Головуючий суду 1 інстанції - Стеценко О.С.
Доповідач -Стахова Н.В.
Справа № 420/1075/17
Провадження № 22-ц/810/303/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Стахової Н.В.,

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.

за участю секретаря судового

засідання: Сінько А.І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

третя особа, яка не заявляє самостійних

вимог на предмет спору: Залізнична районна адмінстрація Львівської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Луганського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 20 вересня 2017 року (постановленого у складі судді Стеценко О.С.)у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

встановив:

У липні 2017 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач), третя особа - Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав.

Позовна заява мотивована тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, у період якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . На даний час вони розлучені, а дитина проживає разом з нею. З відповідача рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 09.08.2016 року було стягнуто аліменти, але він їх не сплачує, що підтверджується довідкою Хрустальнинського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Луганській області. Крім того, відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, що свідчить про ухилення від виховання дитини. Тому, позивач вважає, що поведінка відповідача та свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, є підставою для позбавлення останнього батьківських прав відносно їх сина.

Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 20.09.2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав задоволено.

Суд позбавив ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та стягнув з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Додатковим рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 19.12.2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 420 грн. в рахунок понесених судових витрат, пов`язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на нього, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач за весь час перебування у шлюбі з позивачем дбав про добробут сім`ї, матеріально допомагав, ніколи не відмовлявся від спілкування зі своїм сином. На даний час у нього скрутне матеріальне становище, проте ним сплачуються аліменти на утримання дитини. Через те, що він проживає на непідконтрольній Україні території, він немає змоги відвідувати дитину та піклуватися про нього, як хотів би. Скаржник вважає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом та допускається лише, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач посилається на те, що фактичні шлюбні відносини з відповідачем припинено у червні 2015 року. У листопаді 2015 року відповідач приїжджав до м. Львова на тиждень, після чого поїхав до м. Красний Луч та більш не повертався. Після народження дитини, відповідач не допомагав їй в оформленні свідоцтва про народження дитини. Кошти на утримання сина відповідач не надає, аліменти не сплачує, не цікавиться життям дитини, не піклується та не приїжджає до нього, хоча вона не створює перешкод у спілкуванні батька з дитиною. Тому, поведінка відповідача та свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, є підставою для позбавлення останнього батьківських прав відносно їх сина.

В судовому засіданні позивач апеляційну скаргу не визнала, просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач про час та місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином відповідно до положень ч.1 ст.1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції».

Представник третьої особи в судовому засіданні просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної цивільної справи колегія суддів приймає до уваги положення частин 1 та 2 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Позбавляючи відповідача батьківських прав, суд виходив з того, що позивачем підтверджений факт свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дитини, покладених на нього ст. 150 СК України.

Проте, з таким висновком суду колегія суддів не погоджується з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є батьком малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Малолітній ОСОБА_3 проживає разом матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 09.08.2016 року з ОСОБА_2 були стягнуті аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі ј частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до його повноліття, починаючи з 27.05.2016 року.

Згідно довідкам Комунальної 5-ї клінічної поліклініки м. Львова від 30.06.2017 року та 05.05.2019 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , знаходиться на обліку в Комунальній 5-тій міській клінічній поліклініці м. Львова за адресою: м. Львів, вул. Виговського, 32. Дитині вчасно проведені профілактичні щеплення, проводяться регулярні амбулаторні огляди, стан здоров`я задовільний. Нагляд за станом здоров`я дитини з моменту її народження і по сьогоднішній день здійснює мати ОСОБА_1 . Батько участі в цій сфері життя дитини не приймав.

Згідно з висновком органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 30.06.2017 року № 32-3394, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказувала на необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки останній не виконує свого батьківського обов`язку щодо виховання дитини.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто перелік підстав батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Також у своїй практиці, зокрема у справі «М.С. проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Колегія суддів не може погодитися з висновком органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, згідно якого було визнано за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки він має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України). Крім того вказаний висновок не містить в собі відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування ОСОБА_2 своїми обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення його батьківських прав.

Письмові показання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 також не підтверджують винну поведінку батька, оскільки є особистою оцінкою ситуації що склалася в родині сторін.

Надані позивачем до суду докази не свідчать про злісне ухилення відповідача від виховання дитини, свідоме нехтування ним батьківськими обов`язками, його винну поведінку щодо дитини.

Позивач наголошує на тому, що відповідач не зустрічається та не спілкується з сином, не цікавиться розвитком дитини, не приїжджає до дитини.

Між тим, відповідач проживає на окупованій території України, що не оспорюється позивачем, що об`єктивно ускладнює спілкування та участь у вихованні сина.

Не може й свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утримання дитини факт стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.

Отже, з наданих позивачем доказів не вбачається наявність підстав передбачених ст. 164 СК України, а тому застосування до відповідача такого виняткового заходу як позбавлення батьківських прав судова колегія вважає недоцільним, оскільки винної поведінки відповідача відносно дитини доведено не було.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а тому рішення суду підлягає скасуванню на підставі п.п.3,4 ст. 376 ЦПК України

Керуючись ст.ст. 367, 374,376,383,384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 20 вересня 2017 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, про позбавлення батьківських прав відмовити.

Постанова Луганського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Дата складення повного тексту постанови - 02 серпня 2019 року.

Головуючий: Н.В. Стахова

Судді: В.В.Кострицький

М.В. Назарова