Дата документу 06.11.2019 Справа № 335/8932/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/8932/19 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/3372/19 Апаллонова Ю.В.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Кухаря С.В.

Онищенко Е.А.

За участю секретаря: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Волкової Аліни Володимирівни на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором, посилаючись на те, що він уклав з ФОП ОСОБА_2 , договір комісії на реалізацію рухомого майна - ювелірного виробу від 01.03.2019 року б/н.

Відповідно до п. 1.1. договору відповідач прийняв на себе обов`язок здійснити продаж від власного імені, але за рахунок позивача рухомого майна - ювелірного виробу, що належить позивачу, а позивач зобов`язався сплатити комісійну винагороду відповідачу.

Згідно з п. 3.2 договору відповідач прийняв на себе обов`язок передати позивачу готівкові грошові кошти від продажу рухомого майна - ювелірного виробу в день звернення позивача за вирахуванням податків та зборів, що встановлені чинним законодавством.

Вказує, що він передав відповідачу рухоме майно - ювелірний виріб: перстень золотий (проба 585) із вставкою цирконія, вагою 2,76 грам, що засвідчено укладеним актом приймання-передачі від 01.03.2019 року.

Відповідач згідно з договором здійснив продаж рухомого майна, про що повідомив його та надав йому письмовий звіт комісіонера від 31.07.2019 року.

Відповідно до звіту комісіонера відповідач здійснив продаж рухомого майна та отримав від покупця грошові кошти у розмірі 4112,00 грн.

На виконання п.3.2. договору відповідач здійснив нарахування доходу на користь позивача в розмірі 4112,00 грн. та виконав функції податкового агенту відповідно до п.18.1. ст.18 та п. 173.3. ст.173 Податкового кодексу України шляхом: утримання з вказаної суми податку на доходи фізичних осіб за ставкою 18% в розмірі 740,16 грн., утримання з вказаної суми військового збору за ставкою 1,5% в розмірі 61,68 грн.

31.07.2019 року відповідач на підставі п.3.2. договору здійснив виплату на користь позивача грошових коштів в розмірі 3310,16 грн.

В день отримання цих грошових коштів позивач повідомив відповідача про свої заперечення до звіту комісіонера в частині визначення суми, належної до сплати позивачу.

Зазначає, що виконуючи функції податкового агенту відповідач неправомірно всупереч закону застосував положення п.п. 164.2.20. п. 164.2. ст.164 Податкового кодексу України, внаслідок чого здійснив зайві утримання податків з грошових коштів, що належать позивачу, в розмірі 534,56 грн. податку на доходи фізичних осіб, та недоплатив йому грошові кошти за договором в сумі 534,56 грн.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу за договором комісії на реалізацію рухомого майна - ювелірного виробу від 01.03.2019 року б/н в розмірі 534,56 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором комісії на реалізацію рухомого майна-ювелірного виробу від 01.03.2019 року б/н у розмірі 534,56 грн. та витрати по сплаті судового збору 768,40 грн.

У апеляційній скарзі фізична особа-підприємець ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд дійшов хібних висновків про неправомірність дій відповідача щодо нарахування позивачу податку з доходів фізичних осіб за неналежною ставкою 18% замість ставки, передбаченої законодавством у розмірі 5%, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову.

На зазначену апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 подав відзив у якому зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та ухвалено на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин на які посилались сторони. Просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 01 березня 2019 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 укладено договір комісії на реалізацію рухомого майна - ювелірного виробу. Відповідно до умов договору комісіонер - ФОП ОСОБА_2 зобов`язалася від свого імені, але за рахунок комітента - ОСОБА_1 , вчинити правочини щодо продажу рухомого майна, наданого позивачем, шляхом здійснення роздрібної торгівлі на території України третім особам. Позивач зобов`язався сплатити відповідачу комісійну плату в строк та на умовах, визначених договором. Відповідно до положень договору відповідач є платником єдиного податку (3 група - 5%). Відповідач прийняв на себе обов`язок передати позивачу, готівкові грошові кошти від продажу ювелірного виробу з вирахуванням податків та зборів, що встановлені чинним законодавством.

01 березня 2019 року, відповідно до акту приймання-передачі, ОСОБА_1 передав ФОП ОСОБА_2 ювелірний виріб: перстень золотий (проба 585) із вставкою цирконія, вагою 2,76 грам.

Відповідно до звіту комісіонера від 31 липня 2019 року відповідач здійснила продаж ювелірного виробу та отримали від покупця грошові кошти у розмірі 4 112 грн., про що повідомила позивача. На виконання договору відповідач здійснила нарахування доходу на користь позивача в розмірі 4 112 грн. та виконала функції податкового агенту відповідно до п. 18.1 ст. 18 та п. 173.3 ст. 173 Податкового кодексу України шляхом утримання з вказаної суми податку на доходи фізичних осіб за ставкою 18 % (згідно п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України) в розмірі 740 грн. 16 коп.; утримання з вказаної суми військового збору за ставкою 1,5 % (згідно п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України) в розмірі 61 грн. 68 коп.

31 липня 2019 року ФОП ОСОБА_2 здійснила виплату грошових коштів в розмірі 3310 грн. 16 коп. на користь ОСОБА_1 В день отримання грошових коштів позивач повідомив відповідача про свої заперечення до звіту комісіонера в частині визначення суми, належної йому до сплати.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вважав обґрунтованими доводи позивача про неправомірність дій відповідача щодо нарахування йому податку з доходів фізичних осіб за неналежною ставкою 18 %, замість ставки, передбаченої законодавством у розмірі 5 %.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Відповідно до ст. 1022 ЦК України після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії. Комітент, який має заперечення щодо звіту комісіонера, повинен повідомити його про це протягом тридцяти днів від дня отримання звіту. Якщо такі заперечення не надійдуть, звіт вважається прийнятим.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до абз. 1 п. 173.3 ст. 173 Податкового кодексу України у разі якщо стороною договору купівлі-продажу об`єкта рухомого майна є юридична особа чи фізична особа - підприємець, така особа вважається податковим агентом платника податку та зобов`язана виконати всі визначені цим розділом функції податкового агента. При цьому податковий агент утримує податок за ставками, визначеними відповідно до пунктів 173.1 або 173.2 цієї статті з урахуванням інформації про черговість продажу рухомого майна, зазначеної платником податку у договорі купівлі-продажу чи в окремій заяві.

Відповідно до абз. 1, 2 п. 173.1 ст. 173 Податкового кодексу України дохід платника податку від продажу (обміну) об`єкта рухомого майна протягом звітного податкового року оподатковується за ставкою, визначеною в п. 167.2 ст. 167 цього Кодексу. Дохід від продажу (обміну) об`єкта рухомого майна (крім легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів) визначається виходячи з ціни, зазначеної у договорі купівлі-продажу (міни), але не нижче оціночної вартості цього об`єкта, визначеної згідно із законом.

Відповідно до п. 167.2 ст. 162 Податкового кодексу України ставка податку становить 5 відсотків бази оподаткування у випадках, прямо визначених цим розділом.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що відповідачем було сплачено податки за неналежною ставкою, а вимоги позивача щодо повернення йому неправомірно вирахуваної відповідачем суми податку законними та доведеними.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на помилкове незастосування судом першої інстанції п. 167.1 ст. 167 Податкового кодексу України колегія суддів не бере до уваги, оскільки дана стаття регулює питання оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Окрім того, в даному пункті законодавець чітко визначив правовідносини, що не регулюються зазначеною нормою. Це правовідносини, визначені у пунктах 167.2-167.5 статті 167 Податкового кодексу України.

Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Орджорнікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2019 рокупо цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 11 листопада 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді С.В. Кухар

Е.А. Онищенко