22-ц/804/1806/19
222/193/19

П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 222/193/19

Номер провадження 22-ц/804/1806/19

30 липня 2019 року місто Маріуполь

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Донецького апеляційного суду у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів Зайцевої С.А., Ткаченко Т.Б.

за участю секретаря Єфремової О.В.

сторони:

позивач публічне акціонерне товариство акціонерний комерційного банк «ІНДУСТРІАЛБАНК»

відповідач ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Мацко Тетяни Валеріївни, яка діє в інтересах публічного акціонерного товариства акціонерного комерційного банку «ІНДУСТРІАЛБАНК» на заочне рішення Володарського районного суду Донецької області від 18 квітня 2019 року, у складі судді Доценко С.І., повний текст рішення виготовлено 23 квітня 2019 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2019 року ПАТ АКБ«ІНДУСТРІАЛБАНК» звернувся до суду з вказаним позовом і просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № 78092/31/к від 18.01.2013 року у розмірі 33455,93 грн., яка утворилась станом на 06.12.2018 року і складається з простроченої заборгованості по кредиту в розмірі 10901,36 грн., простроченої заборгованості по нарахованим процентам в сумі 18502,10 грн. та інфляційних нарахувань на суму простроченого кредиту за період з 01.01.2016 року по 31.10.2018 року в розмірі 4052,47 грн., а також судовий збір в розмірі 1921,00 грн.

Вказував, що 18.01.2013 року між ПАТ «АБ «Експрес-банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 78092/31/к, за яким ОСОБА_1 було надано кредит у розмірі 25000,00 грн. на споживчі цілі на строк 36 місяців, з 18.01.2013 року по 18.01.2016 року, з зобов`язанням ОСОБА_1 повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі за кредитним договором в порядку та на умовах, визначених договором. Однак, ОСОБА_1 не виконав взяті на себе зобов`язання та станом на 06.12.2018 року загальна сума заборгованості складає 33455,93 грн.

Посилався також на те, що відповідачка ОСОБА_2 повинна нести солідарну відповідальність за невиконання умов договору № 78092/31/к від 18.01.2013 року разом з ОСОБА_1 , оскільки вона є дружиною останнього, а кредитні кошти були отримані та використані в інтересах сім`ї (на ремонт будинку) і ОСОБА_2 при укладені вказаного кредитного договору надала свою згоду на укладення та підписання її чоловіком ОСОБА_1 кредитного договору, підписавши письмову заяву від 18.01.2013 року, якою також підтвердила факт ознайомлення нею з умовами кредитного договору. За вказаних обставин, банк, посилаючись на ст.ст. 60, 65, 73 СК України, ст.ст. 190, 541, 543 ЦК України, вважає за необхідне стягнути вказану суму заборгованості солідарно з відповідачів.

Крім того, позивач також зазначає, що у зв`язку з реорганізацією ПАТ «АБ «Експрес-Банк» шляхом приєднання до ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» ,правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «АБ «Експрес-Банк» є ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» за спрощеною процедурою, передбаченою Законом України «Про спрощену процедуру реорганізації та капіталізації банків». (рішення від 18.08.2017 року).

Заочним рішенням Володарського районного суду Донецької області від 18 квітня 2019 року позовні вимоги ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» заборгованість за кредитним договором № 78092/31/к від 18.01.2013 року, яка утворилась станом на 06.12.2018 року в загальній сумі 33455,93 грн. та судовий збір 1921 грн., а разом 35376,93 грн.

В задоволенні позовних вимог ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 78092/31/к від 18.01.2013 року відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду,представник ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК»- Мацко Т.В., подала апеляційну скаргу та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення Володарського районного суду Донецької області від 18 квітня 2019 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» заборгованість в сумі 33455,93 грн. та стягнути в рівних частинах з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2881,50 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідач ОСОБА_2 повинна нести солідарну відповідальність за невиконання умов кредитного договору № 78092/31/к від 18.01.2013 року разом з ОСОБА_1 , оскільки вона є його дружиною, яка підписала заяву від 18.01.2013 року про надання згоди на отримання її чоловіком кредиту, підтвердила, що з умовами кредитного договору та додатку №1 вона ознайомлена, умови їй зрозумілі, претензій або заперечень вона не має. Кредитні кошти були отримані та використані відповідачами на ремонт будинку, тобто, в інтересах сім`ї. Посилаючись на вимоги ст.ст. 60, 65, 73 СК України, ст.ст. 190, 541, 543 ЦК України, вважає за необхідне стягнути вказану суму заборгованості солідарно з відповідачів.

Вказувала, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в заяві-анкеті позичальника від 15.01.2013 року вказано мету отримання кредиту ремонт будинку, що підтверджує той факт, що кредитні кошти використані в інтересах сім`ї.

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуто ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя шляхом оспорювання поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її оспорює.

З посиланням на вимоги ч.3 ст. 61 СК України, зазначає, що одержані ОСОБА_1 , в силу презумпції спільності права власності подружжя на майно, згідно з вимогами ст. 60 СК України стали об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Відповідачем ОСОБА_1 не було надано суду доказів того, що кредитний договір було укладено не в інтересах сім`ї, а кошти, які були отримані за кредитним договором були використані в особистих цілях ОСОБА_1 . Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох їз подружжя. Отже, у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти, внаслідок укладених кредитних договорів, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу. Відповідачі своїм правом на подання відзиву не скористалися.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб); справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає повністю.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 січня 2013 року між ПАТ АКБ «Акціонерний банк «Експрес-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 78092/31/к від 18.01.2013 року, та ОСОБА_1 був наданий кредит на споживчі цілі із зарахуванням грошових коштів на картковий рахунок у розмірі 25000 грн. на строк 36 місяців з 18.01.2013 року по 18.01.2016 року зі сплатою 28,00% річних за користування кредитом.( а.с.7-11)

Відповідно до статуту ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» від 11.06.2018 року, він є правонаступником ПАТ «Акціонерний банк «Експрес-Банк».( а.с.44-45)

Відповідач отримав від ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» кошти, що підтверджує виписка по картковому рахунку ОСОБА_1 який зобов`язався у порядку та на умовах, що визначені договором повернути кредит, виплатити Банку проценти за користування кредитом та інші передбачені договором платежі.( а.с.21-35)

В порушення умов кредитного договору та норм Цивільного кодексу України, відповідач ОСОБА_1 не виконує взяті на себе зобов`язання, а тому виникла заборгованість за договором. Згідно розрахунку заборгованості станом на 06.12.2018 року у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість у розмірі 33455,93 грн., з яких: 10901,36 грн. - сума простроченої заборгованості за кредитом, 18502,10 грн. сума простроченої заборгованості за нарахованими відсотками, 4052,47 грн.- інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_1 порушив умови кредитного договору, заборгованість на час розгляду справи не погашена. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, з нього підлягає стягненню сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТАКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 , як солідарного боржника, суд першої інстанції прийшов до висновку, про неможливість солідарної відповідальності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за таким боргом, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що кредитний договір був укладений ОСОБА_1 в інтересах сім`ї та, що кошти отримані внаслідок укладання кредиту, були витрачені в інтересах сім`ї, а саме на ремонт будинку.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У ст.536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Як встановлено судом першої інстанції і це підтверджується матеріалами справи, 18.01.2013 року між ПАТ АКБ «Акціонерний банк «Експрес-Банк», правонаступником якого є ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 78092/31/к (далі Кредитний договір), за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 25000,00 грн. на споживчі цілі, на строк 36 місяців, з 18.01. 2013 року по 18.01. 2016 року, які зобов`язалася повернути зі сплатою 28 процентів річних з моменту укладання договору до моменту припинення здійснення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладення цього договору, на поточний (картковий) рахунок, відкритий у Кредитодавця. З моменту припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, до закінчення строку дії договору, відсоткова ставка за користування кредитом становить 38 процентів річних (п.1.1. 1.4. Кредитного договору).

Установлено, що позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві ОСОБА_1 .

Відповідно до п.2.5 повернення кредиту позичальник мала здійснювати шляхом безготівкового перерахування на рахунок, вказаний в п.2,3, договору, та/або шляхом внесення готівкою в касу Кредитодавця для зарахування на вищезазначений рахунок грошових коштів в сумах та в терміни, визначених у Додатку № 1, що є невід`ємною частиною договору, а саме 01 число кожного місяця, після місяця надання кредити, та останнє погашення кредиту визначено 18 січня 2016 року (а.с.7).

Сплата нарахованих процентів за користування кредитом, які, відповідно до п. 4.1 Кредитного договору, нараховуються Кредитодавцем щомісячно в останній робочий день звітного місяця, починаючи з останнього робочого дня попереднього звітного місяця, а також по факту повного погашення кредиту, здійснюється позичальником, шляхом безготівкового перерахування суми нарахованих процентів на рахунок відкритий у Кредитодавця та/або шляхом внесення суми нарахованих процентів готівкою в касу Кредитодавця для зарахування на вищезазначений рахунок (п.4.2. Кредитного договору).

Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання.

Унаслідок невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором станом на 6 грудня 2018 року, відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, утворилася заборгованість у розмірі 33455,93 грн., з яких: 10901,36 грн. - сума простроченої заборгованості за кредитом, 18502,10 грн. сума простроченої заборгованості за нарахованими відсотками, 4052,47 грн.- інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є дружиною ОСОБА_1 , зареєстрованим місцем їх проживання зазначено: АДРЕСА_1 . На час укладення кредитного договору на споживчі цілі (ремонт будинку) та отримання кредитних коштів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданим 17 червня 2006 року Кальчицькою селищною радою Володарського району Донецької області, актовий запис № 04 від 17 квітня 2006 року (а.с.18), а також відповідними відмітками щодо сімейного стану у паспортах відповідачів (а.с.20).

Здійснюючи перегляд рішення суду першої інстанції в частині оцінки правомірності відмови у стягненні заборгованості з ОСОБА_2 як солідарного боржника за кредитним договором, суд апеляційної інстанції виходить з того, що згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України).

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із частиною першою статті 61 СК України, може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині четвертій статті 65 СК України встановлено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Аналогічна правова позиція викладена Верховний Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-539цс16.

Верховний Суд під час розгляду справи № 308/13831/15-ц 61-8440ск18 не встановив підстав відступити від такого правового висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах.

Виходячи із системного аналізу наведених норм права, в контексті встановлених судом обставин справи, для визначення солідарного характеру обов`язків ОСОБА_2 щодо повернення боргу за кредитним договором з`ясуванню підлягає питання, чи укладено такий договір її чоловіком в інтересах сім`ї.

Як установлено судом і підтверджується матеріалами справи, зокрема заявою-анкетою позичальника ОСОБА_1 від 15 січня 2013 року, кредитним договором № 78092/31/к року від 18.01.2013 року, ОСОБА_2 підписала заяву-анкету щодо надання згоди на отримання її чоловіком банківського кредиту на споживчі цілі (ремонт будинку).( а.с. 15 оборот)

Укладення Кредитного договору в інтересах сім`ї підтверджується заявою відповідача ОСОБА_2 від 18.01.2013 року , що безпосередньо міститься в тексті Кредитного договору , про надання згоди на укладення та підписання Кредитного договору її чоловіком ( а.с. 11) .

Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи позивача, щодо отримання кредитних коштів для потреб та в інтересах сім`ї, які простежуються з мети отримання кредиту (ремонт будинку) не спростовані відповідачами та не надано доказів, що Кредитний договір було укладено не в інтересах сім`ї, і що кошти, які були одержані за кредитним договором були використані в особистих цілях ОСОБА_1 .

З огляду на наведене вище, апеляційний суд не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для покладання солідарної цивільно-правової відповідальності на ОСОБА_2 за невиконання умов Кредитного договору ОСОБА_1

Аргументи апеляційної скарги позивача щодо укладення спірного договору в інтересах сім`ї, що є підставою для стягнення заборгованості солідарно з обох з подружжя, є прийнятними.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення щодо покладання солідарної цивільно-правової відповідальності на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за невиконання умов Кредитного договору.

Відповідно до положень ч. 1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За правилами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати кредиту і процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання на Кредитним договором не виконав, здійснив останній платіж на погашення кредиту у сумі 473 гривні 36 копійок 29.10.2014 року, після чого внесення коштів на погашення кредиту не здійснював, припинив виконувати, що підтверджується наданими до матеріалів справи випискою по рахунку, відкритого на його ім`я (а.с.26,27-35).

Внаслідок цього заборгованість за кредитом становить 10901,36 грн. що також підтверджується розрахунком руху коштів по рахунку, сума якої правильно була визначена судом першої інстанції (а.с 28).

Зазначена заборгованість за кредитом підлягає стягненню солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Банку.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки боржник ОСОБА_1 прострочив виконання грошового зобов`язання, на користь Банку з відповідачів підлягає стягненню і сума інфляційних втрат відповідно до заявлених позивачем вимог, за період з 01.01.2016 року по 06.12.2018 року , яка становить 4 052,47 гривень.

Крім того, відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 36 місяців, а саме по 18.01.2016 року .

Відтак, у межах строку кредитування по 18 січня 2016 року ОСОБА_1 мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 01 числа кожного місяця, згідно з графіком.

Починаючи з 18 січня 2016 року, ОСОБА_1 мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Разом з тим у п.7.1. Кредитного договору, сторони передбачили одноразове продовження строку дії договору в односторонньому порядку на 30 календарних днів, у разі наявності заборгованості позичальника по договору на 0000 годину останнього дня дії договору у зв`язку з відсутністю можливості Кредитодавцем списати грошові кошти з поточного (карткового) рахунку з причини їх відсутності.

У зв`язку із наявністю заборгованості відповідача станом на 18.01.2016 року позивачем у односторонньому порядку було продовжено дію договору до 17.02.2016 року.

З огляду на те, що зі спливом визначеного договором строку 17 лютого 2016 року кредитування, припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 17 лютого 2016 року позивач не міг такі проценти нараховувати.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц.

Відповідно до частини четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, апеляційний суд дійшов висновку щодо визначення суми заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 18 січня 2013 року по 17 лютого 2016 року, та яка, з урахуванням нарахованих відсотків та сплачених відповідачем за цей період, становить 5528,94 гривень, та яка також підлягає стягненню солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Банку.( а.с.39)

Позовні вимоги ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» щодо стягнення нарахованих позивачем після 17 лютого 2016 року процентів за кредитом не ґрунтуються на нормах законах, та не підлягають задоволенню.

У свою чергу, позовних вимог про стягнення процентів у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання відповідно до положень ст.625 ЦК України Банком не заявлялось.

Отже, установивши, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення неправильно застосував норми матеріального права, суд апеляційної інстанції скасовує оскаржене рішення та ухвалює нове судове рішення про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» заборгованість за кредитним договором станом на 06 грудня 2018 року, яка складається із: заборгованості за кредитом 10901,36 гривень, заборгованості за процентами 5528,94 грн., інфляційних втрат 4052, 47 грн.

В решті позовних вимог Банку до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід відмовити.

Відповідно до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ціна позову становить 33455,93 гривень, сума задоволених вимог становить 20482,77 грн.

При зверненні з позовом ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» сплачено судовий збір у сумі 1921 грн (а.с.6). Звертаючись з апеляційною скаргою позивачем сплачено судовий збір у сумі 2881,50 грн. (а.с.111).

Враховуючи, що позов банку задоволено на 61,22% (20482,77 грн. х 100 : 33455,93 грн.), з кожного з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача у відшкодування судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції по 558, 02 грн. (1921 х 61,22% :2 ) та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції по 882, 03грн. (2881,50 х 61,22% : 2), а всього з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» у відшкодування судового збору підлягає стягненню по 1470 гривень 05 копійок. з кожного.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерного комерційного банку «ІНДУСТРІАЛБАНК» задовольнити частково.

Заочне рішення Володарського районного суду Донецької області від 18 квітня 2019 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «ІНДУСТРІАЛБАНК» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ІПН НОМЕР_2 , останнє зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,(ІПН НОМЕР_3 , останнє зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_1 )на користь публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «ІНДУСТРІАЛБАНК» (01133 м. Київ, вулиця Генерала Алмазова, 18/7, МФО 313849, ) заборгованість за кредитним договором № 78092/31/к від 18.01.2013 року, яка утворилась станом на 06.12.2018 року,та яка складається із: заборгованості за кредитом 10901(десять тисяч дев`ятсот одну)гривню 36 копійок, заборгованості за процентами 5528 (п`ять тисяч п`ятсот двадцять вісім) гривень 94 копійки, інфляційних втрат 4052( чотири тисячі п`ятдесят дві) гривні 47 копійок.

В решті позовних вимог публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «ІНДУСТРІАЛБАНК» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «ІНДУСТРІАЛБАНК» судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції по 1470 гривень 05 копійок з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 01 серпня 2019 року.

Головуючий Гаврилова Г.Л.

Судді Зайцева С.А.

Ткаченко Т.Б.