Номер провадження: 22-ц/813/5733/19
Номер справи місцевого суду: 523/5594/19
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Ткачука В.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Одесагаз»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу адвоката Воронкова Володимира Олексійовича, представника ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2019 року про відмову у відкритті провадження, постановленупід головуванням судді Середи І.В., повний текст ухвали складено 11 квітня 2019 року, -

встановив:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Одесагаз» про визнання незаконним рішення комісії з розгляду актів про порушення, в якому просив визнати незаконним рішення комісії з розгляду актів про порушення №325аб/1 від 22.02.2019 р. та акт рахунок №624 від 22.02.2019 р.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі за позовом до ПАТ «Одесагаз» про визнання незаконним рішення комісії з розгляду актів про порушення на підставі п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України, оскільки такі вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, обраний позивачем спосіб захисту прав шляхом подання позову про визнання незаконним рішення комісії з розгляду актів про порушення та акту рахунку, сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_2 , представник ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_2 , представник ОСОБА_1 зазначив, що висновки суду, що заявлені позовні вимоги не підлягають розгляду не лише в порядку цивільного судочинства, але і взагалі не підлягають судовому розгляду є неправомірними, в зв`язку з неправильним тлумаченням судом норм права, спрямованих на захист прав особи.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник АТ «Одесагаз» зазначив, що оскарження дій лише щодо факту складення акта та проведення розрахунку заборгованості, як і самого акта та розрахунку, які не встановлюють для позивача будь-яких обов`язків, крім рекомендації сплатити нарахованих збитків, що є різновидом претензії, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав, а отже певних обов`язків для позивача не створюють та не порушують його права та інтереси.

В судове засідання, призначене на 06 листопада 2019 року сторони не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 83-85).

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку про розгляд справи за відсутності осіб, які були повідомлені про день та час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Одесагаз», в якому просив визнати незаконним рішення комісії з розгляду актів про порушення №325аб/1 від 22.02.2019 р. та акт рахунок №624 від 22.02.2019 р.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суддя, відмовляючи ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі, виходив з того, що складені ПАТ «Одесагаз» акти є підтвердженням перевірки та розрахунком боргу, тому оскарження лише факту складення таких актів, які не встановлюють для споживача будь-яких обов`язків і є різновидом претензії, та не передбачено чинним законодавством, як спосіб захисту прав.

Зазначений акт може бути визнаний як доказ (із наданням йому відповідної оцінки судом під час вирішення іншого спору), зокрема щодо підтвердження заборгованості, при вирішенні якого суд зобов`язаний дати оцінку щодо дійсності цього акта.

Тобто, такі вимоги не підлягають розгляду не лише в порядку цивільного судочинства, але і взагалі не підлягають судовому розгляду, а обраний позивачем спосіб захисту прав шляхом подання позову про визнання незаконним рішення комісії з розгляду актів про порушення та акту рахунку, сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Акти нарахувань не є правочином, виходячи із понять закріплених в нормі ч.1 ст.203 ЦК України, оскільки правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Такий правовий висновок міститься у в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц, в якій зазначено, що при вирішенні подібних правовідносин, поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 про те, що висновки суду, що заявлені позовні вимоги не підлягають розгляду не лише в порядку цивільного судочинства, але і взагалі не підлягають судовому розгляду є неправомірними, в зв`язку з неправильним тлумаченням судом норм права, спрямованих на захист прав особи, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки акти є підтвердженням перевірки та розрахунком боргу, які оскаржуються позивачем, тобто оскарження лише факту складення таких актів, які не встановлюють для споживача будь-яких обов`язків і є різновидом претензії, не передбачено чинним законодавством, як спосіб захисту прав, про що було зазначено судом.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі протии Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 18 листопада 2019 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра