Справа №339/271/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 листопада 2019 року м. Болехів
Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого судді Головенко О.С. .
секретаря судового засідання Ганчар Т.І.
з участю позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа на стороні позивача ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом ,-
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обгрунтовує тим, що вона згідно договору дарування є власником вказаного будинку, у якому проживає зі своїм братом ОСОБА_4 .
У 1989 році відповідачі виїхали на постійне місце проживання у Федеративну Республіку Німеччини і з того часу вони більше не приїжджали, оскільки залишилися там на проживання, мають власне житло та постійну роботу.
Відповідачі добровільно, без примусу забрали з будинку свої особисті речі та одяг, не сплачують комунальні платежі, не здійснюють догляд та не проводять ремонтних робіт, що свідчить про втрату інтересу до житла.
Реєстрація відповідачів створює для неї незручності та чинить перешкоди в користуванні будинком, вона не може виготовити документи на житлову субсидію, а також не може розпорядитися будинком на власний розсуд.
03 жовтня 2019 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено до підготовчого засідання.
22 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Третя особа в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просить засідання проводити у його відсутності, позов підтримує (а.с.42).
Такі дії не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, згідно якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися та не подали відзив на позов, про дату, час і місце цього засідання були повідомлені у встановленому законом порядку через оголошення на веб сайті судової влади (а.с. 31-33,43-44).
Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
- відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
- відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
- відповідач не подав відзив;
- позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
При таких обставинах, враховуючи згоду позивача, суд, керуючись вимогами ст.280 ЦПК України, ухвалив про проведення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, вислухавши вступне слово позивача, пояснення свідків, повно та всебічно з"ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що згідно витягу про державну реєстрацію ОСОБА_1 належить на праві приватної власності домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.12) згідно договору дарування від 18 листопада 2019 року (а.с.9-11).
Встановлено, що відповідачі, які є членами сім"ї позивача ( рідною тіткою та вуйком), зареєстровані в даному будинку (а.с.8) і не проживають в ньому без поважних причин з 1989 року.
Дана обставина підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та актами обстеження побутових умов, в якому зафіксований факт відсутності відповідачів по місцю реєстрації без поважних причин більше 30 років, так як проживають в Німеччині (а.с.5-7).
Зокрема, свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 вказали, що відповідачі вже багато років не проживають у будинку позивача. При цьому, ствердили, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 добровільно залишили домоволодіння, забравши свої речі та не здійснюють оплату за комунальні послуги.
Отже, доказів на підтвердження того, що позивач своїми діями заважала праву проживання відповідачів в домоволодінні і вони примусово залишили житлове приміщення судом не здобуто.
Відповідно до ст. 81 ЦПК кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Як зазначено в ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів особи може бути припинення дії, яка порушує право.
Судом достовірно встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не несуть ніяких обов`язків по оплаті житла, так як в ньому не проживають, однак за комунальні послуги позивачу нараховують із розрахунку на всіх осіб, зареєстрованих по даній адресі.
Своїм перебуванням по теперішній час на реєстраційному обліку за адресою належного позивачу майна відповідачі створюють перешкоди в реалізації нею в повному обсязі прав та охоронюваних законом інтересів власника зазначеного майна, а також позивач несе додаткові витрати із власного бюджету.
Згідно п. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Стаття 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сімї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на визначений строк, тощо).
Позивач довела суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Зокрема, те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у 1989 році залишили вказаний будинок, не проживають в ньому, не сплачують комунальні послуги, не здійснюють догляд за ним, що свідчить про втрату інтересу до житла та відсутність в помешканні понад визначені законом строки без поважних причин.
Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла.
Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без поважних причин не проживають у належному позивачу домоволодінні більше одного року, втративши інтерес до вказаного житла, а тому їх слід визнати такими, що втратили право на користування цим житловим приміщенням.
Суд не погоджується з твердження позивача, викладеним в позовній заяві про те, що до спірних правовідносин застосовуються положення ст.71,72 ЖК УРСР, оскільки вказаними нормами регулюються правовідносини, що виникають через користування житловими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду стосовно наймачів жилого приміщення, які його займають за договором найму на підставі ордера.
Нормами цієї глави не передбачено підстав для визнання громадян такими, що втратили право користування житловими приміщеннями в будинку, що належить особі на праві приватної власності.
Вказані відносини, з приводу яких і виник даний спір, врегульовані ст. 405 ЦК України.
На підставі викладеного ст. 405 ЦК України, керуючись ст. 258-259, 263-265, 280-281 ЦПК України суд, -
Визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням по АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Болехівський міський суд.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Найменування або ім`я сторін, їх місцезнаходження або місце проживання:
ОСОБА_1 - паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 30 липня 2015 року Долинським РС УДМС України в Івано-Франківській області, місце проживанняАДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 - місце проживанняАДРЕСА_1
ОСОБА_3 - місце проживанняАДРЕСА_1
ОСОБА_4 - місце проживанняАДРЕСА_1 .
Дата виготовлення повного тексту рішення - 18 листопада 2019 року
Суддя О.С. Головенко