Справа № 629/805/19
Номер провадження 2/629/733/19
06.11.2019 року м. Лозова
Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого - судді Мицик С.А., при секретарі судового засідання - Заводяній О.Ю., за участю позивача-відповідача- ОСОБА_1 , представника позивача- відповідача- ОСОБА_2 , відповідача-позивача - ОСОБА_3 , представника відповідача-позивача ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, -
ОСОБА_1 надав відзив на зустрічну позовну заяву, в якому уточнені позовні вимоги не визнав в повному обсязі, посилаючись на те, що ОСОБА_3 до теперішнього часу не притягнутий до адміністративної відповідальності лише тому, що спливли строки притягнення його до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 38 КУпАП, а тому провадження по справі про притягнення його до адміністративної відповідальності судом було закрито. Факт скоєння ОСОБА_3 адміністративного правопорушення встановлено матеріалами досудового розслідування, що було підтверджено постановою про закриття кримінального провадження, яку ухвалою слідчого судді(залишеною в силі ухвалою апеляційного суду) було визнано законною. ОСОБА_3 не доведено та не надано будь-яких доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а обставини, на які він посилається, не є достатніми для висновку про наявність цивільно-правових підстав для задоволення його зустрічного позову.
В судовому засіданні позивач-відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги за первісним позовом підтримали в повному обсязі та надали пояснення, аналогічні викладеним в первісному позові. Крім того, ОСОБА_1 пояснив, що одразу після ДТП зателефонував до страхової компанії та повідомив про ДТП, на що йому відповіли, щоб він звертався до них після того як буде визначено винуватця ДТП. Після прийняття судового рішення про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_3 за ст.ст.124, 130 КУпАП він звернувся до страхової компанії, та отримав письмову відмову у здійсненні страхового відшкодування з посиланням на пропуск річного строку подання заяви про страхове відшкодування. Проти задоволення зустрічного позову заперечували з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.
В судовому засіданні відповідач-позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 позовні вимоги за зустрічним позовом підтримали в повному обсязі та надали пояснення, аналогічні викладеним в зустрічному позові. Крім того, ОСОБА_3 пояснив, що одразу після ДТП зателефонував до страхової компанії та повідомив про ДТП, на що йому відповіли, щоб він звертався до них після того як буде визначено винуватця ДТП. Більше до страхової компанії він не звертався. Первісний позов визнали частково з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.
Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12 ЦПК України). Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Згідно копій свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів власником транспортного засобу Chevrolet Aveo реєстраційний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_1 , власником транспортного засобу ВАЗ 211010 реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_3 (а.с. 9-11).
Відповідно до копії протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 026512 від 18.06.2017, 06.07.2016 року о 13.00 год. в м. Лозова по вул. Кооперативна ОСОБА_3 керував транспортним засобом ВАЗ 2110 д.н.з НОМЕР_1 не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної, чим порушив вимоги п. 2.3, п. 12.1, п.13.1 ПДР, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП(а.с. 109).
Згідно копії протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 026511 від 18.06.2017, 06.07.2016 року о 13.00 год. в м. Лозова по вул. Кооперативна ОСОБА_3 керував транспортним засобом ВАЗ 2110 д.н.з НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9а ПДР, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 130 КУпАП(а.с. 108).
14.02.2018 постановами Лозівського міськрайонного суду Харківської області провадження у справі про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст.ст. 124, 130 КУпАП згідно протоколів про адміністративне правопорушення серії БР № 026512 та серії БР № 026511 від 18.06.2017 року закриті, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, що підтверджено копіями постанов(а.с.19,118). Вказані постанови набрали законної сили.
В мотивувальній частині постанови Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14.02.2018(справа № 629/802/18) зазначено, що після доопрацювання матеріал про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП надійшов до суду лише 13.02.2018, тобто після спливу передбаченого ст. 38 КУпАП строку, а тому провадження було закрите.
Закриття провадження за спливом строків притягнення до відповідальності не може свідчити про відсутність вини ОСОБА_3 у вчиненні ДТП. Вказані підстави закриття провадження не можна вважати реабілітуючими та такими, що звільняють ОСОБА_3 від відповідальності, у тому числі цивільно-правової за заподіяну шкоду майну потерпілої особи.
З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 статті 1187 ЦК, ч.1 статті 1167 ЦК). Між тим, будь-яких доказів того, що ДТП сталася внаслідок непереборної сили або умислу ОСОБА_1 ОСОБА_3 суду не надано.
З копії висновку № 69 щодо результатів медичного огляду від 06.07.2016 вбачається, що ОСОБА_1 тверезий, ознак сп`яніння не виявлено(а.с. 12).
Згідно копії відповіді КЗОЗ «Лозівське ТМО» на запит слідчого вих. № 1255 від 15.07.2016, 06.07.2016 о 13.45 год. у відділенні екстреної (невідкладної) медичної допомоги КЗОЗ «Лозівська ЦРЛ» у ОСОБА_3 було проведено забір біоматеріалу, за результатами токсикологічного дослідження № 2074 від 07.07.2016 виявлено етанол в концентрації 2,03 г/л(%)(а.с.13).
З копії квитанції до прибуткового касового ордеру № 3716 від 14.07.2016 вбачається, що за проведення вищезазначеної оцінки вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ ФОП ОСОБА_6 прийнято від ОСОБА_1 700,00 грн.(а.с. 20).
Згідно копії висновку експерта № 75-ЛЗ/17 від 20.03.2017 «На основании данных судебно-медицинской експертизы ОСОБА_3 по факту ДТП с учётом данных из предоставленной медицинской документации… у него имели место закрытая черепно-мозговая травма в виде сотрясения головного мозга, закрытый перелом костей носа с искривлением носовой перегородки, травматическая экстракция 1-го зуба на верхней челюсти справа и 1,2 зубов на верхней челюсти слева, ……закрытый перелом левой лучевой кости в нижней трети со смещением осложнившийся посттравматической контрактурой левого лучезапястного сустава,……закрытый перелом тела левой подвздошной кости с переломом вертлужной впадины, которые образовались от ударного действия тупых предметов не отобразивших в повреждениях своих индивидуальных особенностей и каким могли быть и выступающие части салона автомобиля при столкновении движущихся транспортних средств….»(а.с. 103-104). Зі змісту вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_3 внаслідок ДТП було спричинено легкі тілесні ушкодження та тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.
ОСОБА_3 знаходився у стаціонарі КЗОЗ «Лозівська ЦРЛ» з 06.07.16 по 08.08.16 з діагнозом: ГЗЧМТ; струс головного мозку; забійні рани нижньої туби, лівого коліна; закритий перелом кісток тазу зліва; закритий перелом лівої променевої кістки зі зміщенням; алкогольне сп`яніння, що підтверджено копією виписки № 2027 із медичної картки стаціонарного хворого(а.с. 102).
Згідно копій чеків та квитанцій ОСОБА_3 поніс матеріальні витрати на лікування (а.с. 83-90).
Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим права фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання, або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Частиною 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч.4, 5 ст.82 ЦПК України).
Відповідно до роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Абзацом четвертим вищевказаного пункту постанови роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК (редакція Закону 2004 року) вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.
З копії постанови старшого слідчого СВ Лозівського ВП ГУ НП в Харківській області Сівака Д.В. про закриття кримінального провадження від 13.12.2017 вбачається, що в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля ВАЗ 2110 ОСОБА_3 повинен був діяти у відповідності з вимогами 10.1 ПДР України. В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість попередити зіткнення з автомобілем Chevrolet Aveo для водія автомобіля ВАЗ 2110 ОСОБА_3 визначалася виконанням вимог п. 10.1 ПДР України, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. В даній дорожній ситуації водій автомобіля Chevrolet Aveo ОСОБА_1 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.12.3 ПДР України. По причині, вказаній у дослідницькій частині висновку, вирішити питання: «Чи володів можливістю ОСОБА_1 уникнути дорожньо-транспортної пригоди? Чи вбачається в діях водія ОСОБА_1 невідповідності вимогам ПДР України, які з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з настанням події?»-на даному етапі дослідження, з технічної точки зору, експертним шляхом неможливо. Вказане кримінальне провадження слідчим закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а.с. 17-18).
Вищевказаними висновком комплексної експертизи та постановою слідчого про закриття кримінального провадження встановлено порушення водієм ОСОБА_3 Правил дорожнього руху України, що стало причиною дорожньо-транспортної пригоди, а відтак, твердження останнього, що його вина у вчиненні ДТП не встановлена та наявна обопільна вина учасників ДТП є безпідставними.
Жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні вищезазначеної ДТП суду не надано, а відтак у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 суд вважає за необхідне відмовити.
Згідно вимог ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до положень ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регулюється Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон).
Статтею 6 Закону передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно п.9.1. ст.9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Пунктом 22.1 ст.22 Закону передбачено, що уразі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до положень ст.29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Статтею 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.
Однією з підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди(пп.37.1.4. п.37.1 ст. 37 Закону).
Сторони в судовому засіданні пояснили, що одразу після ДТП вони в телефонному режимі повідомили страхові компанії про ДТП. Доказів належного повідомлення страховиків про настання страхового випадку одразу після ДТП сторонами суду не надано.
Рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови (пункт 37.2 статті 37 Закону).

З відповіді ПрАТ «СК «Юнівес» на адресу ОСОБА_1 вих. 18/09/03-30 від 03.09.2018 вбачається, що 07.06.2018 ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «Юнівес» з заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку із завданням збитків власнику автомобіля Chevrolet Aveo, р.н. НОМЕР_2 . Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого. Заяву про страхове відшкодування подано до ПрАТ «Юнівес» більше ніж через рік з моменту скоєння ДТП, у зв`язку з чим на підставі пп.37.1.4 п.37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПрАТ «Юнівес» прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону строк є присічним і поновленню не підлягає. Такий висновок щодо застосування норм права висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 753/5293/16-ц (№ 14-310цс18). Отже, суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для стягнення з ПрАТ «Юнівес» матеріальної шкоди, в межах ліміту передбаченого полісом обов`язкового страхування.

Суд вважає безпідставними доводи позивача за первісним позовом ОСОБА_1 щодо абсолютного права потерпілого при наявності у особи, яка керувала транспортним засобом та спричинила потерпілому шкоду внаслідок такого керування, страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів вільно на власний розсуд обирати спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності, передбачених ст. 1194 ЦК України підстав, оскільки, на думку суду, покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на особу, майнова відповідальність якої застрахована, суперечить інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 вимагав відшкодування шкоди тільки із завдавача, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована на підставі договору страхування цивільно-правової відповідальності зі страховиком, аргументи позивача, що шкода має бути відшкодована тільки заподіювачем у повному обсязі, не беручи до уваги обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування в межах ліміту, є необґрунтованими, а його первісний позов підлягає частковому задоволенню.

Таким чином, з ОСОБА_3 підлягає стягненню завданий ОСОБА_1 матеріальний збиток за вирахуванням страхової суми (вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу КТЗ Сврз), тобто 30767,17 коп.=98999, 25грн.(матеріальний збиток)+ 700 грн.(витрати на послуги експерта) -68932,08 грн.(сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу КТЗ Сврз).

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з приписами статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок джерела підвищеної небезпеки.

Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що внаслідок дорожньо - транспортної пригоди позивачу за первісним позовом ОСОБА_1 було заподіяно моральну шкоду, яка виразилася у душевних стражданнях у зв`язку із пошкодженням належного йому майна і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, з урахуванням засад розумності та справедливості, приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 5000, 00 гривень, яка визначена з урахуванням всіх обставин справи.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28.11.2018(справа № 761/11472/15-ц провадження № 61-23674св18).

Отже при подачі позову до суду позивач за первісним позовом ОСОБА_1 повинен був сплатити судовий збір у сумі 1765,40= 997 грн.(матеріальну шкоду)+768,40 грн.(моральну шкоду).

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 повинен був сплатити 1536,80 грн.= 768,40 грн.(матеріальну шкоду) +768,40 грн.(моральну шкоду).

Згідно квитанції №120 від 22.02.2019 ОСОБА_1 за вимоги матеріального характеру та відшкодування моральної шкоди сплачений судовий збір у розмірі 1 496, 24 гривень. Таким чином, позивачем ОСОБА_1 не доплачено судовий збір на суму 269,16 грн.

Згідно квитанції 0.0..1 від 22.04.2019 ОСОБА_3 за вимоги матеріального характеру сплачено 768,40 грн. та згідно квитанції 0.0..1 від 22.04.2019 відшкодування моральної шкоди сплачено судовий збір в сумі 1921 грн. Таким чином, позивачем ОСОБА_3 внесено судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом на суму 1152,60 грн. = 1921 грн-768,40 грн.

Враховуючи те, що первісний позов ОСОБА_1 задоволено частково, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено, суд, згідно до положень ст. 141 ЦПК України, присуджує позивачу за первісним позовом ОСОБА_1 судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 в сумі 384,51 грн., виходячи з розрахунку: за позовну вимогу про відшкодування матеріального збитку 307,67 грн. =30767,17 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 997, 00 грн. (сума судового збору що підлягає до сплати) / 99699,25 грн. (розмір заявлених позовних вимог); за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди 76,84 грн. =5000 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 768,40 грн. (сума судового збору що підлягає до сплати)/ 50000 грн.(розмір заявлених позовних вимог).

Таким чином, з ОСОБА_3 підлягала б стягненню на користь держави сума 269,16 грн. та у рахунок повернення сплаченого судового збору на користь ОСОБА_1 сума 115,35 грн. (384,51 грн.- 269,16 грн.).

Однак, враховуючи ту обставину, що позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 внесено судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом на суму 1152,60 грн., останній має право на повернення зайво сплаченого судового збору в сумі 883,44 грн.=1152,60 грн.(внесений судовий збір в більшому розмірі ніж встановлено законом)-269,16 грн.(судовий збір, що підлягає стягненню на користь держави).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись ст.ст.4,12,13, 76,89, 141, 259, 263, 268 ЦПК України, ст.ст. 15,23,1166, 1167, 1187, 1194 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою-задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і.п.н. НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і.п.н. НОМЕР_4 , на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди 30767(тридцять тисяч сімсот шістдесят сім) гривень 17 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і.п.н. НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і.п.н. НОМЕР_4 , на відшкодування завданої моральної шкоди 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і.п.н. НОМЕР_3 , на користь держави судовий збір (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, , Казначейство України (ЕАП), номер рахунку НОМЕР_5 , код класифікації доходів бюджету 22030106) у розмірі 499(чотириста дев`яносто дев`ять) гривень 77 коп.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 -відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і.п.н. НОМЕР_4 , на користь держави судовий збір (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, , Казначейство України (ЕАП), номер рахунку НОМЕР_5 , код класифікації доходів бюджету 22030106) у розмірі 921(дев`ятсот двадцять одна) гривня 99 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою-відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 11.11.2019 року.

Суддя С.А. Мицик