ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/3423/19 Номер провадження 22-ц/814/2508/19Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж. В. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Гальонкіна С.А., Чумак О.В.

за участю секретаря: Кальник А.М.

розглянув в м. Полтаві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 25 липня 2019 року у складі судді Кузіної Ж.В.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 26 травня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 500 грн. щомісячно починаючи з 16.05.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16 серпня 2018 року змінено розмір аліментів, стягуваних з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 500 грн. до 1300 грн. щомісячно, починаючи з 02.07.2018 року до повноліття дитини.

Вказувала, що на даний час донька потребує значно більшого догляду та матеріальних витрат, у зв`язку з чим збільшилися потреби на її утримання, розвиток та виховання.

Посилаючись на викладені обставини, просила збільшити розмір стягуваних з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1300 грн. щомісяця до 3500 грн. щомісяця, але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 25 липня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивач не надала суду доказів існування обставин, визначених статтею 192 СК України, які є підставою для збільшення розміру аліментів.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи скарги ґрунтуються на тому, що їх з відповідачем донька ОСОБА_3 потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з чим збільшуються потреби в утримані, розвитку, вихованні дитини. Щомісячно позивачка сплачує за харчування доньки у Полтавському ДНЗ № 55 «Незабудка» кошти у розмірі 300-400 грн. та оплачує комунальні послуги. В Україні відбувається здороження продуктів харчування, товарів масового вжитку. Вважає, що заявлений в позові розмір збільшення аліментів не потребує доказуванню в контексті частини 3 статті 82 ЦПК України, як обставини, визнані загальновідомими, зважаючи на потреби дитини, економічні показники, цінову політику та рівень інфляції в Україні.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта та її представника, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Київським відділом ДРАЦС Полтавського МУЮ 20.01.2015 року.

Згідно рішення Київського районного суду м. Полтави від 26 травня 2016 року у справі № 552/2506/16-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 500 грн. щомісячно починаючи з 16.05.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16 серпня 2018 року у справі № 552/3775/18 за позовом ОСОБА_1 змінено розмір аліментів, стягуваних з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 500 грн. до 1300 грн. щомісячно, починаючи з 02.07.2018 року до повноліття дитини.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів з 1300 грн. до 3500 грн. щомісячно, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належним чином не обґрунтовано заявлені нею вимоги та не доведено факту зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін, у тому числі покращення матеріального стану відповідача та достатності його заробітку (доходу) сплачувати мінімальний рекомендований розмір аліментів, який дорівнює прожитковому мінімуму для дитини відповідного віку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною другою статті 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей.

Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частина перша статті 192 СК України).

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина 3 статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача та встановити факт змін, що відбулись з часу присудження аліментів, у матеріальному, сімейному стані сторін, погіршення чи поліпшення їх здоров`я, що є предметом доказування по справі.

Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлено, що позивачкою не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б давали суду передбачені законом підстави для збільшення визначеного рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16 серпня 2018 року розміру аліментів на дитину у 1300 грн. щомісячно.

Посилання її на контракт № 1 від 10 серпня 2017 року, укладений між заводом-виробником компанією «Zhangjiagang Jiayang Precision Technology CO.LTD» та покупцем ФОП ОСОБА_2 на суму 7150 дол. США, як на доказ зміни майнового стану відповідача, є безпідставним, оскільки вказані обставини виникли та існували на час збільшення розміру аліментів до 1300 грн. за рішенням районного суду від 16 серпня 2018 року. Крім того, наданий позивачкою документ, не відповідає вимогам статті 95 ЦПК України щодо подання письмових доказів в оригіналі або в належним чином засвідченій копії в порядку, встановленому чинним законодавством, на що обґрунтовано звернув увагу суд першої інстанції, даючи оцінку доказам по справі.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги позивачки щодо неврахування судом загальновідомих обставин щодо процесів інфляції в країні, здороження продуктів харчування, товарів масового вжитку, необхідних для дитини, комунальних послуг, що звільняє її від обов`язку доказування по справі відповідно до частини третьої статті 82 ЦПК України, є безпідставними.

Вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості є прожитковим мінімумом.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, у тому числі дітей віком до 6 років.

Основними принципами формування набору продуктів харчування при визначенні прожиткового мінімуму є забезпечення дитини повноцінним харчуванням для розвитку організму. Основними принципами формування набору непродовольчих товарів є: забезпечення збереження здоров`я та підтримання життєдіяльності організму людини; урахування особливостей потреб осіб, які відносяться до різних соціальних і демографічних груп населення; урахування культурно-побутових потреб особистості. До набору послуг включаються житлово-комунальні, транспортні, побутові послуги, послуги зв`язку, закладів культури, освіти, охорони здоров`я та інші. Основними принципами формування набору послуг є: задоволення мінімальної потреби громадян у житлі, організації побуту, користуванні транспортом, закладами культури, у підтриманні зв`язку з навколишнім середовищем; задоволення потреби громадян у користуванні закладами освіти, охорони здоров`я; визначення житлово-комунальних послуг (по водопостачанню, теплопостачанню, газопостачанню, електропостачанню, водовідведенню, утриманню та експлуатації житла та прибудинкових територій, сміттєзбиранню, утриманню ліфтів) виходячи із соціальної норми житла та нормативів споживання зазначених послуг; урахування особливостей потреб осіб, які належать до різних соціальних і демографічних груп населення.

Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік (Закон України «Про прожитковий мінімум»). Так, Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років - з 01 січня 2019 року - 1626 грн., з 01 липня 2019 року - 1699 грн. й визначений раніше судом розмір аліментів, що стягуються з відповідача, у 1300 грн. на місяць, з урахуванням обов`язку, як батька, так і матері, утримувати дитину, відповідно до закону є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини в умовах сьогодення. Збільшення розміру доходів відповідача позивачкою в установленому законом порядку не доведено. Доводи апеляційної скарги в цій частині ґрунтуються на припущеннях та факту одержання ОСОБА_2 заробітної плати в межах гарантованого мінімуму 4173 грн. не спростовують. Належних та допустимих доказів на підтвердження поліпшення матеріального стану відповідача з часу присудження йому збільшеного розміру аліментів 16 серпня 2018 року по справі не надано і суду таких обставин не доведено. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи (рішення у справі «Гарсія Руїс проти Іспанії» (Garsia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26 із подальшими посиланнями). Пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З огляду на встановлені фактичні обставини справи оскаржене рішення суду першої інстанції відповідає критерію обґрунтованості судового рішення й доводи апеляційної скарги щодо знехтування судом усіма доводами позивача є безпідставними.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, визначив спірні правовідносини, повно, всебічно й об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам та доказам дав належну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів з ОСОБА_2

Рішення суду першої інстанції винесено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, колегією суддів не вбачається.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 25 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: С.Б. Бутенко

Судді: С.А. Гальонкін

О.В. Чумак