Справа № 303/215/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 липня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., ФАЗИКОШ Г.В.

при секретарі МИКУЛЯК Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 303/215/19 за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 9 квітня 2019 року, повний текст якої складено 9 квітня 2019 року, головуюча суддя Курах Л.В., -

встановив:

Боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_1 11.01.2019 подав до суду зазначену скаргу, у якій визначив себе відповідачем 1 (заявником), інших учасників процесу визначив: Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» - позивачем, ОСОБА_4 - відповідачем 2, Мукачівський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області - органом, що здійснює виконання рішення. Мотивував скаргу наступним.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 29.05.2017 у справі № 303/2375/17 стягнуто з ОСОБА_1 і ОСОБА_4 солідарно на користь ПАТ «ОТП Банк» 293738,41 грн заборгованості за кредитом. Постановою ст. держвиконавця Мукачівського МВ ДВС Осташук Л.С. від 09.08.2017 відкрито виконавче провадження № 54463584 щодо стягнення цих коштів. Постановою держвиконавця від 18.10.2107 звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

У процесі виконання рішення суду скаржник повністю погасив заборгованість, що підтверджується довідкою банку від 09.11.2018 № 801-3-152. Скаржник заявою від 20.12.2018 запросив фінансовий звіт за результатами виконавчого провадження і з отриманої відповіді ДВС України від 02.01.2019 за № 8-54463584/19 довідався, що з нього були стягнуті загалом 69547,86 грн, з яких перераховано: на користь стягувача - 40000,72 грн, виконавчий збір на користь держави - 29083,14 грн, витрати на проведення виконавчих дій - 451,00 грн.

Стягнення з боржника виконавчого збору є незаконним.

Відповідно до редакції Закону України «Про виконавче провадження», яка діяла на момент відкриття виконавчого провадження, виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10% від суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом (ст. 27 ч. 2).

За правилами щодо дії закону в часі, до правовідносин, пов`язаних зі стягненням виконавчого збору, належить застосовувати ту редакцію закону, яка діяла на момент відкриття виконавчого провадження, тобто редакцію від 17.02.2017.

Тому виконавчий збір повинен складати 10% від суми, що фактично стягнута. Оскільки за період з 18.01.2017 по 03.12.2018 стягнуто було 69547,86 грн, виконавчий збір повинен складати 6954,78 грн.

Посилаючись на ці обставини, ґрунтуючись на передбаченому ст. 447 ЦПК України праві оскарження дій державного виконавця, ОСОБА_1 просив: визнати протиправним перерахування виконавчого збору в розмірі 29083,14 грн державним виконавцем Мукачівського МВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області; зобов`язати Мукачівський МВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області визначити виконавчий збір за результатами виконавчого провадження № 54463584 у розмірі 10% суми, що фактично стягнута.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 09.04.2019 провадження в справі закрито з підстави, передбаченої ст. 255 ч. 1 п. 1 ЦПК України - внаслідок підвідомчості скарги адміністративному суду.

Закриваючи провадження в справі, суд першої інстанції виходив із того, що до юрисдикції адміністративних судів належать спори щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців при виконанні всіх виконавчих документів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», крім тих, відносно яких законом установлено інший, виключний порядок їх оскарження.

Скаржник ОСОБА_1 ухвалу суду оскаржив як постановлену з порушенням норм процесуального права. Посилається на те, що відповідно до ст. 447 ЦПК України вправі звернутися до суду із скаргою, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено його права чи свободи.

Зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що оспорений розрахунок виконавчого збору був вчинений поза виконанням судового рішення, а тому не підлягає оскарженню в порядку цивільного судочинства, помилковий. Визначальним для визначення підвідомчості справи є те, яким судом був виданий виконавчий документ, що виконувався.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях стосовно примусового виконання судового рішення у цивільній справі, належать до розгляду в порядку цивільного судочинства.

Апелянт просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити до суду для продовження розгляду.

У відзиві на апеляцію Мукачівський МВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області вказує на її необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України у відсутність учасників процесу, обговоривши доводи апеляції, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали виконавчого провадження № 54463584, суд приходить до такого.

Як убачається матеріалів виконавчого провадження № 54463584, Мукачівський міськрайонний суд видав 29.06.2017 виконавчий лист у справі № 303/2375/17 за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 і ОСОБА_4 про солідарне стягнення боргу, в якій рішенням цього ж суду від 29.05.2017 стягнуто солідарно з боржників на користь банку заборгованість за кредитним договором у сумі 293738,41 грн та судовий збір у розмірі 2203,03 грн (а.с. 2 в.п.).

Постановою ст. держвиконавця Мукачівського МВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області Осташук Л.С. від 09.08.2017 відкрито виконавче провадження № 54463584 із примусового виконання вказаного виконавчого листа та стягнуто виконавчий збір у розмірі 29564,14 грн (а.с. 6-7, а.с. 9 в.п.). Довідкою ПАТ «ОТП Банк» від 09.11.2018 № 801-3-152 підтверджується, що ОСОБА_1 повністю погасив заборгованість і банк не має до нього претензій за кредитним договором від 12.06.2008 № ML-803/037/2008 (а.с. 8). Постановою гол. держвиконавця Мукачівського МВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області Добоні В.М. від 03.12.2018 виконавче провадження закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом) (а.с. 44 в.п.).

Наданим за вих. № 8-54463584/19 від 02.01.2019 на запит ОСОБА_1 фінансовим звітом за результатами виконавчого провадження № 54463584 Мукачівський МВ ДВС поінформував, що сума стягнення з боржника за період з 18.10.2017 по 03.12.2018 склала загалом 69547,86 грн, з яких перераховано: на користь стягувача - 40000,72 грн, виконавчий збір на користь держави - 29083,14 грн, витрати на проведення виконавчих дій - 451,00 грн (а.с. 9, а.с. 46 в.п.). З наявних матеріалів випливає, що відповідні дії були вчинені в рамках одного виконавчого провадження.

Стаття 447 ЦПК України передбачає право сторін виконавчого провадження звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Із цим узгоджуються положення частини 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якими рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Водночас частина 2 статті 74 вказаного Закону встановлює, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до норм КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб (ст. 287 ч. 1).

Верховний Суд у постанові від 06.06.2018 у справі № 127/9870/16-ц, у постанові від 28.11.2018 у справі № 2-01575/11 та в ряді інших постанов неодноразово зафіксував правові позиції, за змістом яких з огляду на положення ст. 74 ч. 2 Закону України «Про виконавче провадження» в сукупності з нормами КАС України скарги на дії та рішення державних виконавців щодо стягнення виконавчого збору належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, на що не впливає факт ухвалення відповідного рішення та видачі виконавчого документа, зокрема, в порядку цивільного судочинства, наявність чи відсутність окремого виконавчого провадження з виконання постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору тощо.

Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано закрив ухвалою від 09.04.2019 провадження в справі та правильно застосував положення ст. 10 ч. 9, ст. 255 ч. 1 п. 1 ЦПК України, чого доводи апеляції не спростовують, тому на підставі ст. 375 цього Кодексу скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 9 квітня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 5 серпня 2019 року.

Судді