Номер провадження: 22-ц/813/582/19
Номер справи місцевого суду: 1519/2-572/11
Головуючий у першій інстанції Плавич І.В.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

за участю секретаря Павлючук Ю.В.,

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 (правонаступник ОСОБА_3 ),

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 (правонаступник ОСОБА_2 ) на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2017 року у складі судді Плавича І.В.,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , уточнивши який, просив суд встановити порядок користування земельною ділянкою площею 566 кв.м., розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якого виділити ОСОБА_1 в користування ізольовану земельну ділянку площею 274 кв.м. відповідно графічного додатку №2 до висновку судової експертизи з наступними межами: - з відступом від фасадної сторони земельної ділянки (вулиця Подільська) з відрізків довжиною: 5,49м. + 0,85м. + 4,34м., поворот наліво до перетину з житловим будинком літ. «А» на відстань 1,17м. і далі по міжквартирним перегородкам до зовнішньої стіни; - уздовж зовнішньої стіни прибудови літ. «а1» і далі довжиною 9,27м.; - поворот наліво довжиною 1,41м.; - поворот направо довжиною 6,22м.; - поворот наліво до перетину з фасадною стороною земельної ділянки (вулиця Подільська) з відрізків довжиною: 3,22м. + 4,51м. + 1,25м.; а також виділити в користування ОСОБА_3 ізольовану земельну ділянку площею 283кв.м. з вищезазначеними межами; а також зобов`язати ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_1 в огороджені виділеної в користування частини земельної ділянки площею 274 кв.м. металевою огорожею.

Позов обґрунтовано тим, що домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , з 1970-х років між сторонами склався порядок користування земельною ділянкою, на якій домоволодіння розташоване. ОСОБА_3 без оформлення дозвільних документів були самочинно збудовані певні будівлі за рахунок землі спільного користування, що викликало перешкоди ОСОБА_1 в належному і повному користуванні власністю.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якого:

1. В користування ОСОБА_1 виділено ізольовану земельну ділянку площею 274кв.м. відповідно до графічного додатку №2 до висновку №6692 додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 05 лютого 2008 року, складеного судовим експертом Одеського НДІСЕ з наступними межами: - з відступом від фасадної сторони земельної ділянки (вулиця Подільська) з відрізків довжиною: 5,49м. + 0,85м. + 4,34м., поворот наліво до перетину з житловим будинком літ. «А» на відстань 1,17м. і далі по міжквартирним перегородкам до зовнішньої стіни; - уздовж зовнішньої стіни прибудови літ. «а1» і далі довжиною 9,27м.; - поворот наліво довжиною 1,41м.; - поворот направо довжиною 6,22м.; - поворот наліво до перетину з фасадною стороною земельної ділянки (вулиця Подільська) з відрізків довжиною: 3,22м. + 4,51м. + 1,25м.;

2. В користування ОСОБА_3 виділено ізольовану земельну ділянку площею 283кв.м. відповідно до графічного додатку №2 до висновку №6692 додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 05 лютого 2008 року, складеного судовим експертом Одеського НДІСЕ з вищезазначеними межами, зобов`язавши при цьому не перешкоджати ОСОБА_1 в огороджені виділеної в користування частини земельної ділянки площею 274 кв.м. металевою огорожею.

На вказане рішення суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу. В скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення в частині задоволення позову ОСОБА_1 та ухвалення нового рішення про відмову йому в задоволенні позову.

Основними доводами апеляційної скарги є посилання на те, що судом першої інстанції не було враховано, що спірна земельна ділянка в користування ОСОБА_1 ніколи не передавалася.

На апеляційну скаргу ОСОБА_1 було подане заперечення, яким він зазначає, що спірна земельна ділянка була відведена його батьку ОСОБА_4 під будівництво житлового будинку, на підставі рішення Іллічівського райвиконкому м. Одеси №901 від 16.08.1957 року. 04.12.1958 року ОСОБА_4 продав 1/2 частину незакінченого будівництвом будинку ОСОБА_5 чоловіку відповідача по справі, таким чином земельна ділянка знаходилася у спільному користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , тому спадкоємці сторони по справі набули право спільного користування цією земельною ділянкою. ОСОБА_5 здійснив добудову домоволодіння та здійснив захоплення земельної ділянки, тому їх частки не рівні, що також підтверджується висновком Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз №6692 від 29.05.2015 року, тому порядок користування спірною земельною ділянкою порушений.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.10.2017 року у складі судді Ващенко Л.Г. відкрито провадження у справі.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.10.2017 року в складі суддів Ващенко Л.Г., Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я. справу призначено до розгляду.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м. Одесі.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 статті 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 року №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019 року, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні апеляційного суду Одеської області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 14.01.2019 року визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого судді Журавльова О.Г., Комлевої О.С., Кравця Ю.І.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16 січня 2019 року справу прийнято до провадження колегії суддів та призначено до розгляду.

В ході розгляду апеляційної скарги ухвалою Одеського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року було залучено правонаступника у справі після померлої ОСОБА_3 третю особу по справі ОСОБА_2 , яка є донькою померлої відповідачки та вступила у спадщину (т.5 а.с.71-73).

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення не відповідає.

Апеляційним судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що на підставі договору купівлі-продажу від 04 грудня 1958 року, посвідченого нотаріусом державної нотаріальної контори міста Одеси, реєстровий №10194, чоловік ОСОБА_3 ОСОБА_5 був власником 1/2 частини незакінченого будівництвом домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 (в теперішній час АДРЕСА_1 ).

ОСОБА_5 було збудовано 1/2 частину житлового будинку літ. «А» з прибудовами літ. «а1», «а2», житловий будинок літ. «Д» з прибудовами літ. «д», «д1», сарай літ. «Е», гараж літ. «Л», вбиральня літ. «З», сарай літ. «Ж».

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 30 серпня 1991 року.

За життя ОСОБА_5 вживались заходи для оформлення документів на відповідну частину домоволодіння та здачі будівель до експлуатації. Так, в період з грудня 1991 року до лютого 1992 року добудована ОСОБА_6 частина будинку прийнята до експлуатації комісією Іллічівського райвиконкому міста Одеси, на підставі заяви дружини померлого ОСОБА_3 .

Рішенням №364 від 20 лютого 1992 року Іллічівський райвиконком затвердив акт приймальної комісії про прийомку в експлуатацію частину будинку, яка належала ОСОБА_7 .

Рішенням №1961 від 01 грудня 1992 року Іллічівський міськвиконком затвердив перерахунок ідеальних часток зазначеного домоволодіння, згідно якого, доля ОСОБА_8 склала 65/100 частин домоволодіння. Також цим рішенням було визначено оформити право власності на 65/100 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 та видати свідоцтво про право власності.

На підставі цього рішення зокрема ОСОБА_3 отримала свідоцтва про право власності на ім`я ОСОБА_9 . В свою чергу, на підставі наведених документів, ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 14 травня 1993 року, посвідчене державним нотаріусом П`ятої одеської державної нотаріальної контори, під реєстровим №120/93, на 65/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з двох кам`яних житлових будинків (1/2 частина літ. «А» та літ. «Д»), жилою площею 85,4кв.м., сарай літ. «Е», гараж літ. «Л», вбиральня літ. «З», сарай літ. «Ж».

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 30 листопада 2006 року по цивільній справі №2-912/2006 було визнано недійсними акт державної приймальної комісії Іллічівського району міста Одеси про прийняття експлуатацію 1/2 частини спірного будинку; рішення Іллічівського райвиконкому міста Одеси №364 від 20 лютого 1992 року в частині затвердження акту приймальної комісії та оформлення права приватної власності на 1/2 частину спірного домоволодіння за ОСОБА_5 ; рішення Іллічівського райвиконкому міста Одеси №1961 від 01 грудня 1992 року; свідоцтво про право власності на ім`я ОСОБА_8 від 28 січня 1993 року; свідоцтво про право на спадщину на ім`я ОСОБА_3 від 14 травня 1993 року.

При цьому суд виходив з того, що будівництво спірних будівель та подальше їх прийняття до експлуатації в 1991-1993 роках здійснювалось ОСОБА_5 без узгодження із співвласниками домоволодіння.

Згідно з частиною 1 статті 92 ЗК України (у редакції Закону, чинного на час виникнення спірних відносин) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку.

Відповідно до частини 2 статті 92 ЗК України, передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена.

Пунктом 6 Перехідних положень ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Відповідно до статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтями 116 та 118 ЗК України встановлено, що набуття права власності та права користування на земельні ділянки є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно».

Згідно ст. 91 ЗК України, особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок. Наступні зміни в розмірі часток в спільній власності на будинок, які сталися у зв`язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін встановленого порядку користування ділянкою. Угода про порядок користування земельною є обов`язковою і для особи, яка згодом придбає відповідну частку в спільній власності на цей будинок.

Відповідно до п. 2 ст. 120 ЗК України, якщо житловий будинок, будівля або споруда розташовані на земельній ділянці, яка передана у користування, то у випадку їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частина ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Отже до ОСОБА_10 перейшло право користування тією частиною земельної ділянки, якою користувався його спадкодавець і тому підстав для зміни порядку користування земельною ділянкою немає.

Згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Як роз`яснив Верховний Суд України у п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до ст. 88 ЗК України бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов`язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі.

Проте, судом не було враховано, що земельна ділянка була передана лише в безстрокове користування на підставі договору на побудову будинку якій було посвідчено П`ятою державною нотаріальною конторою м. Одеси 05 травня 1958 року та зареєстровано в реєстрі за №3665.

Також судом не було з`ясовано, чи передавалася спірна земельна ділянка у користування ОСОБА_10 та ОСОБА_3 .

Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_11 або ОСОБА_12 передавалась у власність або користування спірна земельна ділянка.

Таким чином висновки суду першої інстанції щодо задоволення позову є помилковими та доводів апеляційної скарги не спростовують. За таких обставин відсутні правові підстави для задоволення позову.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України).

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, судом неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, оскаржуване рішення суду першої інстанції на підставі ст. 376 ч. 1 п. 3, 4 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 (правонаступник ОСОБА_2 ) задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2017 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (правонаступник ОСОБА_3 ) про встановлення порядку користування земельною ділянкою скасувати, ухвалити нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (правонаступник ОСОБА_3 ) про встановлення порядку користування земельною ділянкою відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 01 серпня 2019 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

Ю.І.Кравець