Справа № 635/7050/19
Провадження № 2/635/3116/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року смт. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Савченка Д.М.,

секретар судового засідання - Письменна В.М.,

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду у смт.Покотилівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування за законом,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якій просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 107,70 кв. м, житловою площею 58,10 кв.м у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що спірне домоволодіння АДРЕСА_1 у рівних частинах належало ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого П`ятою Харківською державною нотаріальною конторою 14 листопада 1958 року за реєстровим № 5216.

Рішенням виконавчого комітету Пісочинської селищної ради №18 від 13 вересня 1957 року власникам ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 було надано дозвіл на перебудову вказаного домоволодіння, яке було повністю знесено та у 1961 році зведено новий житловий будинок, який був прийнятий до експлуатації згідно з актом приймальної комісії, затвердженим рішенням виконавчого комітету Пісочинської селищної ради №1 від 01 січня 1990 року, проте право власності на вказаний будинок не було оформлено та не було зареєстровано у БТІ.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16 січня 1995 року за ОСОБА_6 було визнано право власності на 1/3 частину спірного домоволодіння у порядку забудови та на 1/6 частину будинку - після смерті ОСОБА_5 . Після цього право власності на Ѕ частину домоволодіння було зареєстровано у БТІ за ОСОБА_6 , яку після смерті ОСОБА_6 успадкував позивач ОСОБА_1 на підставі заповіту.

Таким чином, Ѕ частина спірного домоволодіння, що на праві власності належала ОСОБА_4 , залишилась не оформленою. Після смерті своєї дружини ОСОБА_4 позивач фактично прийняв спадщину. Проте на даний час не може оформити свої спадкові права, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на вказану частину домоволодіння, що належала ОСОБА_4 , у зв`язку з чим 07 червня 2019 року він отримав постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 24 вересня 2019 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого засідання.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 16 жовтня 2019 року за клопотанням позивача витребувано докази.

Позивач у підготовче засідання не з`явився, повідомлявся своєчасно і належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 не з`явилась, повідомлялась своєчасно і належним чином, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що проти позову не заперечує.

Відповідач ОСОБА_3 не з`явився, повідомлявся своєчасно і належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що проти позову не заперечує.

Інших заяв та клопотань від сторін не надійшло.

Враховуючи, що у підготовче судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 ЦПК України.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

За інформацією Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 27 грудня 2018 року, житловий будинок дерев`яний, 1885 року будівництва, розташований за адресою: АДРЕСА_1 було зареєстровано в рівних частинах за ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого П`ятою Харківською державною нотаріальною конторою 14 листопада 1958 року за реєстровим №5216 та зареєстровано в БТІ у грудні 1958 року.

З акту про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння, затвердженого виконавчим комітетом Пісочинської селищної ради народних депутатів 09 січня 1990 року, вбачається, що на підставі рішення виконкому Пісочинської селищної ради від 13 вересня 1957 року домоволодіння АДРЕСА_1 , було перебудовано в уособлене одноповерхове домоволодіння, площею забудови 82,0 кв.м та прийнято до експлуатації.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16 січня 1995 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частину житлового будинку за ОСОБА_6 було визнано право власності на 1/3 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 у порядку забудови та на 1/6 частину - у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 .

Рішенням також встановлено, що після смерті ОСОБА_5 спадкоємцями першої черги є її діти: ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , які на момент смерті мешкали у спірному домоволодінні та прийняли спадщину шляхом фактичного вступу в управління і володіння спадковим майном, тому 1/3 частину ОСОБА_5 у спірному домоволодінні успадкували у рівних долях по 1/6 частині ОСОБА_6 та ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області 19 січня 2009 року.

Після смерті ОСОБА_6 право власності на Ѕ частину домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 успадкував позивач ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Другою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області 21 жовтня 2009 року, р.№-1082.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка на момент смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим виконавчим комітетом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області 01 червня 2018 року.

Таким чином, після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме - Ѕ частину домоволодіння АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 , 01 березня 1964 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1

Постановою приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаража Н.П. від 07 червня 2019 року було відмовлено ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_4 на Ѕ частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю документа, що підтверджує право власності померлої.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

На час побудови спірного будинку та прийняття його у експлуатацію у 1990 році державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (далі- Інструкція), яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56.

Відповідно до ст.1 розділу 1 цієї Інструкції реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проводило бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих.

Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх до експлуатації відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючих документів.

Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини.

На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не має для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_2 , виданим виконавчим комітетом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області 01 червня 2018 року.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої ввійшло право власності на Ѕ частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебувала у її приватній власності, що підтверджується актом про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння, затвердженого виконавчим комітетом Пісочинської селищної ради народних депутатів 09 січня 1990 року та обставинами, встановленими рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16 січня 1995 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частину житлового будинку.

Нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину вказаного житлового будинку, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на на нерухоме майно.

Вказані вище обставини учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.76, 229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними.

Відповідно до ст.1 першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположними свобод фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У той же час право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ч.2 ст.382, ст.392 ЦК України).

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування за законом.

Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», враховуючи те, що позивач фактично прийняв спадщину, але йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, при цьому спадкове майно було набуте спадкодавцем ОСОБА_4 правомірно, а сам факт не отримання правовстановлюючого документу не може вважатись відсутністю права на нерухоме майно, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 107, 7 кв.м, житловою площею 58,10 кв.м у порядку спадкування за законом після смерті дружини - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають задоволенню.

Висновки суду узгоджуються із зібраними у справі доказами і не суперечать вимогам законодавства.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України суд вважає за доцільне залишити судові витрати за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7, 8, 9-13, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування за законом - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 107, 7 кв.м, житловою площею 58,10 кв.м у порядку спадкування за законом після смерті дружини - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Повний текст рішення виготовлено 07.11.2019.

Суддя Д.М. Савченко