ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2019 року м. Чернівці

справа № 727/3596/17

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Владичана А.В., Литвинюк І.М.,

секретар: Тодоряк Г.Д.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

треті особи без самостійних вимог: відділ примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області, ПАТ «Ощадбанк» в особі філії Чернівецького обласного управління АТ «Ощадбанк» м. Чернівці,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 листопада 2018 року, ухваленого під головуванням судді Слободян Г. М., повний текст якого складено 03 грудня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог: відділ примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області, ПАТ «Ощадбанк» в особі філії Чернівецького обласного управління АТ «Ощадбанк» м. Чернівці, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя. В подальшому позовні вимоги неодноразово змінювались.

Позивач посилалась на те, що 14.10.2000 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб 26.12.2007 року, під час перебування у якому її чоловіком було придбано автомобіль Nissan Pathfinder SE, 2007 р.в., кузов № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , об`єм двигуна 2,4 см3.

11.04.2017 року позивачка ОСОБА_1 ознайомилася з листом ВПВР Управління ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області №1252/07.17 від 13.03.2017 року, згідно якого при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження по виконанню виконавчих листів Шевченківського суду м. Чернівці та виконавчого напису нотаріуса про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості проведено оцінку їхнього автомобіля і визначено вартість в розмірі 438 100 грн.

Провадження №22-ц/822/615/19 Категорія 48

Вона була присутня під час придбання автомобіля, надавала відповідний дозвіл та користувалася ним на благо сім`ї, вважає, що має право на Ѕ автомобіля.

29.05.2017 року позивачем ОСОБА_1 подано до суду заяву про зміну позовних вимог, просила визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 автомобіль марки NISSAN PATHFINDER SE, 2007 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 та встановити, що частки подружжя є рівними і складають Ѕ частину; визнати договір застави №5364 від 30.07.2008 року приватного нотаріуса Глибоцького районного нотаріального округу Чернівецької області Хоменко М.О. недійсним.

В остаточних прийнятих судом позовних вимогах від 14.03.2018 року позивач ОСОБА_1 просила визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 автомобіль марки NISSAN PATHFINDER SE, 2007 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 та встановити, що частки подружжя є рівними і складають Ѕ частину; визнати виконавчий напис нотаріуса №2367 від 11.06.2009 року, який вчинено нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Хоменко М.О. таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14.03.2018 року зазначені вимоги позовної заяви ОСОБА_1 роз`єднано (а.с.38 т.2).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23.11.2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визначення часток рівними по Ѕ, відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи, просила рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23.11.2018 року скасувати, постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Свої доводи мотивує тим, що судом першої інстанції помилково було залучено до розгляду третіх осіб, оскільки змінені позовні вимоги не визначали необхідності залучення останніх. Також посилається на те, що згідно договору застави від 30 липня 2008 року чітко встановлено, що майно є спільним сумісним, а отже частки подружжя є рівними і складають 1/2 .

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Ощадбанк» в особі філії Чернівецького обласного управління АТ «Ощадбанк» м. Чернівці просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення суду без змін. Посилається на норми ст.ст.60, 65 СК України та зазначає, що розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Вказує, що транспортний засіб перебуває в заставі і банк зберігає право розпорядження цим майном, а розпорядження ним шляхом визначення часток є порушенням обмежень, встановлених договором застави майна, та ЗУ «Про заставу». Крім того, у своїй заяві позивач зазначає, що автомобіль перебуває за місцем її фактичного проживання, а тому зазначене підтверджує відсутність підстав для поділу спірного автомобіля.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які взяли участь у розгляді справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що одного лише факту придбання майна за час шлюбу недостатньо для висновку про те, що таке майно є спільною сумісною власністю подружжя. Обов`язковим для констатування «спільності» майна в рівних частках є також те, що таке майно було придбано за рахунок спільної участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Також в рішенні зазначено, що судом не установлено, що спірний автомобіль Nissan Pathfinder SE, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 був придбаний одним з подружжя за рахунок коштів іншого подружжя чи третьої особи, натомість транспортний спірний засіб був придбаний за кредитні кошти та відповідно до судових рішень, які набрали законної сили, в порядку їх виконання був переданий у власність стягувача ПАТ «Ощадбанк» у рахунок погашення боргу, а отже, на думку суду, в даному випадку, припиняється право власності попереднього власника та у іншого з подружжя відсутні підстави для визнання будь-якої частки в майні, яке відчужене.

Про те, колегія суддів не погоджується з такими висновками, оскільки встановлені судом обставини придбання спірного майна за кредитні кошти та втрата прав на нього ОСОБА_2 за результатами примусового виконання зведеного виконавчого провадження зроблені на припущеннях та не відповідають обставинам справи.

Так, судом вірно встановлено, що 14.10.2000 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб.

25.12.2007 року відповідачем ОСОБА_2 було придбано автомобіль Nissan Pathfinder SE, 2007 р.в., кузов № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , об`єм двигуна 2,4 см3.

Згідно договору застави майна від 30.07.2008 року між ПАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір застави, предметом якого є майно, а саме: Nissan Pathfinder SE, 2007 р.в., кузов № НОМЕР_1 , ДНЗ НОМЕР_2 , об`єм двигуна 2,4 см3, предмет застави знаходиться за адресою фактичного проживання позивач і відповідача, які перебувають в шлюбі за адресою: АДРЕСА_1 .

Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №19973428 від 30.07.2008 року встановлене відносно об`єкта обтяження - спірного автомобіля Nissan Pathfinder SE, 2007 р.в., кузов № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , об`єм двигуна 2,4 см3; боржником зазначено майновий поручитель ОСОБА_2 .

Постановою про відкриття виконавчого провадження, було відкрито виконавче провадження по виконавчому листу №2-179/12 виданого 28.01.2016 року по стягненню заборгованості в сумі 386550,55 грн, судового збору в розмірі 1700,00 грн та витрат на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120,00 грн (том 1 а.с.56).

Актом опису й арешту майна від 31.05.2016 року при примусовому виконанні виконавчого листа №2-179/12 у присутності понятих та ОСОБА_2 було описано та відповідно накладено арешт на транспортний засіб Nissan Pathfinder SE, 2007 р.в., кузов № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.58-59 т.1). Крім того, із заяви дослідженої вбачається, що ОСОБА_1 надала згоду на передачу в заставу її чоловіком ОСОБА_2 придбаного під час зареєстрованого шлюбу спірний транспортний засіб та цією заявою ствердила, що її чоловік діє за її згодою та в інтересах їх сім`ї, заява засвідчена приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Хоменко М.О. (а.с.60 т.1). На момент написання заяви позивачем ОСОБА_1 перебувала в шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , отже подружжя як співвласники майна спільно розпорядилися відносно прав на нього.

Під час примусового виконання арештований транспортний засіб марки Nissan Pathfinder SE, 2007 р.в., кузов № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , об`єм двигуна 2,4 см3, було передано на реалізацію та проведено електронні торги.

Після третіх торгів, які не відбулися, старшим державним виконавцем ВПВР Управління ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області Бушкевичем A.B. було запропоновано банку залишити за собою вказаний вище транспортний засіб та заявою від 11.09.2017 року стягувач в особі начальника відділу реструктуризації заборгованості та стягнення філії Чернівецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» Боднарюка Ю.Д. надали згоду на отримання арештованого транспортного засобу та просив: винести постанову про передачу нереалізованого майна; за фактом фактичної передачі майна скласти акт; зняти всі арешти та заборони з транспортного засобу не пізніше наступного робочого дня після отримання виконавцем документів про передачу майна (т.2 а.с.34-35). ПАТ «Ощадбанк» України» в особі філії Чернівецького обласного управління ВАТ «Ощадбанк» зверталися до відповідача ОСОБА_2 із пропозицією здійснити погашення кредиту та суми простроченої заборгованості в повному розмірі (т.2 а.с.91-92).

Постановою про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 15.09.2017 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області МЮУ Бушкевичем А.В. постановлено передати стягувачу ЧФ АТ «Ощадбанк» в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом №2-179/12 від 28.01.2016 року майно: транспортного засобу Nissan Pathfinder SE, 2007 р.в., кузов № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , що належить боржнику ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно. Проте, не звернув уваги, що транспортний засіб продовжував знаходитись за адресою місця проживання відповідача ОСОБА_2 , та фактичної передачі майна, яке стягувачу запропоновано отримати в рахунок заборгованості, не відбулось, у зв`язку із чим зазначений акт та постанова були оскаржені в судовому порядку.

Так, ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18.01.2018 року скаргу ОСОБА_2 на рішення, дію або бездіяльність старшого державного виконавця ВПВР Управління ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області Бушкевича А.В. - задоволено частково.

Визнано дії старшого державного виконавця ВПВР Управління ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області Бушкевича А.В. щодо винесення постанови та акту про передачу майна стягувачу від 15.09.2017 року неправомірними.

Скасовано акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 15.09.2017 року, винесений старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області Бушкевичем А.В. при примусовому виконанні виконавчого листа Шевченківського районного суду №2-179/12 від 28.01.2016 року. В іншій частині заявлених вимог відмовлено.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 20.12.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівці від 18 січня 2018 року в частині відмови в задоволенні скарги про скасування постанови про передачу майна стягувачу скасовано. Скаргу ОСОБА_2 в цій частині задоволено.

Скасовано постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області від 15.09.2017р. про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу.

Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволені вимог ОСОБА_1 з підстав вибуття спірного майна із власності іншого подружжя не відповідають обставинам справи.

Розглядаючи заявлену вимогу ОСОБА_1 про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 автомобіля марки Nissan Pathfinder SE, 2007 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 та встановити, що частки подружжя є рівними і складають Ѕ частину колегія суддів виходить з наступного.

За змістом статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

Тлумачення статті 60 СК України дозволяє зробити висновок, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

В силу ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Статтею 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Головним критерієм поділу майна як об`єкта права спільної сумісної власності є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками і припинення відносин спільної власності взагалі (частина третя статті 372 ЦК України); у разі поділу кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному сумісному майні.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року (справа № 6-1447цс17).

Постанова Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.07 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», крім іншого, також роз`яснює судам правила поділу спільного майна при наявності спору. За окремими правилами врегульовується спір щодо неподільного майна.

Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений частиною другою зазначеної статті.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Про те, як вбачається зі змісту позовних вимог та позиції сторін у справі спір між подружжя ОСОБА_2 щодо правового режиму майна відсутній, що підтверджується також відсутністю вимоги про присудження неподільної речі.

Враховуючи викладене, а саме презумпцію спільної сумісної власності набутої під час шлюбу речі, відсутність доводів на спростування правового режиму майна та при відсутності спору щодо долі неподільної речі заявлена вимога ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третіх осіб: відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області та ПАТ «Ощадбанк» в особі філії Чернівецького обласного управління АТ «Ощадбанк» м. Чернівці без вимоги про поділ майна задоволенню не підлягає.

За відсутності спору між сторонами щодо поділу майна відсутні підстави встановлення обставин та джерел його набуття.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом процесуальних норм в частині визначення кола учасників справи не впливають на законність постанови суду апеляційної інстанції за умови скасування оскаржуваного рішення.

Згідно з ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нову постанову.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог: Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області та Публічне акціонерне товариство «Ощадбанк» в особі філії Чернівецького обласного управління АТ «Ощадбанк», - про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визначення часток рівними по Ѕ, - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий - підпис /І.Н. Лисак/

Судді - підписи /А.І. Владичан, І.М. Литвинюк/