Житомирський апеляційний суд
Справа №278/1265/19 Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія 50 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 листопада 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Шевчук А.М., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання: Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №278/1265/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Житомирськогорайонного суду Житомирської області від 20 серпня 2019 року, яке ухвалене суддею Зубчук І.В. в м. Житомирі

встановив:
Позивач у травні 2019 року звернулась до суду з даним позовом в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки від його доходу (заробітку) щомісячно. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 2000 року перебувала з відповідачем в шлюбі, який через 7 років подружнього життя був розірваний. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина, який мешкає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча спроможний це робити.

Рішенням Житомирськогорайонного суду Житомирської області від 20 серпня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі ј частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 20 травня 2019 року і до повноліття дитини, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не повідомив його про розгляд даної справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи, при цьому судом не враховано його матеріальне положення, розмір доходів та понесених витрат, проживання на даний час неповнолітнього сина, який є студентом Київського інституту культури, з відповідачем, добровільна матеріальна допомога сину, а також наявність двох інших дітей на утримання яких відповідач, згідно судового наказу Соломянського районного суду м.Києва від 08.11.2017 р, сплачує аліменти в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), повторне одруження з ОСОБА_5 та надання також добровільної допомоги її дітям від іншого шлюбу, що свідчить про безпідставність та неспроможність сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина.
У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд обґрунтовано задовольнив вимоги позивача через доведеність заявлених вимог. При цьому зазначає, що твердження відповідача про те, що син на даний час постійно проживає та перебуває на повному утриманні відповідача є безпідставним, оскільки їх син лише тимчасово проживав у вересні 2019 року з відповідачем, поки не знайшов житло у м. Києві у зв`язку з навчанням. На даний час всі витрати пов`язані з харчування, одягом, канцелярією, витратами на навчання несе позивач.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що сторони з 10 серпня 2000 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 09 січня 2007 року, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу видане відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції (а.с.3).
Від спільного шлюбу подружжя має неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 15.08.2002 року (а.с.8).
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, відповідач добровільну допомогу на дитину не надає. Таким чином, врахувавши матеріальний стан позивача, відповідача, стан здоров`я дитини та її право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати її до повноліття, як спосіб захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість відповідачем сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі ј частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно.
Проте повністю погодитись з таким висновком суду неможливо виходячи з наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на даний час є студентом приватного вищого навчального закладу «Київський університет культури» та зареєстрований як проживаючий разом з матір`ю за адресою : АДРЕСА_1 , та знаходиться на її утриманні (а.с.9).
Згідно судового наказу Солом`янського районного суду м. Києва від 08.11.2017 р., з відповідача на користь ОСОБА_6 стягнуті аліменти на утримання двох неповнолітніх доньок ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.44,45), в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, що підтверджується поставною державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 03.03.2018 року. Зі змісту даної постанови слідує, що боржник ОСОБА_2 працює у військовій частині НОМЕР_2 (а.с.49).

На даний час відповідач перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , шлюб між якими було зареєстровано 22 вересня 2018 року.

Разом з тим, сторони у справі домовленості про утримання дитини не досягли. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку не надає, є ветераном військової служби та отримує дохід, а тому зобов`язаний надавати таку допомогу.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи матеріальний стан позивача, відповідача, право на утримання дитини, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати її до повноліття, як спосіб захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про можливість відповідачем сплачувати аліменти на утримання сина.
Посилання відповідача на безпідставність вимог через те, що на даний час син проживає разом з ним, про що свідчить акт обстеження житлових умов від 13.09.2019 року, який складений депутатом Броварської міської ради Саук А.М. за участю свідків є необґрунтованим, оскільки з урахуванням всіх наданих сторонами доказів, колегія суддів вважає, що даний акт не може свідчити про постійне проживання неповнолітнього сина з батьком та перебування на повному його утриманні.
Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в частині скасування рішення через неотримання відповідачем копії позовної заяви, ухвали про відкриття провадження у справі та рішення суду, оскільки вказані обставини, з урахування ч.3 ст.376 ЦПК України, враховуючи розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників, не є безумовною підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Разом з тим, колегія суддів не може погодитись із визначеним розміром стягуваних аліментів в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно.

Так ухвалюючи рішення судом не враховано, що на даний час з відповідача на користь ОСОБА_6 стягуються аліменти на утримання двох неповнолітніх доньок ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.44,45), в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача
Тому, на погляд колегії суддів, не можна вважати ухвалене рішення ґрунтовним, вмотивованим і з повним з`ясуванням всіх істотних обставин, що мають значення для справи, на що слушно звертає увагу у змісті апеляційної скарги відповідач.

З урахуванням вищевказаних обставин, беручи до уваги матеріальне становище сторін, наявність у відповідача ще двох дітей, яких відповідач в силу положень ст. 180 СК України зобов`язаний утримувати до їх повноліття, колегія суддів приходить до висновку, що аліменти на сина ОСОБА_3 при ухваленні нового судового рішення за наслідками апеляційного провадження мають становити 1/6 частку його заробітку, чим будуть забезпечені права та інтереси сторін у справі.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів необхідно змінити.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Житомирськогорайонного суду Житомирської області від 20 серпня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 змінити, зменшивши їх розмір з ј частини до 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови було складено 14 листопада 2019 року.

Головуючий Судді