Постанова

Іменем України

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 129/29111/18

провадження № 61-10559св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2019 року у складі судді Ан О. В. та постанову Вінницького апеляційного суду від 24 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Голоти Л. О., Денишенко Т. О., Рибчинського В. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «ОТП Факторинг Україна» про стягнення пені.

Позовна заява мотивована тим, що 08 вересня 2008 року між ним та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», був укладений кредитний договір про надання грошових коштів в розмірі 50 000 доларів США.

12 вересня, 18 вересня та 09 жовтня 2008 року він зняв 30 000 доларів США з свого поточного рахунку на якому зберігалися вказані кошти, але звернувшись до банку 22 вересня 2008 року з метою отримання іншої частин коштів банк відмовив, посилаючись на постанову Національного Банку України від 11 жовтня 2008 року № 319. Отже банк не видав йому 20 000 доларів кредитних коштів, чим порушив умови договору.

Зазначав, що кошти хоч і є кредитними, але були перераховані на його банківський рахунок та стали його власністю, тому відмова у видачі його власних коштів банком є незаконною.

Зазначав, що 10 грудня 2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за вказаним кредитним договором від 08 вересня 2008 року.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на свою користь 5 583 255 грн пені за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», посилаючись на те, що відповідач не виконав в повному обсязі умови кредитного договору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що судовими рішеннями, які набрали законної сили, встановлено правомірність відмови кредитора у наданні позивачу 20 000 доларів США. Вказані обставини мають преюдиційних характер та не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи. Враховуючи відсутність факту порушення грошового зобов`язання кредитора, доводи позивача про наявність підстав для стягнення на його користь неустойки (пені) у зв`язку з невидачею кредитних коштів не ґрунтуються на вимогах закону, тому суд не знайшов підстав для задоволення позову.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Вінницького апеляційного суду від 24 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2019 року скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції розглянув справу в порядку спрощеного провадження, незважаючи на те, що ціна позову складає більше п`ятисот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та справа підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, чим допустив порушення пункту 5 частини четвертої статті 274 ЦПК України, що є обов`язковою підставою для скасування рішення суду відповідно до пункту 7 частини першої статті 376 ЦПК України.

При цьому, переглядаючи справу по суті, апеляційний суд також дійшов висновку про те, що позивачем не доведено факт порушення відповідачем грошового зобов`язання, оскільки преюдиційними судовими рішеннями встановлено правомірність відмови банку у наданні позивачу чергового траншу кредиту, тому правових підстав для задоволення позову немає.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у травні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 ,посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не розглянули суті позову, помилково послалися на судові рішення, у яких предмет позову був іншим.

Вказує, що судами не було надано належної оцінки доказам у справі та не враховано, що відповідач підробив документи з метою введення судів в оману про те, що кредитний договір передбачав певні транші кредиту.

Відзив на касаційну скаргу відповідач до суду не подав.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно із частиною п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (частина п`ята статті 82 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , апеляційний суд правильно виходив з того, що ним не доведено своїх позовних вимог, оскільки преюдиційними судовими рішеннями (рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 14 березня 2012 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької від 26 червня 2012 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 листопада 2012 року, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 листопада 2012 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05 березня 2013 року) встановлено правомірність дій банку щодо відмови у видачі ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 20 000 доларів США, тому ці обставини не підлягають доказуванню та немає підстав для задоволення позову останнього.

Доводи касаційної скарги про те, що судові рішення, на які послалися суди, були ухвалені у справах з іншим предметом позову, тому не повинні були братися судами до уваги, є безпідставними, оскільки суперечать положенню частини п`ятої статті 82 ЦПК України.

Посилання заявника на підробку відповідачем документів з метою введення судів в оману не заслуговують на увагу, оскільки ним не доведені та побудовані виключно на його припущеннях, що заборонено частиною шостою статті 81 ЦПК України.

Інші доводи касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що на підставі вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі відповідача доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

При цьому суд першої інстанції, розглядаючи справу по суті, відмовив у задоволенні позову з тих же правових підстав, що й апеляційний суд, проте його рішення було скасовано у зв`язку із порушенням норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість його судового рішення не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 січня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 24 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. А. Воробйова

Ю. В. Черняк