Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1879/18
Провадження № 2/553/145/2019
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
24.07.2019м. Полтава
Ленінський районний суд м. Полтави в складі:
Головуючого судді - Новака Ю.Д.,
при секретарі - Каленіченко В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", треті особи - Подільський відділ державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -
У вересні 2018року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ КБ"ПриватБанк" про визнання виконавчого напису таким,що не підлягає виконанню. Вказує, що 18.08.2006року між нею та Банком укладено кредитний договір № б/н,через складну ситуацію в країні виникла заборгованість заданим договором. 14.07.2016 року рішенням Ленінського районного суду м.Полтави по справі № 553/5121/14-ц з неї на користьПАТ КБ "ПриватБанк"стягнуто заборгованість за кредитним договором № б/н на загальну суму 18 069,16 грн. Таким чином, станом на 16.02.2017 року документально підтверджено повне виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави по справі № 553/5121/14-ц.
Також у Подільському ВДВС м. Полтави вона отримала копію виконавчого напису нотаріуса від 02.08.2017 року, відповідно до якого з неї на користь Банку стягнуто заборгованість за Кредитним договором № б/н від 18.08.2006 року. При цьому, банком було здійснено подвійне стягнення, оскільки заборгованість за цим кредитним договором раніше була стягнута на підставі рішення суду, що протирічить діючому законодавству. Крім того, стягнення по виконавчому напису вчинено за період з 2006 по 2017 рік, тобто за 11 років, що суперечить вимогам ст. 88 ЗУ "Про нотаріат". Разом з тим, Банк не мав права, всупереч нормам ст. 61 Конституції України, які є нормами прямої дії, стягувати одночасно чотири види штрафних санкцій за одне порушення грошового зобов`язання, а також комісії Банку. Вважає виконавчий напис нотаріуса таким, що вчинений з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема, без перевірки нотаріусом та підтвердження безспірності заборгованості за кредитним договором, без перевірки факту завчасної поінформованості боржника банком про існування кредитної заборгованості і її розмір та з порушенням вимог закону щодо строків позовної давності.
Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Євграфова О.О. в судове засідання не з`явилися, представник позивача надав суду заяву про можливість розгляду справи без його участі та участі позивача, в якій зазначив, що позов підтримує, просить задовольнити.
Представник відповідача АТ КБ "ПриватБанк" в судове засідання неодноразово не з`явився, про причини неявки суду неповідомив, направив до суду відзиви, в яких просив відмовити в задоволенні позову та справу розглянути без участі представника АТ КБ «Приватбанк».
Третя особаприватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи без його участі.
Представник третьої особи Подільського ВДВС міста Полтава ГТУЮ у Полтавській області в судове засідання не зявився, не повідомивши про причини неявки, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.
За змістом ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуючи викладене, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, судом ухвалено рішення при заочному розгляді справи.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 18 серпня 2006 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № б/н, на підставі якого остання отримала кредит у розмірі 3000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором.
21 травня 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" змінило назву на Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк".
Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 14.07.2016 року в справі № 553/5121/14-ц (провадження № 2/553/137/2016) за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 18 серпня 2006 року в сумі 17 825 грн. 56 коп., судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп., а всього 18 069 грн. 16 коп.

На підставі виконавчого листа № 553/5121/14-ц, виданого 14.07.2016 року Ленінським районним судом м. Полтави про стягнення боргу з ОСОБА_1 , постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду. Заборгованість, а також витрати, пов`язані із проведенням виконавчих дій було погашено ОСОБА_1 в повному обсязі, що підтверджується квитанцією ПАТ «Полтава-Банк» за № 4P16384 від 16 лютого 2017 року.

02.08.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 10481, яким запропоновано стягнути заборгованість на підставі цього виконавчого напису на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", код платника податків згідно з , місцезнаходження за адресою: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д, з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними ДРФОПП НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , місце роботи - невідомо, не сплачену в строк за Кредитним договором № б/н від 18 липня 2006 року. Строк, за який проводиться стягнення, - 3912 днів, а саме: з 18.08.2006 року по 30.06.2017 року. Сума, що підлягає стягненню складає 140677,70 грн., з урахуванням: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 7890, 48 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 125 212, 09 грн., заборгованість з пені та комісії у розмірі 400, 00 грн., заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн., заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 6675, 13 грн. Витрати за проведення виконавчого напису в сумі 1800 грн. 00 коп.

Постановою головного державного виконавця Подільського ВДВС міста Полтава ГТУЮ у Полтавській області від 08.11.2017 року відкрито виконавче провадження ВП № 55077591 з виконання виконавчого напису № 10481, виданого 02.08.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" боргу в розмірі 142477,70 грн.

Як встановлено в ході розгляду справи та зазначено в позовній заяві позивач дізналася про оспорюваний виконавчий напис лише у серпні 2018 року, отримавши копію виконавчого напису у Подільському ВДВС міста Полтава ГТУЮ у Полтавській області, з яким не погоджується, оскільки заборгованість по кредитному договору № б/н стягнута рішенням Ленінського районного суду м. Полтави по справі № 553/5121/14-ц, при вчиненні виконавчого напису нотаріусом було порушено приписи ст.ст.87, 88 Закону України "Про нотаріат"та інші нормативні акти, повідомлення про заборгованість вона не отримувала, проти розміру заборгованості заперечує, відповідачем не надано доказів безспірності заборгованості, заборгованість обрахована понад трирічний строк, Банком стягнено одночасно чотири види штрафних санкцій за одне порушення грошового зобов`язання, а також комісії Банку.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Виходячи з аналізу зазначених правових норм сплата неустойки є єдиним видом відповідальності за порушення зобов`язання незалежно від виду неустойки (штраф або пеня).

Згідно зі ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідачем було нараховано позивачу два види пені - 125212, 09 грн. та 400,00 грн., які стягнуто з останньої за виконавчим написом.

Також за виконавчим написом на вимогу Відповідача з позивача було стягнуто 2 види штрафів: заборгованість по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн. та заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 6675, 13 грн.

Крім того, стягнення з позивача штрафу у відсотковому розмірі від суми заборгованості є фактично повторним стягненням з останньої її заборгованості за кредитом.

Таким чином, за виконавчим написом нотаріуса з позивача було стягнуто чотири види штрафних санкцій - два види пені та два види штрафу за одне порушення - порушення позичальником строків виконання грошових зобов`язань за договором.

Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України обидва штрафи і обидва види пені є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові по справі № 6-2003цс15 від 21.10.2015 року та у справі №347/1910/15-ц від 11.10.2017 року.

Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Оскільки відповідно до умов Кредитного договору № б/н від 18 серпня 2008 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Так, встановивши в кредитному договорі сплату комісії за обслуговування кредиту, Відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються Позивачу. При цьому відповідач нараховував комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок Позивача, що є незаконним.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16.

Відповідно достатті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно дост.87Закону України"Пронотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржникамайна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, щовстановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно зіст. 88 Закону України "Про нотаріат", нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року . Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Як передбачено в п. п. 3.1., 3.2. Глави 16 Розділу ІІ "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженогонаказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5,нотаріус вчиняєвиконавчі написи: якщоподані документипідтверджують безспірністьзаборгованості абоіншої відповідальностіборжника передстягувачем; заумови,що здня виникненняправа вимогиминуло небільше трьохроків,а увідносинах міжпідприємствами,установами таорганізаціями -не більшеодного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбаченіПереліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Відповідно до п. 2-2 "Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашено заборгованості.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у кредитора (підпункт 2.2 пункту 2глави 16 розділу ІІ Порядку). За змістом підпункту 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка боржника на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану у договорі адресу.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні" № 2 від 31 січня 1992 року, при вирішенні справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до статей 34,36,87,88 Закону України "Про нотаріат" виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими затвердженим постановою Ради Міністрів України від 12 жовтня 1976 року N 483. Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів державних нотаріальних контор (з наступними змінами) і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності - не минув цей строк.

При цьому, необхідно враховувати, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Таким чином, слід встановити, чи банком нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 50,87,88 Закону України "Про нотаріат"захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Таким чином, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, перевірці підлягає не лише додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст.87,88Закону "Пронотаріат" у такому спорі перевірці підлягають також і доводи боржника в повному обсязі, установлення та зазначення чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості, ці обставини встановлюються відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий висновок відповідає, зокрема, правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17.

У даному випадку нотаріус при вчиненні оспорюваного напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом.

В ході судового розгляду відповідачем подано відзив на позов, але, не надано суду доказів на підтвердження того, що АТ КБ "ПриватБанк" надавало приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Швецю Р.О. усі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості позивача, оригінал кредитного договіру та виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за кредитним договором, а крім того до відзиву надано копію письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором № б/н від 18 серпня 2006 року, яка не містить дати документу, вихідного номеру та дати направлення останньої позивачу.

Виходячи з вищевикладеного, у суду відсутні докази направлення та отримання позивачем копії вимоги Банку про погашення боргу за кредитним договором, а крім того остання стверджує про те, що вимогу про усунення порушень за кредитним договором не отримувала, а отже неотримання позивачем вимоги об`єктивно позбавило її можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливість надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги АТ КБ "ПриватБанк", зокрема, позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

За таких обставин, у суду відсутні підстави вважати, що заборгованість позивача перед відповідачем на час винесення оскаржуваного виконавчого напису була безспірною, тим паче, що борг ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 18 серпня 2006 року було стягнуто за рішенням суду, яке виконане позивачем у повному обсязі.

Враховуючи встановлені по справі обставини та наведені вимоги закону, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 76-83, 89, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк",треті особи-Подільський відділ державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області,приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, про визнання виконавчого напису таким,що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швеця Руслана Олеговича від 02.08.2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 10481, про стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" () заборгованості за кредитним договором № б/н від 18.08.2006 року в сумі 140 677, 70 грн. (сто сорок тисяч шістсот сімдесят сім гривень 70 копійок) та витрат, пов`язаних з вчиненням цього виконавчого напису в сумі 1800,00 грн. (одна тисяча вісімсот гривень 00 копійок) таким, що не підлягає виконанню.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиЮ. Д. Новак