Справа № 483/1390/18
Провадження № 22-ц/812/1830/19 Суддя-доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,

за участю: позивачки - ОСОБА_1 її представника ОСОБА_2 , представника відповідача - Чебана В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю «Очаківський райагрохім», подану в його інтересах адвокатом Чебаном Володимиром Олександровичем

на заочне рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 червня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Чаус Л.В. в приміщенні того ж суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Очаківський райагрохім» (надалі - ТОВ «Очаківський райагрохім») про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,-

в с т а н о в и л а:

06 серпня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до ТОВ «Очаківський райагрохім» про визнання права власності на багаторічні насадження (виноградники) та витребування із чужого незаконного володіння земельну ділянку.

Позов обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 068756 від 15 серпня 2005 року, зареєстрованому в Очаківському районному відділі земельних ресурсів за № 96 належить земельна ділянка площею 0,74 га, кадастровий номер :01:000:1234 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться в межах Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області. На вказаній земельній ділянці знаходяться багаторічні насадження - виноградники. На теперішній час зазначена земельна ділянка перебуває у користуванні відповідача безпідставно, оскільки будь-яких договорів оренди з відповідачем позивач не укладала.

Посилаючись на вказані обставини та на те, що відповідач у добровільному порядку відмовляється повернути зазначену земельну ділянку, що призводить до істотного порушення її прав, позивачка з урахуванням уточненої позовної заяви просила витребувати із чужого незаконного володіння земельну ділянку, зобов`язавши відповідача повернути їй земельну ділянку, разом з багаторічними насадженнями площею 0,74 га, кадастровий номер :01:000:1234 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 068756 від 15 серпня 2005 року, зареєстрованому в Очаківському районному відділі земельних ресурсів за № 96.

Заочним рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 червня 2019 року позов ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 до ТОВ «Очаківський райагрохім» про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння задоволено в повному обсязі. Зобов`язано ТОВ «Очаківський райагрохім» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,74 га з кадастровим номером :01:000: 1234 разом з багаторічними насадженнями (виноградниками), розташовану в межах території Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належать їй на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 068756 від 15 серпня 2005 року, зареєстрованого в Очаківському районному відділі земельних ресурсів за № 96. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки ТОВ «Очаківський райагрохім» без законних правових підстав користується земельною ділянкою, що належить позивачці, а тому її позовні вимоги про витребування земельної ділянки разом з багаторічними насадженнями (виноградниками) є обґрунтованими.

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 вересня 2019 року заяву представника відповідача - ТОВ «Очаківський райагрохім» про перегляд заочного рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 червня 2019 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник відповідача - адвокат Чебан В.О. посилаючись на те, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на час отримання позивачкою земельної ділянки у власність на ній були розташовані багаторічні насадження - виноградники. Всі насадження, залізобетонні стовпи та дріт були встановлені за кошти СЗАТ «Ольвія» та були їх власністю. В 2009 році зазначені багаторічні насадження за договором купівлі - продажу № 81 від 05 червня 2009 року були продані ТОВ «Очаківський райагрохім». Враховуючи, що ТОВ «Очаківський райагрохім» правомірно придбало виноградник, що знаходиться на спірній земельній ділянці, а тому багаторічні насадження не можуть бути витребувані у відповідача.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає в повній мірі.

З матеріалів справи вбачається та таке встановлено судом, що на підставі розпорядження Очаківської райдержадміністрації від 28 лютого 2005 року № 49 ОСОБА_1 передана у власність земельна ділянка площею 0,74 га, кадастровий номер :01:000:1234 за цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, що підтверджується копією державного акту серії ЯА № 068756 від 15 серпня 2005 року (а.с.11).

Згідно наданої інформації ТОВ «Очаківський райагрохім» від 18 лютого 2019 року № 185, на вищевказаній земельній ділянці висаджені виноградники ізабельних сортів в кількості 1972 кущі (рік посадки 2001), встановлена шпалера (залізобетонні стовпчики в кількості 569 шт., натягнуто та закріплено дроту в кількості 947 кг) (а.с. 63).

Отже, наведене свідчить про те, що на час отримання позивачкою земельної ділянки у власність на ній вже були розташовані багаторічні насадження - виноградники.

Заперечуючи проти позову, представник ТОВ «Очаківський райагрохім» посилався на укладений між СЗАТ «Ольвія» та ВАТ «Очаківський райагрохім» договір купівлі-продажу виноградників від 05 червня 2009 року №81.

З копії вищевказаного договору та додатків №1 та №2 до нього вбачається, що предметом купівлі-продажу є насадження виноградників на суму 17 390 696, 40 грн. та на суму 19 342 383, 32 грн. відповідно. При цьому, зазначено лише їх загальну вартість.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 19 вересня 2014 року у справі про банкрутство, СЗАТ «Ольвія» ліквідовано (а.с.91).

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Загальні положення про право власності викладені у главі 23 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).

Згідно із частинами першою та другою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно із ст. ст. 125, 126 ЗК України (в редакції, чинній на час отримання позивачкою державного акту на право власності на земельну ділянку - 15 серпня 2005 року), право власності та право постійного користування на земельні ділянки виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Згідно із ч.1 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 22, ст. 19 ЗК України багаторічні насадження це різновид сільськогосподарських угідь, що відносяться до земель сільськогосподарського призначення.

Відповідно до частини другої статті 79 ЗК України (у редакції, чинній на час отримання первинних державних актів) право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться.

Згідно із частиною третьою статті 373 ЦК України право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об`єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Норми ч. 2 ст. 79 ЗК України та ч. 3 ст. 373 ЦК України є імперативними нормами законодавства, а тому підлягають прямому застосуванню і не можуть передбачати будь-яких виключень в їх застосуванні до відносин права власності на земельні ділянки.

Відповідно до п. 27 ГОСТ 26640-85 «Землі. Терміни та визначення» (далі - ГОСТ 26640-85), який затверджений постановою Державного комітету СРСР по стандартам від 28 жовтня 1985 року за № 3453, який діяв на час паювання земель та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку позивачем та ОСОБА_3 (втратив чинність 17 березня 2017 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2016 року № 1066), і який дає визначення багаторічних насаджень, багаторічне сільськогосподарське насадження - це сільськогосподарське угіддя, що використовується під штучно створені древесні, кущові або трав`янисті багаторічні насадження, призначені для отримання врожаю плодово-ягідної, технічної та лікарської продукції, а також для декоративного оформлення територій. До багаторічних сільськогосподарських насаджень відносяться: сад, виноградник, ягідник, плодовий розплідник, плантації та ін.

Пунктом 4 ГОСТ 26640-85 встановлено, що під сільськогосподарськими угіддями є земельні угіддя, які систематично використовуються для отримання сільськогосподарської продукції.

Таким чином, багаторічні насадження - це не окрема група дерев, кущів чи рослин, а земельні угіддя, тобто окрема земельна ділянка, з розміщеними на ній деревами, кущами та іншими рослинами як один цілий об`єкт.

Відповідно п. «а» ч. 2 ст. 22, п. «а» ч. 1 ст. 19 ЗК України, багаторічні насадження -це вид сільськогосподарських угідь, земель сільськогосподарського призначення. Тобто, багаторічні насадження - це не що інше як земельна ділянка.

Відповідно до роз`яснень Міністерства аграрної політики України, державні акти на право приватної власності на землю, видані громадянам на розпайовані землі під багаторічними насадженнями, поширюють свою дію також і на самі багаторічні насадження, розташовані на цих землях. Так, в п. п. 6.1, 6.2 Компоненти 6 «Підтримка в реструктуризації сільськогосподарських підприємств» (далі за текстом - Компоненти 6), затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 25 жовтня 2005 року за № 576 «Про реалізацію Компоненти 6 «Поглиблення реструктуризації сільськогосподарських підприємств», звертається увага акціонерних товариств на наявні в них проблеми у зв`язку з тим, що вартість багаторічних насаджень віднесено до статутного фонду, а землі під багаторічними насадженнями розпайовано і видано державні акти на земельні ділянки, а значить на насадження. Таким чином, реорганізовані підприємства не вправі стверджувати, що багаторічні насадження є їх власністю, посилаючись на те, що ці насадження внесені до статутного фонду товариства. Зазначені багаторічні насадження належать власнику земельної ділянки, на яку видано державний акт на право приватної власності.

Відповідно до ст. 179 ЦК України, річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Частиною 2 ст. 183 ЦК України встановлено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. У відповідності до ст. 187 ЦК України, складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення. При переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню.

Оскільки насадження, що розміщені на земельній ділянці, неможливо відділити від цієї земельної ділянки без втрати її цільового призначення або істотного знецінення, то відповідно насадження, що ростуть на земельній ділянці, є складовою частиною цієї земельної ділянки як неподільної речі, а тому при переході права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення під товарним сільськогосподарським виробництвом до громадянина переходить також право власності на всі його складові частини, тобто насадження.

Крім того, згідно з Тимчасовим порядком ведення державного реєстру земель, затвердженим наказом Державного комітету по земельних ресурсах від 02 липня 2003 року за № 174, який діяв до 20.08.2012 року, дані про площу багаторічних насаджень є кількісною характеристикою земельної ділянки. Отже, багаторічні насадження та земельна ділянка є одним природним об`єктом.

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм, а також правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 25 лютого 2015 року у справі № 6-14цс15 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів від 10 травня 2018 року у справі №495/3710/13-ц, судом вірно зазначено, що позивачці разом із земельною ділянкою були передані й розміщені на ній багаторічні насадження та з цього часу ОСОБА_1 стала відповідно власницею і багаторічних насаджень.

Крім того, у відносинах, що складаються між реорганізованим сільськогосподарським підприємством та громадянином, багаторічні насадження не можуть розглядатися як окремий об`єкт відносин права власності на земельну ділянку, оскільки, насадження та земельна ділянка під ними є одним цілим об`єктом - земельною ділянкою, яка у відповідності до вищезазначених нормативно-правових актів має назву - багаторічні насадження.

Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 25 лютого 2015 року по справі № 6-14цс15 та від 04 листопада 2015 року по справі № 6-911цс15.

За такого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про те, що багаторічні насадження не можуть розглядатися, як окремий об`єкт права власності без земельної ділянки, на якій вони знаходяться, оскільки вони є її складовою частиною.

До того ж, доказів на підтвердження того, що об`єктом купівлі-продажу були насадження виноградників, розташовані саме на земельній ділянці позивачки матеріали справи не містять.

Укладаючи договір купівлі-продажу багаторічних насаджень, відповідач діяв на свій ризик, оскільки йому було відомо про те, що власником спірної земельної ділянки є позивачка

За такого, посилання в апеляційній скарзі на те, що виноградники, залізобетонні опори та дроти належали СЗПТ «Ольвія», яка за договором купівлі-продажу від 05 червня 2009 року № 81, продала їх відповідачеві, не може бути прийнято до уваги як такі, що не відповідають вимогам закону та обставинам справи. Договір оренди спірної земельної ділянки між сторонами не укладено.

Оскільки власником багаторічних насаджень разом із земельною ділянкою була і є позивачка, і зазначене майно вибуло з її володіння не з її волі іншим шляхом (інших доказів матеріали справи не містять), витребування вказаного майна від відповідача, є належним способом захисту, задоволення позову відповідає вимогам ст. 388 ЦК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а зводяться до переоцінки доказів, яким суд дав належну правову оцінку, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Очаківський райагрохім», подану в його інтересах адвокатом Чебаном Володимиром Олександровичем залишити без задоволення.

Заочне рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 14 листопада 2019 року.