ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/650/19 Справа № 202/8692/14-ц Головуючий у першій інстанції: Шклярук Д.С. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Сіленко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», про визнання недійсним кредитного договору та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що між нею та ЗАТ «Перший Український Міжнародний банк» 23.11.2007 року був укладений договір про надання споживчого кредиту №5808210, що укладався із значенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої банком для будь-яких клієнтів - фізичних осіб, за яким банк надає позичальникові кредит в іноземній валюті, а саме в сумі 95488,00 доларів США, зі строком повернення кредиту не пізніше 23.11.2027 року. В забезпечення виконання боргових зобов`язань за кредитним договором між нею та відповідачем був укладений договір іпотеки №5808228 від 23.11.2007 року відповідно до умов якого, банку передано в іпотеку трикімнатну квартиру, загальною площею 76,5 кв.м., яка знаходиться по АДРЕСА_1 , яка на даний час використовується сім`єю позивача. При зверненні до банку з проханням надати кредит, представники відповідача, як професійного надавача фінансових послуг, пояснили, що на такі цілі кредити у національній валюті - гривні не вигідні, оскільки на відміну від гривневих, кредити у валюті видаються за процентною ставкою, меншою ніж процентна ставка в гривні, а тому за умови постійної стабільності курсу національної валюти України, валютний кредит більш вигідний, ніж гривневий. Повністю довіряючи відповідачу, вважаючи в момент укладення спірного договору, що сторони діють у повній відповідності до вимог закону, визначення валютою платежу у доларах США буде на її користь, а зростання курсу долара по відношенню до гривні за час дії кредитного договору не відбудеться, не розуміючи, що у кредитному договорі відсутня ціна валютної цінності, виражена в національній валюті, а також, що таким чином, вона бере на себе всі валютні ризики, уклала кредитний договір приєднання внаслідок помилки стосовно суттєвих умов договору, які мають істотне значення. Восени 2008 року, коли почав зростати курс долара США по відношенню до національної валюти України, вона потрапила у важкий фінансовий стан, і тоді, уважно ознайомившись з текстом договору, чинним законодавством України, в тому числі Цивільним кодексом України, прийшла до висновку, що кредитний договір укладений з порушенням вимог закону в частині обігу готівкової валюти на території України та в частині відсутності ціни валютної цінності (доларів США). У банку на момент укладення спірного договору кредиту індивідуальна ліцензія, видана НБУ на використання іноземної валюті при здійсненні платежів за вказаним договором кредиту, була відсутня. Через це договір слід визнати недійсним згідно ст. 215 Цивільного кодексу України через недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч. 1 статті 203 ЦК України. Використання відповідачем доларів США, як предмету кредитування за споживчим кредитом, дає безспірне право відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» (умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача), за своїм вибором вимагати визнання договору недійсним. Також, відповідно до ст. 32 ЦК України, ст. 177 СК України та ст. 17 Закону і України від 26 квітня 2001 року № 2402 «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання. На час укладання кредитного договору у неї, позивача, був малолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дану інформацію відповідач знав, однак ухилився від дотримання вимог чинного законодавства щодо отримання дозволу опікунського комітету. На даний час позивач має ще неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Положення Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» вимагає попередньої згоди органу опіки і піклування для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, приймаються до розгляду справи про визнання договорів недійсними. Таким чином, підстави недійсності даних вищевказаних договорів безпосередньо випливають з підстав невиконання відповідачем вимог Закону про отримання згоди органу опіки і піклування. Тому позивач просила визнати договір про надання споживчого кредиту №5808210 від 23.11.2007 року, укладений між нею та ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк» недійсним у повному обсязі.

26 січня 2015 року ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» також звернулось із позовною заявою, обґрунтовуючи її тим, що між ЗАТ «ПУМБ», правонаступником всіх прав та зобов`язань якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», та ОСОБА_2 (позичальник) був укладений кредитний договір №5808210 від 23.11.2007 року, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит у розмірі 95488,00 доларів США строком по 23 листопада 2027 року. Банк належним чином виконав свої обов`язки за кредитним договором, відкривши відповідачу позичковий рахунок та надавши їй обумовлені кредитним договором грошові кошти у повному обсязі. Відсотки за користування кредитом за період часу з моменту видачі кредиту по 15.03.2014 року (включно) відповідачем сплачено в повному обсязі, однак після цього періоду ОСОБА_2 погашення вносила з порушенням встановленого графіку та потім взагалі припинила вносити платежі. Внаслідок таких дій, за кредитним договором, станом на 09.12.2014 року утворилась заборгованість, а саме заборгованість за тілом кредиту - 64002,70 дол. США, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 2798,04 дол. США, пеня за порушення строків виконання зобов`язань за кредитним договором (еквівалент) - 3629,95 дол. США, пеня за порушення строків сплати процентів (еквівалент) - 157,97 дол. США., штраф (еквівалент) - 954,88 дол. США, штраф за невиконання умов страхування предметів застави - 48221,70 грн., а всього 71543,54 дол. США та 48221,70 грн. Банк 09.07.2014 року направив позичальнику письмову вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом. Однак зазначена вимога банку не була виконана відповідачкою у вказаний строк. Тому позивач за зустрічним позовом просив стягнути з ОСОБА_2 вказану заборгованість за кредитним договором №5808210 від 23.11.2007 року, станом на 09.12.2014 року, в загальному розмірі 71543,54 дол. США (66800,74 доларів США + еквівалент 4742,80 доларів США) та 48221,70 грн., а також судові витрати по справі.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання недійсним кредитного договору відмовлено. Зустрічну позовну заяву ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором №5808210 від 23.11.2007 року в загальному розмірі 66800,74 доларів США та 175755,59 грн., а саме 64002,70 доларів США (1721032,6 грн. по офіційному курсу НБУ станом на 16.03.2016 року 100 доларів США = 2688,5419 гривень) заборгованості за тілом кредиту; 2798,04 доларів США заборгованості за несплаченими процентами за користування кредитом (75239,30 грн. по офіційному курсу НБУ станом на 16.03.2016 року 100 доларів США = 2688,5419 гривень); 101857,17 гривень пені за порушення строків виконання зобов`язань за кредитним договором; 25676,72 гривень штрафів за порушення відповідачем обов`язків, передбачених п.п. 4.3.2 4.3.6 кредитного договору; 48221,70 гривень штрафів за порушення відповідачем обов`язків щодо поновлення дії договорів страхування. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» судовий збір в сумі 3654,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення її позовних вимог про визнання недійсним кредитного договору та відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» про стягнення заборгованості.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовою розпискою представника ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» - Анохіної О.О. та представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 (а.с. 39 т.6).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що23 листопада 2007 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», та позичальником ОСОБА_2 ( ОСОБА_8 був укладений кредитний договір №5808210, за умовами якого ОСОБА_2 було надано кредит в сумі 95488,00 доларів США зі сплатою 11,90% річних за користування кредитними коштами на строк до 23 листопада 2027 року (а.с. 12-16 т. 1).

Згідно п. 1.1.1 вказаного вище кредитного договору, позичальник несе усі валютні ризики під час виконання зобов`язань за цим договором.

За змістом п. 1.2 кредитного договору №5808210 від 23.11.2007 року, цільове призначення кредиту для придбання нерухомості - квартири (реєстраційний номер 18861617), загальною площею 76,5 кв.м., житловою площею 44,9 кв.м., яка знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 (Дніпропетровську).

В пункті 3.1.2 кредитного договору №5808210 від 23.11.2007 року визначено, що проценти за користування кредитом розраховуються виходячи з щоденного залишку заборгованості за кредитом протягом всього строку користування кредитними коштами починаючи з дня надання кредиту (включаючи цей день) по день повного погашення заборгованості за кредитом (не враховуючи цей день). Проценти розраховуються виходячи з 360 (триста шістдесят) днів у році та нараховуються щоденно.

Позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами в розмірі та в строки, передбачені Графіком повернення кредиту та оплати процентів за користування кредитом, закріпленим в Додатку №1, який підписується соронами, та є невід`ємною частиною цього договору (п. 3.2.1 кредитного договору №5808210 від 23.11.2007 року).

Пунктом 3.5.7 зазначеного вище кредитного договору погоджено, що банк набуває право вимагати від позичальника дострокового повернення всього кредиту або частини кредиту разом із розрахованими процентами, а позичальник, відповідно, зобов`язаний виконати таку вимогу банку у випадках, передбачених договорами, якими забезпечується виконання зобов`язань позичальника за цим договором, а також при настанні будь-якої з подій, перелічених нижче, зокрема, 1) затримання сплати частини кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом порівняно з умовами цього договору на 1 календарний місяць; 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; 3) несплати позичальником більше однієї виплати за цим договором, яка перевищує п`ять відсотків від суми кредиту; 4) порушення позичальником та/або третіми особами, які є поручителями чи майновими поручителями позичальника, будь-яких умов договорів, укладених в забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором.

У пункті 3.5.8 передбачено, що зазначену в п. 3.5.7. цього договору вимогу банку про дострокове повернення кредиту разом із сплатою процентів за користування кредитом позичальник зобовязаний виконати в строк не пізніше 30 календарних днів з дня її отримання.

Колегія наголошує, що кредитний договір не передбачає обовязку позичальника достроково повернути кредит у разі неотримання позичальником вимоги банку, що зазначена у п. 3.5.7 цього договору. Кредитний договір не містить умов щодо зміни строку виконання зобовязання за цим договором у разі неотримання позичальником вимоги банку, що зазначена у п. 3.5.7.

Відповідно до п. 4.3.1. кредитного договору позичальник зобов`язаний, зокрема, протягом строку дії кредитного договору щорічно, до дати закінчення періоду страхування, за який сплачено страховий платіж, поновлювати дію договорів страхування, укладення яких передбачено кредитним договором, на умовах попередньо погоджених з банком, при цьому страхова сума за договорами страхування, що будуть укладатись на новий строк, має бути не меншою, ніж сума поточної заборгованості позичальника за основною сумою кредиту і не меншою дійсної вартості майна (за договорами страхування майна) на момент укладення таких договорів страхування, а за договорами страхування нерухомого майна - не меншою, ніж його повна (оціночна) вартість, зазначена в договорі забезпечення.

Також, в пункті 4.3.3 кредитного договору визначено, що позичальник зобов`язаний не пізніше ніж у місячний термін після 23-го жовтня кожного року протягом строку дії цього договору надавати банку довідку про заробітну плату та інші доходи за період попередніх цієї дати 4 місяців, та інформацію необхідну банку для визначення фінансовою стану (платоспроможності) позичальника.

Згідно п. 5.2 кредитного договору №5808210 від 23.11.2007 року у разі порушення позичальником строків виконання зобов`язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, позичальник зобов`язанийсплатити на вимогу Банка пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідний період, від суми прострочених виконанням зобов`язань за кожен день прострочення.

За змістом п. 5.3, крім пені, встановленої цим договором за порушення зобов`язань з повернення кредиту, позичальник зобов`язаний за весь час прострочення сплатити банку проценти на суму простроченого основного боргу за ставкою, зазначеною в п. 3.1.4. цього договору.

Також, в пункті 5.4. кредитного договору №5808210 від 23.11.2007 року сторони погодили, що за кожний випадок порушення позичальником обов`язків щодо поновлення дії договорів страхування, передбачених п.4.3.1 цього договору, позичальник зобов`язаний сплатити на вимогу банку на його користь штраф у розмірі 10% від мінімальної страхової суми, на яку згідно з вимогами зазначеного пункту договору має бути укладений договір страхування.

За кожний випадок порушення позичальником обов`язків, передбачених п.п. 4.3.2 - 4.3.6, цього договору, позичальник зобов`язаний на вимогу банку сплатити на його користь штраф у розмірі 1% відсоток від суми одержаного кредиту.

Додатком №1 до кредитного договору №5808210 від 23.11.2007 року сторони погодили Графік погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, яким визначено щомісячне погашення заборгованості за кредитом та відсотками (а.с.17-23 т.1).

В додатку №2 до кредитного договору №5808210 від 23.11.2007 року, укладеного між ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», та ОСОБА_2 , визначено Інформацію про умови та сукупну вартість кредиту (а.с. 25-30 т.1).

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_9 ) зобов`язань, за кредитним договором №5808210 від 23.11.2007 року утворилась заборгованість, станом на 09.12.2014 року, за тілом кредиту - 64002,70 дол. США, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 2798,04 дол. США.

Окрім того, за неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, банком нарахована пеня за період з 23.04.2014 року по 09.12.2014 року в сумі еквівалентній 3787,92 доларів США, з яких 3629,95 дол. США пеня нарахована за порушення строків сплати тіла кредиту, 157,97 дол. США пеня нарахована за порушення строків сплати процентів за користування кредитом.

Також, відповідно до вимог п. 5.5 кредитного договору, банком нараховано штраф за порушення п. 4.3.3. кредитного договору щодо обов`язку представлення банку довідки про заробітну плату та інші доходи, у розмірі, що становить еквівалент сумі 954,88 долари США.

На підставі пунктів 4.3.1, 5.4. кредитного договору банком також нарахований штраф у сумі 48221,70 грн. за порушення позичальником обов`язків щодо поновлення дії договорів страхування.

На підтвердження розміру заборгованості позичальника банком надано детальні розрахунки, які є арифметично правильними, відповідають умовам кредитного договору (а.с. 7-10 т.1).

Судом встановлено, що строк дії з 28.11.2013 року по 28.11.2014 року договору страхування №3146703 від 26 листопада 2013 року закінчився, страхова сума становила 482217,00 грн., та своєчасно договір відповідачем не був поновлений та/або переукладений із страховиком (а.с. 39 т.1).

Також встановлено, що ОСОБА_2 змінила прізвище на ОСОБА_10 , у зв`язку з укладенням шлюбу, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Індустріальним відділом РАЦС Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області 09.06.2007 року (а.с. 225 т.2).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Частинами 1, 3 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Разом з тим, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; встановивши факт укладення між сторонами кредитного договору №5808210 від 23.11.2007 року, а також неналежне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, - колегія приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ПАТ (АТ) «Перший Український Міжнародний Банк» та стягнення на його користь з ОСОБА_11 заборгованості за вказаним кредитним договором, станом на 09.12.2014 року, в загальному розмірі 66800,74 доларів США та 175755,59 грн., а саме 64002,70 доларів США (1721032,6 грн. по офіційному курсу НБУ станом на 16.03.2016 року 100 доларів США = 2688,5419 гривень) заборгованості за тілом кредиту; 2798,04 доларів США заборгованості за несплаченими процентами за користування кредитом (75239,30 грн. по офіційному курсу НБУ станом на 16.03.2016 року 100 доларів США = 2688,5419 гривень); 101857,17 гривень пені за порушення строків виконання зобов`язань за кредитним договором; 25676,72 гривень штрафу за порушення відповідачем обов`язків, передбачених п.п. 4.3.3, 5.5 кредитного договору; 48221,70 гривень штрафу за порушення відповідачем обов`язків щодо поновлення дії договорів страхування.

Колегія звертає увагу, що у даній справі відсутні ознаки подвійного стягнення неустойки, адже пеня та штрафи нараховані за різні порушення умов договору, а саме:

- 101857,17 гривень пеня за порушення строків виконання зобов`язань за кредитним договором (п. 5.2 договору);

- 25676,72 гривень штраф за порушення позичальником обов`язків щодо представлення банку довідки про заробітну плату та інші доходи (п.п. 4.3.3, 5.5 договору);

- 48221,70 гривень штраф за порушення позичальником обов`язків щодо поновлення дії договорів страхування (п.п. 4.3.1, 5.4 договору).

Судом встановлено порушення позичальником строків виконання умов договору, що підтверджується розрахунком заборгованості, випискою з особового рахунку; встановлено порушення позичальником обов`язків щодо представлення банку довідки про заробітну плату та інші доходи та щодо поновлення дії договорів страхування, оскільки строк дії договору страхування №3146703 від 26 листопада 2013 року закінчився 28.11.2014 року, однак позичальником не надано доказів укладення договору страхування на період часу після 29.11.2014 року та не надано доказів представлення банку відповідної довідки про доходи.

Розмір зазначеної вище заборгованості підтверджується представленими суду детальними розрахунками заборгованості, які є арифметично правильними і відповідають умовам кредитного договору, та детальною випискою з особового рахунку за кредитним договором (а.с. 7-10 т.1, 144-208 т.2, 1-414 т. 5).

Необхідно також зауважити, що розмір заборгованості за відсотками в сумі 2798,04 доларів США, нараховані банком за платежами, строк яких настав за період з 16.03.2014 року по 09.12.2014 року, з урахуванням частково сплачених позичальником сум (а.с. 8 т.1).

Посилання позичальника на те, що надані банком розрахунки заборгованості та виписки за особовим рахунком є незрозумілими для представника позичальника та мають великий обсяг інформації - не свідчать про неправильність наданого банком розрахунку; у задоволенні клопотання про призначення судової економічної експертизи, що було заявлено із зазначених вище підстав, без належного обґрунтування, ухвалою апеляційного суду від 11.06.2019 року відмовлено. В подальшому іншого клопотання, за іншим обґрунтуванням, про призначення судової економічної експертизи позичальником, її представником заявлено не було, що підтверджується письмовими матеріалами справи, протоколом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції.

Позивачем надано суду копії письмових вимог №DNI-44/129 від 09.07.2014 року та №DNI-44/130 від 09.07.2014 року, які видані ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» на імя ОСОБА_11 із зазначенням про необхідність сплатити заборгованість за кредитним договором, що утворилась станом на 08.07.2014 року, та із зазначенням вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту та процентів за користування кредитом (а.с. 31 35 у т. 1). Враховуючи, що позичальник не визнає факту отримання вказаних письмових вимог банку, а надана суду копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення банку на імя позичальника містить розчерк підпису одержувача, який явно відрізняється від підпису позичальника у її паспорті та у тексті позовної заяви ОСОБА_11 , - колегія дійшла висновку про недоведеність факту отримання позичальником письмових вимог №DNI-44/129 від 09.07.2014 року та №DNI-44/130 від 09.07.2014 року.

Колегія приймає до уваги, що у пункті 3.5.8 передбачено, що зазначену в п. 3.5.7. цього договору вимогу банку про дострокове повернення кредиту разом із сплатою процентів за користування кредитом позичальник зобовязаний виконати в строк не пізніше 30 календарних днів з дня її отримання. Вказаний вище кредитний договір не містить умов щодо зміни строку виконання зобовязання за цим договором у разі неотримання позичальником вимоги банку в порядку пункту 3.5.7 договору. Отже, зміну строку виконання основного зобовязання умови кредитного договору повязують з фактом отримання позичальником вимоги, що направлена банком у відповідності до п. 3.5.7 договору.

Встановивши недоведеність факту отримання позичальником вказаних вище письмових вимог банку №DNI-44/129 від 09.07.2014 року та №DNI-44/130 від 09.07.2014 року, колегія дійшла висновку, що зміна строку виконання зобовязань за кредитним договором №5808210 від 23 листопада 2007 року відбулась у звязку з предявленням банком 26 січня 2015 року позову у даній справі про стягнення заборгованості з ОСОБА_11 , що підтверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції місцевого суду на а.с. 2 у т. 1.

Вирішуючи питання щодо позовних вимог про визнання кредитного договору недійсним, колегія приймає до уваги, що відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами 1, 2 ст. 215 діючого ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, де закріплено, що зміст правочину не має суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей; недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 даного закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Разом з цим, відповідно до ст. 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року, з відповідними змінами та доповненнями, операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України.

Пунктом 2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ №275 від 17.07.2001 року, встановлено, що за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями.

Щодо вимог підпункту «в» п.4 ст.5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на цей час законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14.10.2004 року №438, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (тобто отримав банківську ліцензію та дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Крім того, Національний банк України листом від 07.12.2009 року №13-210/7871-22612 «Про правомірність укладення кредитних договорів в іноземній валюті» роз`яснив, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті, оскільки законодавець не визначив межі термінів і сум надання (одержання) кредитів в іноземній валюті, операції з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребують індивідуальної ліцензії.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що ПАТ «ПУМБ» (на момент видачі кредиту ЗАТ «ПУМБ») мало банківську ліцензію №8 та дозвіл №8-1, видані Національним банком України 02.10.2006 року, на час розгляду справи судом має банківську ліцензію №8 та Дозвіл №8-2, видані Національним банком України 04.08.2009 року і 22.09.2009 року, відповідно, які дозволяють йому виконувати банківські операції, передбачені статтею 47 Закону «Про банки і банківську діяльність», в т.ч. і з використанням іноземної валюти (а.с. 53-59 т.1); встановивши, що при укладанні оспорюваного договору сторонами погоджені всі істотні умови договору, форма і зміст договору відповідають положенням ст.ст. 215, 203 ЦК України, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав, за викладених обставин, для визнання кредитного договору №5808210 від 23.11.2007 року недійсними, тому підстави для задоволення позову ОСОБА_11 відсутні.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, чинній на час спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

У даній справі встановлено, що стверджується письмовими матеріалами, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; ОСОБА_12 на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови, що стверджується представленими випискою з особового рахунку за оспорюваним кредитним договором на а.с.а.с. 144-208 т. 2, 1-414 т. 5, а також розрахунком заборгованості (а.с. 7-10 т.1); кожен аркуш кредитного договору (договір містить, зокрема, умови про відсоткову ставку, про розмір щомісячної суми мінімально необхідного платежу, попередження щодо валютних ризиків під час виконання зобов`язань за цим договором, тощо) підписаний особисто ОСОБА_12 , що нею не оспорюється.

На час укладення кредитного договору позичальник усвідомлювала, що долари США не являються національною валютою України, що проценти за користування кредитом у національній валюті є вищими від розміру процентів за валютним кредитним договором; у пункті 1.1.1 вказаного вище кредитного договору сторони погодили, що позичальник несе усі валютні ризики під час виконання зобов`язань за цим договором.

Колегія наголошує, що, згідно змісту позовної заяви ОСОБА_13 , нею не оспорюється факт отримання у 2007 році кредитних коштів, у відповідності до умов укладеного договору, а також не оспорюється факт користування кредитними коштами до цього часу, понад десять років, за які було придбано нерухоме майно у відповідності до умов кредитного договору, що підтверджується, зокрема, копією договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_3 ) від 23.11.2007 року (а.с. 216 т.3).

Доводи позичальника щодо несправедливих умов кредитного договору є безпідставними та недоведеними. Під час слухання справи місцевим судом позичальник безпідставно не заявила клопотання про призначення судової експертизи саме для встановлення реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту. Колегія наголошує, що клопотання ОСОБА_2 про призначення судової експертизи, яке було подане до місцевого суду у листопаді 2014 року (а.с. 81 т. 2), не містить питання щодо встановлення реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту.

Посилання позичальника на недійсність кредитного договору у звязку з відсутністю згоди органу опіки та піклування на укладення такого договору, оскільки ОСОБА_5 на час укладення вказаного договору мала неповнолітню дитину, - являються безпідставними, оскільки оспорюваний кредитний договір не стосується прав та інтересів неповнолітньої дитини позичальника. Крім того, ОСОБА_5 є законним представником своєї неповнолітньої дитини та зобовязана дбати про дотримання прав і інтересів дитини.

Посилання апелянта на те, що банк зобов`язаний не нараховувати штрафні санкції, пеню та проценти за користування кредитом, у відповідності до п. 15 ст. 14 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, у зв`язку із знаходженням її чоловіка ОСОБА_14 у зоні АТО, - є необгрунтованими, враховуючи, що кредитний договір укладено з ОСОБА_15 .

Колегія звертає увагу, що банком не було надано суду оригіналів касових документів (платіжних доручень тощо) про отримання/видачу позичальнику кредитних коштів у розмірі 95488,0 дол. США за кредитним договором №5808210 від 23.11.2007 року. Згідно листа банку від 01.07.2019 року вказані касові документи знищені, що підтверджується відповідним актом (а.с. 43 107 у т. 6).

Відповідно до змісту позовної заяви ОСОБА_13 , нею не оспорюється факт отримання у 2007 році кредитних коштів, у відповідності до умов укладеного договору у розмірі 95488,00 доларів США, а також не оспорюється факт користування кредитними коштами до цього часу. За кредитні кошти ОСОБА_12 , придбала (що також було передбачено кредитним договором) квартиру АДРЕСА_2 ), що підтверджується, зокрема, копією договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 ( АДРЕСА_3 ) від 23.11.2007 року (а.с. 216 т.3).

Крім того, в судовому засіданні позичальником, її представником не заявлено про факт неотримання кредитних коштів.

Суд приймає до уваги систематичне, протягом тривалого періоду вчинення позичальником дій щодо визнання умов кредитного договору шляхом виконання його умов в частині внесення періодичних платежів по 15.03.2014 року у повному обсязі, а з 16.03.2014 року до 27.10.2014 року частково.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, колегія дійшла висновку, що відсутність у банку, на час розгляду справи, оригіналів вищевказаних касових документів не свідчить про недійсність оспорюваного кредитного договору.

При вирішенні питання щодо застосування позовної давності колегія приймає до уваги положення ст. 256 ЦК України, де передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки.

Згідно із ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

На а.с. 26 у т. 2 наявна заява ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» від 31.10.2014 року про застосування позовної давності до вимог ОСОБА_6 про визнання кредитного договору недійсним. Враховуючи наявність підстав для відмови ОСОБА_6 у задоволенні її позову про визнання кредитного договору недійсним у звязку з безпідставністю та недоведеністю, - колегія дійшла висновку, що підстави для застосування позовної давності (строк якої сплинув 23.11.2010 року, тобто через три роки з часу укладення кредитного договору) - відсутні.

Необхідно зауважити, що ОСОБА_6 із заявою про застосування позовної давності щодо вимог банку про стягнення заборгованості, до ухваленням оскаржуваного судового рішення, до місцевого суду не зверталась, що підтверджується письмовими матеріалами справи, протоколом та звукозаписом судових засідань. Згідно протоколів судових засідань місцевого суду, ОСОБА_5 та її представник приймали участь у судових засіданнях місцевого суду, до постановлення оскаржуваного судового рішення.

Колегія наголошує, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді