ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2196/19 Номер провадження 22-ц/814/2372/19Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Панченка О.О., Пікуль В.П., при секретарі судового засідання: Ряднині І.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 04 липня 2019 року (ухвалене суддею Турченко Т.В., повний текст рішення складено 08 липня 2019 року) у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавагаз Збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ, зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавагаз Збут» про захист прав споживачів, проведення перерахунку вартості послуг та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «Полтавагаз Збут» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за використаний природний газ в сумі 99 241 грн. 86 коп. Позовні вимоги обгрунтовував тим, що відповідач є споживачем послуг, які надаються Товариством з обмеженою відповідальністю «Полтавагаз Збут» за адресою м.Полтава, провулок М`ясоєдова, 3. В зв`язку з тим, що ОСОБА_1 своєчасно та в повному обсязі не вносить плату за надані послуги утворилась заборгованість у зазначеному розмірі. В зв`язку з чим позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості та судові витрати.

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавагаз Збут», відповідно до якої просив суд відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Полтавагаз Збут» в стягненні заборгованості за спожитий природній газ в сумі 99241 грн. 86 коп. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавагаз Збут» на його користь моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 04 липня 2019 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавагаз Збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожитий природний газ - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавагаз Збут» 86 538 грн. 82 коп. основного боргу, 12703 грн. 14 коп. інфляційних втрат, а всього 99241 грн. 96 коп.

Витрати по сплаті судового збору віднесено за рахунок держави.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавагаз Збут» про захист прав споживачів, проведення перерахунку вартості послуг та стягнення моральної шкоди - відмовлено.

З даним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохає рішення Київського районного суду м. Полтави від 04 липня 2019 року скасувати та постановити нову постанову, якою стягнути із товариства з обмеженою відповідальністю «Полтавагаз Збут» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10000 грн. Апелянт вважає, що рішення суду першої є незаконним, необґрунтованим, та таким що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт вказує, що судом не було враховано строк дії договору №17105 від 31.10.11 року, який був укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Полтавагаз». Крім того зазначає, що ТОВ «Полтавагаз Збут» не вкладав Договір із споживачем газу ОСОБА_1 , як це передбачено ст.12 та ст.40 Закону НКРЕКП, яким затверджено типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам. Тому вважає, що у ОСОБА_1 відсутні зобов`язання перед ТОВ «Полтавагаз Збут». Вказує, що жодної письмової заяви із позивачем він не укладав та про зміну вартості споживання газу йому не повідомлялось, отже неправомірні дії позивача призвели до судової тяганини та реальних погроз щодо його життя. Апелянт вважає, що внаслідок протиправних дій позивача йому нанесена значна шкода, яка має загрозу для його здоров`я, яку він оцінив у розмірі 10000 грн., що є адекватним для часткового поновлення морального та психологічного його стану.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України,суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що згідно картки абонента ОСОБА_1 є споживачем послуг з газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , які надавались йому товариством з обмеженою відповідальністю «Полтавагаз Збут». На даного абонента відкрито особистий рахунок № НОМЕР_1 для здійснення оплати. Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання, а саме не сплачує за надані послуги з газопостачання, чим порушує права ТОВ «Полтавагаз Збут».

Станом на 20.02.2019 року сума боргу становить 86538 грн. 82 коп. У зв`язку з несвоєчасним проведенням оплати, ОСОБА_1 нараховані інфляційні витрати на суму 12703 грн. 14 коп.

Враховуючи те, що однією стороною - позивачем у справі ТОВ «Полтавагаз Збут» - надавались другій стороні - відповідачу у справі - послуги з газопостачання, відповідач зазначені послуги приймав, тому суд прийшов до висновку, що між сторонами виникли правовідносини з надання послуг з газопостачання.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Полтавагаз Збут» суд першої інстанції виходив з того, щовідповідач ОСОБА_1 не своєчасно та не в повному обсязі сплачує за послуги газопостачання, а тому позовні вимоги щодо стягнення суми боргу, що утворилася станом на 20.02.2019 року в розмірі 86538 грн. 82 коп., 12703 грн.14 коп. інфляційних нарахувань, а всього 99241 грн. 86 коп., підлягають задоволенню.

Разом з цим, відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні зустрічних позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що відшкодування моральної шкоди побутовому споживачу передбачене Правилами постачання природного газу лише у випадку припинення через дії оператора газорозподільних систем на виконання неправомірного доручення постачальника постачання газу побутовому споживачу, тому з огляду на викладене позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають до задоволення.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст.67,68 ЖК України наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інше) за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Пунктом 10 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку.

Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Так, з наданих матеріалів справи вбачається, що 31 жовтня 2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Полтавагаз» було укладено типовий договір №17105 про надання населенню послуг з газопостачання з публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз», за яким ОСОБА_1 сплачував за послуги газопостачання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2015 року №758«Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу визначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Полтавагаз Збут» є постачальником природного газу побутовим споживачам та релігійним організаціям.

З 01 жовтня 2015 року введено в дію Закону України «Про ринок природного газу», відповідно до частини 1 статті 4 якого державне регулювання ринку природного газу здійснює Регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства. Відповідно до пункту 32 частини 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу», Регулятор національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Згідно з частиною 3 статті 4 Закону до компетенції Регулятора на ринку природного газу належить, зокрема, затвердження правил постачання природного газу.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст.13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів. У разі порушення або невиконання своїх обов`язків споживач несе відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_1 не своєчасно та не в повному обсязі сплачував за послуги газопостачання, тому позовні вимоги щодо стягнення суми боргу, що утворилася станом на 20.02.2019 року в розмірі 86538 грн. 82 коп., 12703 грн.14 коп. інфляційних нарахувань, а всього 99241 грн. 86 коп., є обгрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Доводи апелянта про те, що у нього відсутня заборгованість перед товариством з обмеженою відповідальністю «Полтавагаз Збут», оскільки він з даним товариством договір про надання послуг з постачання природного газу не укладав є необгрунтованими, виходячи з наступного.

Так, постановою Національної комісії, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕ КП) від 30.09.2015 за № 2496 (набрала чинності 27.11.2015) затверджено Правила постачання природного газу.

На виконання вимог статей 12 та 40 Закону, НКРЕКП затверджено Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам (постанова НКРЕКП від 30.09.2015 року №2500, зареєстрована у Міністерстві юстиції України 06.11.2015 року за №1383/27831.

Відповідно до розділу ІІІ Правил постачання природного газу, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору, лише на письмову вимогу споживача.

На офіційному сайті ТОВ «Полтавагаз збут» розміщений типовий договір постачання природнього газу побутовим споживачам, затверджений Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2500 та в друкованому виданні, що публікується в межах території ліцензійної діяльності, газети «Зоря Полтавщини» також споживачі повідомлені щодо набрання чинності постанов НКРЕКП №2496 «Про затвердження Правил постачання природного газу» та №2494 «про затвердження Кодексу газорозподільних систем» публікацією у всеукраїнській громадсько-політичній газеті «Зоря Полтавщини».

З наданих матеріалів справи вбачається, що споживач ОСОБА_1 на протязі 2015-2019 років сплачує кошти за надані послуги, але не в повному обсязі, що підтверджує факт згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання).

Крім того, у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 року (справа № 6-2951цс15).

Таким чином, враховуючи, що відповідач доказів щодо повного погашення заборгованості за спожитий природний газ не надав, а також не спростув документально нарахований позивачем розмір заборгованості, тому на думку апеляційного суду місцевий суд дійшов правильного висновку про задоволення первісного позову.

В свою чергу колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 не доведено факту спричинення йому моральної шкоди, чим не доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх зустрічних позовних вимог.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Відносини щодо надання послуг постачання природного газу, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про ринок природного газу», Правилами постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП №2496 від 30 вересня 2015 року, Кодексом газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП №2494 від 30 вересня 2015 року.

Пунктом 8 розділу VI Правил постачання природного газу передбачено, що відшкодування збитків постачальником побутовому споживачу здійснюється в разі, якщо постачання газу побутовому споживачу було припинено через дії оператора газорозподільних систем на виконання неправомірного доручення постачальника про припинення постачання газу побутовому споживачу. У такому випадку постачальник відшкодовує побутовому споживачу вартість робіт з припинення і повторного відновлення подачі газу після його безпідставного припинення. При цьому постачальник відшкодовує побутовому споживачу збитки (обсяг недовідпущеного газу), які обчислюються, виходячи з фактичного середньогодинного споживання газу за останній розрахунковий період, кількості годин перерви та цін на газ, що діяли в період відсутності газопостачання. Крім того, якщо внаслідок цього побутовому споживачу або його майну завдано матеріальної чи моральної шкоди, постачальник відшкодовує її на підставі рішення суду.

Отже, відшкодування моральної шкоди побутовому споживачу передбачене Правилами постачання природного газу лише у випадку припинення через дії оператора газорозподільних систем на виконання неправомірного доручення постачальника постачання газу побутовому споживачу.

Відповідно до положень статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом.

Тому, зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно братидо уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського судуз прав людини усправі «Проніна проти України» від 18липня 2006року).

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 04 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст постанови виготовлено 07 листопада 2019 року.

Головуючий суддя : ________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _____________ О.О. Панченко ______________ В.П. Пікуль