самовільно встановленої ним огорожі на частині спільного заїзду на відстань 40,5 від АДРЕСА_1

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 1 грудня 2017 року в позові відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду оскаржила представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що оскаржуване рішення винесено з порушенням норм матеріального права, порушує її законні права та інтереси. Зазначає, що рішенням УІІ сесії УІ скликання Мурованської сільської ради № 111 від 3 листопада 2011 року, яким встановлено довжину спільного заїзду 40,5 м, є чинним, однак відповідач не виконує його та не привів свою земельну ділянку у відповідність до вказаного рішення. Просить скасувати рішення Сокальського районного суду Львівської області від 1 грудня 2017 року та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Частиною другою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 6 березня 2017 року № лютого 2017 року державним реєстратором проведено державну реєстрацію земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 га (кадастровий номер НОМЕР_2 ) у АДРЕСА_1 за ОСОБА_4

З копії зведеного плану земельної ділянки, виконаного ПП «Земельно-кадастрове бюро», вбачається розміщення земельних ділянок сторін поряд одна з одною.

Відповідачем ОСОБА_4 надано суду документи, які підтверджують перебування у його власності земельної ділянки. Межі земельної ділянки ОСОБА_4 встановлені з врахуванням частини спільного заїзду, винесені в натуру. Тобто сільська рада узгодила межі та підписала акт передачі межових знаків на зберігання, що є свідченням законного користування відповідачем ОСОБА_4 частиною спільного заїзду.

Рішення Мурованської сільської ради Сокальського району Львівської області № 177 від 23 листопада 2017 року позивачем ОСОБА_1 не оскаржувалося, а тому на даний час є чинним. Відтак, позивач надав суду правовстановлюючі документи про приватну власність на свою земельну ділянку, яка охоплює і частину спільного заїзду.

Колегіясуддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в позові з урахуванням наступного.

Встановлено, що позивач ОСОБА_7 є дочкою ОСОБА_5 , що стверджується свідоцтвами про її народження та шлюб (т.1 а.с.7-10). Із свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (т.1 а.с.12). 25 вересня 2012 року на випадок своєї смерті він склав заповіт в користь ОСОБА_1 на житловий будинок АДРЕСА_1 та належні йому земельні ділянки (т.1 а.с.13). У спадковому будинку на час смерті ОСОБА_5 проживали його дружина, позивач та члени її сім`ї, про що свідчить довідка сільської ради № 534 від 5 листопада 2012 року (т.1 а.с.14). Із плану забудови садиби ОСОБА_5 та плану земельної ділянки вбачається наявність спільного заїзду між господарствами ОСОБА_5 та господарствами ОСОБА_8 і ОСОБА_9 (т.1 а.с.15-17). Свідоцтвом про право власності на будівлі від 30 грудня 1988 року (т.1 а.с.18) стверджується власність ОСОБА_5 на будинок АДРЕСА_1 .

На підставі Державного акту про право приватної власності на землю Серії НОМЕР_1 , виданого 3 жовтня 2000 року Мурованською сільською радою ОСОБА_5 , йому передано для обслуговування будинку і ведення особистого селянського господарства 0,6000 га землі у чотирьох ділянках. На ділянці № 1 розміщені будівлі. З опису меж ділянки №1 вбачається, що від АДРЕСА_1 по лінії Г-Д знаходяться землі загального користування (заїзд) довжиною 55,62 м; далі земельна ділянка ОСОБА_5 межує із земельною ділянкою ОСОБА_6 (т.1 а.с.19). Із акта, складеного комісією сільської ради від 18 травня 2010 року (т.1 а.с.20) вбачається, що комісія встановила пригородження ОСОБА_4 спільного заїзду до його земельної ділянки довжиною 14,22 м та 13,40 м.

Рішенням Мурованської сільської ради Сокальського району Львівської області ХІХ сесії ХХП скликання від 21 серпня 1996 року передано у власність ОСОБА_6 земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,25 га та площею 0,21 га для ведення особистого підсобного господарства у с.Себечів (т.1 а.с.68).

Рішенням цієї сільської ради № 416 від 8 липня 2010 року надано дозвіл ОСОБА_4 (спадкоємцю ОСОБА_6 ) на виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку орієнтовною площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та споруд (т.1 а.с.69).

З акту визначення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі, доданого до технічного завдання № 1653 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_4 , не зазначено проїзду між земельними ділянками сторін та вказано, що по лінії Б - В земельна ділянка ОСОБА_4 межує із земельною ділянкою ОСОБА_5 (т.1 а.с.71). Зазначений акт не підписаний сільською радою та ОСОБА_5 Аналогічним є акт визначення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 7 листопада 2012 року, де по лінії Б-В суміжним землекористувачем зазначена ОСОБА_1 , яка не підписала акт, який також не підписаний сільською радою (т.1 а.с.109). У зведеному плані земельної ділянки зазначено проїзд між земельними ділянками сторін (т.1 а.с.110).

Рішенням Мурованської сільської ради Сокальського району Львівської області УП сесії УІ скликання № 111 від 3 листопада 2011 року встановлено довжину спільного заїзду між господарствами сторін протяжністю 40,5 м. (т.1 а.с.26).

Рішенням Мурованської сільської ради Сокальського району Львівської області від 23 листопада 2017 року №177 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_2 , господарських будівель і споруд площею 0,2500 га (кадастровий номер НОМЕР_2 ) ОСОБА_4 Йому була передана ця земельна ділянка у власність із зобов`язанням забезпечити ефективне використання земельної ділянки згідно із її призначенням (т.1 а.с.173).

Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23 січня 2017 року № НВ-017 свідчить про державну реєстрацію земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 га (кадастровий номер НОМЕР_2 ) в АДРЕСА_2 за власником ОСОБА_4 (т.1 а.с.174).

З технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та плану земельної ділянки ОСОБА_4 , призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , вбачається, що земельна ділянка ОСОБА_4 площею 0,2500 га (кадастровий номер НОМЕР_2 ) в АДРЕСА_1 межує із земельною ділянкою ОСОБА_5 , хоч станом на 2017 рік ОСОБА_5 був покійним. Акт узгодження зовнішніх меж земельної ділянки у цій технічній документації відсутній (т.1 а.с.260-261). У акті та зведеному плані земельної ділянки зображений проїзд по лінії Б-В шириною 4,93 м та довжиною 27,24 м від АДРЕСА_1, хоч опис такого відсутній.

Рішенням Мурованської сільської ради №111 від 1 листопада 2011 року «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_4 та гр. ОСОБА_5 » встановлено довжину спільного заїзду довжиною 40,5 м від АДРЕСА_1. Зазначене рішення не скасоване.

Спір між сторонами щодо спірного спільного проїзду розглядався судами.

У справі № 2-145/11 позов ОСОБА_5 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , залишено без розгляду, позаяк в судовому засіданні сторони прийшли до висновку, що вказане питання має врегулювати сесія Мурованської сільської ради, оскільки це входить до її компетенції відповідно до закону. Рішенням №111 від 1 листопада 2011 рокувстановлено довжину спільного заїзду між господарства сторін довжиною 40,5 м.

У справі № 1321/1241/2012р. Сокальського районного суду Львівської області за позовом ОСОБА_6 , ОСОБА_4 до голови Мурованської сільської ради Василишин І.І. та землевпорядника цієї ради Войцик Н.І. про визнання дій неправомірними та зобов`язання видати Державний акт на право власності на землю у позові відмовлено. Рішення суду першої інстанції залишено без змін Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2014 року (т.2 а.а.30-35). Судами встановлено, що частина земельної ділянки, яку позивачі просили передати у власність, є спільним заїздом до будинковолодінь ОСОБА_4 і ОСОБА_5 і в силу закону не може бути передана у власність позивача.

ОСОБА_4 звертався до суду з адміністративним позовом (справа №454/464/13-а) до Мурованської сільської ради про скасування рішення ради № 111 від 1 листопада 2011року. Постановою Адмінстративного апеляційного суду Львівської області від 4 березня 2015 року, залишеною без змін Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 грудня 2015 року, в позові ОСОБА_4 відмовлено (т.1 а.с. 162-164, 166-167, т.2 а.с.36-45). Установлено, що згідно рішення 26 сесії 5 скликання Мурованської сільської ради №416 від 8 липня 2010 року ОСОБА_4 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та споруд орієнтовною площею 0,25 га у с. Себечів Сокальського району Львівської області. Однак вказані документи не свідчать про визначення меж земельної ділянки ОСОБА_4 чи про долучення до його земельної ділянки частини спільного заїзду, чи передачі частини заїзду у його користування на підставі рішення ради відповідно до ст. 12 ЗК України. Цільове призначення земель заїзду з земель загального користування на землі для обслуговування будинку та прибудинкової території також не змінювалося. У зв`язку із наявністю спору щодо користування спірним заїздом, межі земельної ділянки ОСОБА_4 мали бути визначені за виключенням частини заїзду, яку ОСОБА_4 самовільно пригородив та що будь-які інші дії відповідача, спрямовані на приватизацію частини заїзду є неправомірними, частина спірної земельної ділянки (заїзд) не перебуває у власності позивачів, ніколи їм не надавалася, межі земельної ділянки ОСОБА_4 з врахуванням частини спільного заїзду ніколи ніким не встановлювалися, в натуру не виносилися, за ним не закріплювалися, що є свідченням безпідставного користування позивачами частиною цього заїзду та самовільного долучення його до своєї земельної ділянки.

Ці обставини судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не враховані та ним ухвалено помилкове рішення про відмову в позові.

Відповідно до п.а ч.4 ст.83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (окрім іншого, проїзди).

Зайняття відповідачем та відгородження проїзду між земельними ділянками сторін, який не може бути переданий у власність згідно закону, порушує права позивача, що підлягають судовому захисту. Позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 367, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 1 грудня 2017 року скасувати та прийняти нове рішення.

Позов задовольнити.

Забов`язати ОСОБА_4 усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні спільним заїздом та виконати рішення рішення VII сесії VI скликання Мурованської сільської ради №111 від 3 листопада 2011 року шляхом перенесення самовільно встановленої огорожі на частині спільного заїзду на відстань 40,5 м від АДРЕСА_1 у с. Себечів Сокальського району Львівської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 11 травня 2019 року.

Головуючий

Судді