ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 листопада 2019 року

м. Харків

справа №640/18225/18

провадження №22-ц/818/5335/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова 21 серпня 2019 року, постановлене під головуванням судді Бородіної Н.М., в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 02 вересня 2019 року), -

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова 21 серпня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що матеріали справи містять достатньо доказів того, що він страждає на ряд невиліковних хвороб, що зумовлюють матеріальні витрати. Сума щомісячних витрат на лікування також доведена належними доказами. Проте судом першої інстанції медичні документи, а також чеки на придбання ліків не досліджені належним чином. ОСОБА_1 вважає, що наявні підстави для солідарного стягнення з його синів суму коштів у розмірі 1 342 грн. для придбання необхідних йому ліків для лікування серцево-судинних хвороб. Крім того, з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь слід стягнути по 277 грн. з кожного щомісяця, починаючи з 28.09.2018 року для придбання необхідних йому ліків для лікування катаракти обох очей, аденоми простати і псоріазу. Позивач просив справу розглядати без його присутності.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надали відзив на апеляційну скаргу, просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Київського районного суду м. Харкова 21 серпня 2019 року залишити без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для стягнення з відповідачів додаткових витрат на утримання батька відповідно до вимог ст. 205 СК України; позивачем не надано належних та допустимих доказів ухилення відповідачів від утримання батька. ОСОБА_1 хворіє на ряд захворювань, проте вони не є тяжкими. Крім того не доведена сума щомісячних додаткових витрат.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Позивач ОСОБА_1 , 1959 року народження, є інвалідом другої групи за загальним захворюванням. Інвалідність встановлена з 10.06.2008 року безстроково (а.с.14 т.1).

Згідно даних трудової книжки серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 з 06.09.2011 року звільнено за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України та на даний час він не працює (а.с.15 т.1).

Позивач отримує пенсію в розмірі 1452 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01.06.2009 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на його утримання в розмірі 605 грн. щомісяця, починаючи з 10.03.2009 року. На теперішній час проведена індексація стягнутих аліментів, що підтверджується довідкою державного виконавця Дзержинського ВДВС (а.с.49-52 т.1).

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що наявні підстави для стягнення з відповідачів на його користь додаткових витрат, оскільки він має низку захворювань, деякі з них є тяжкими. Зазначає, що є непрацездатним та його дохід складає 3565 грн., що складається з пенсії 1452 грн. та аліментів від старшого сина ОСОБА_3 в розмірі 2113 грн. Після перенесеного ним інфаркту лікарі констатували серцево-судинні захворювання, для лікування яких необхідні ліки на загальну суму 1342,03 грн. Позивач вказує, що враховуючи витрати на лікування інших хвороб, сплату житлово-комунальних послуг, - він не має можливості забезпечити себе необхідними ліками на лікування серцево-судинних хвороб, а тому вважає, що стягненню на його користь з відповідачів підлягають витрати на лікування серцево-судинних в сумі 1342 грн. Крім того, позивач зазначає, що у нього діагностували діабетичну катаракту обох очей, аденому простати та псоріаз, вартість ліків для лікування зазначених хвороб складає на місяць 554,82 грн. Тому просив суд також стягнути по 277 грн. з кожного з відповідачів на його користь щомісяця, починаючи з 28.09.2018 року для придбання необхідних йому ліків для лікування катаракти обох очей, аденоми простати і псоріазу.

Статтею 51 Конституції України, яка кореспондується із статтею 172 СК України, встановлено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до ч.1 ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно ст. 203 СК України дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до ст. 205 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Згідно ст. 206 СК України у виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина ( стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 , 1959 року народження, є інвалідом другої групи за загальним захворюванням (а.с.14 т.1).

З медичних документів убачається, що позивачу ОСОБА_1 встановлений діагноз: ішемічна хвороба серця: стабільна стенокардія напруги 111ФК, постінфарктний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІІ ступеню, псориаз. Крім того, позивачу діагностували діабетичну катаракту обох очей (а.с.16-48 т.1).

З 2009 року позивач неодноразово звертався до суду з приводу отримання додаткових витрат на своє утримання з синів (а.с.1-6, 45-49, 139-143, 144-149 т.1, а.с.49, 53-54, 141, 204-205 т.2).

Чеки, надані позивачем, свідчать про те, що ОСОБА_1 витрачав кошти в тому числі і на ліки, які йому призначали лікарі (а.с.64-73 т.1).

Тлумачення статті 203 СК України свідчить, що суд може задовольнити вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання непрацездатних батьків лише у виняткових обставинах - тяжка хвороба, інвалідність або немічність позивача. Виняткові обставини обумовлюються фізичним станом матері або батька.

Таким чином, повнолітні діти зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних обставинами виключно негативного характеру.

Відповідно до ч. 3ст. 75 СК України, непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи.

Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказів наявності виключних обставин, які є підставою для стягнення додаткових витрат на утримання непрацездатного батька, - позивачем суду не надано. Не надано також обґрунтованого розрахунку обчислення суми щомісячних витрат позивача у розмірі 277 грн.

Крім того право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка, крім іншого, не забезпечена прожитковим мінімумом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження (ч.3 ст. 4 вказаного Закону).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» встановлено прожитковий мінімум осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2018 року - 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень.

Позивач не заперечує, що його дохід складає 3565 грн., з яких: пенсія - 1452 грн. та аліментів від сина ОСОБА_3 в розмірі 2113 грн.

Таким чином позивач забезпечений прожитковим мінімумом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій позивач, в силу ст. 12 ЦПК України, зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Висновок суду першої інстанції про безпідставність та недоведеність позовних вимог, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Посилання позивача на наявність у відповідачів можливості надавати йому додаткову матеріальну допомогу, в тому числі і щомісяця, не є безумовною підставою для стягнення такої допомоги.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Крім того колегія суддів зазначає, що справа за вказаним позовом є малозначною.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2019 року -1921 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Ціна позову в вказаній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1921х100=192 100).

Згідно п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова 21 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 06.11.2019 року.