ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/480/19Головуючий по 1 інстанції
Справа № 712/2670/18 Категорія: 305010600 Пироженко В.Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Вініченка Б.Б., Фетісової Т.Л.

секретар: Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ;

особа, що подала апеляційну скаргу - ОСОБА_2 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживача, стягнення коштів, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 17 січня 2018 року між ним та ФОП ОСОБА_2 було укладеного договір № 44-17 на виготовлення та встановлення йому металопластикових вікон згідно програми «IQ-Энерджи», розробленої та запропонованої Європейським банком реконструкції та розвитку.

Ознайомившись із вимогами програми «IQ-Э» на сайті Європейського банку реконструкції та розвитку, він вирішив зробити замовлення саме у виробника «Вікна-Україна» і обговорив питання виготовлення відповідних виробів та ціни з менеджером ОСОБА_5 .

Обов`язковою умовою менеджера ОСОБА_5 була 10% передплата та підписання попереднього договору на об`єкті встановлення вікон за адресою: АДРЕСА_1 при знятті розмірів. Лише після цього в офісі, як пояснила менеджер, оформляються основні документи та кредитний договір. Так як відділення АТ «ОТП Банк» знаходилося в одному приміщенні з «Вікна-Україна», у цей же день 17.01.2018 р. було оформлено кредитний Договір № 201775256 під продукт «Рассрочка IQ - Э».

03.02.2018 р. виробник ОСОБА_2 доставив ОСОБА_1 вікна, які абсолютно не відповідали вимогам програми «ІQ - Э» а, значить, і його замовленню, а саме: замість профілю 70 мм, вікна були виготовлені з профілю 60 мм., замість двокамерних склопакетів - однокамерні пакети, тому він відмовився отримувати та встановлювати такі вироби, написав письмову відмову, яку менеджер ОСОБА_5 не прийняла, пояснивши це тим, що не має повноважень.

06.02.2018 р. він звернувся до головного офісу АТ «ОТП Банк» (вул. Жилянська.43) з повідомленням про відмову від продукції, причину відмови, а також з проханням надати йому рахунок - фактуру, який був указаний в кредитному Договорі, а 09.02.2018 р. з повторним листом, в якому більш детально описав всі обставини та попросив розібратися і вплинути на свого недобросовісного партнера.

Відповідь з банку надійшла після його третього звернення 25.03.2018 р. Не дивлячись на всі спроби банку відмежувати кредитні відносини від партнерських, на посилання на те, що банк виконав свої зобов`язання, вчасно перерахувавши кошти виконавцю ОСОБА_2, в листі були названі дії Виконавця як незаконні. Пізніше позивачу стало відомо, що АТ «ОТП Банк» розірвав з ОСОБА_2 партнерські відносини.

Враховуючи наведене, позивач просив суд розірвати договір від 17.01.2018 р. № 44-17, укладений між ним та відповідачем на виготовлення та встановлення металопластикових вікон, та стягнути з відповідача на користь позивача сплачені ним кошти в сумі 19538 грн.

Позивач вказував, що діями відповідача йому заподіяна також моральна шкода. Він змушений багато часу витрачати на відновлення своїх прав. Пройшло більше року, як він уклав договір з відповідачем, але крім обіцянок виготовити металопластикові вироби згідно замовлення та програми нічого не отримав. Оскільки балкон був незасклений, в результаті затікання дощових вод в квартирі довелося місцями замінювати штукатурку, на що витрачалися додаткові кошти. Крім того, ним сплачувались додаткові кошти за опалення квартири, оскільки він не отримав обіцяного відповідачем теплозбереження в результаті виготовлення та встановлення ним металопластикових вікон. Він перебував у гнітючому стані через те, що в результаті невиконання відповідачем своїх зобов`язань не міг вчасно завершити ремонт квартири. У зв`язку з наведеним позивач був змушений замовити вироби в іншого виконавця, взявши при цьому кредит. ОСОБА_1 вважає, що відповідач своїми діями завдав йому моральної шкоди, яку він оцінює в 6000 грн., яку також просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 липня 2019 року позов задоволено частково.

Розірвано договір № 44-17, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про виготовлення та встановлення металопластикових вікон та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачені кошти в сумі 19538 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн.

Рішення суду вмотивоване тим, що оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, встановлені договором, а позивачем сплачено кошти за кредитним договором, який був укладений для оплати послуг по виготовленню та встановленню вікон за пропозицією відповідача, суд вважає, що вимоги позивача про захист прав споживача та стягнення грошової суми ґрунтуються на вимогах закону, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Водночас, суд відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, у зв`язку з тим, що позивачем не доведено нанесення йому моральної шкоди, та відшкодування моральної шкоди у випадку порушення стороною договірних зобов`язань у даному випадку чинним законодавством України не передбачено, як і не містить таких положень укладений між сторонами оскаржуваний договір.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24.07.2019 року та постановити нове, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживача, стягнення коштів, залишити без задоволення.

В апеляційній скарзі вказує, що позивачем не надано, а судом не досліджено належних і допустимих доказів в обґрунтування заявлених ним позовних вимог, а саме про те, що недоліки, виявлені позивачем у придбаних товарах, є істотними, та придбаний ним товар є фальсифікованим.

Зазначає, що позивач не звертався до відповідача із заявою про усунення недоліків віконних виробів, відшкодування витрат на усунення таких недоліків або пропорційного зменшення ціни, відповідно до ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів».

ОСОБА_2 вказує, що в судовому засіданні позивачем не заявлялось клопотань про призначення експертизи, а суд відповідно до наданих доказів не міг оцінити якість віконних виробів та їх відповідність стандартам.

Також зазначає, що під час розгляду справи не була з`ясована можливість усунення недоліків товару, відшкодування витрат на усунення недоліків товару, не доведено, що вказані недоліки є суттєвими та такими, що перешкоджають подальшому використанню придбаного товару.

Крім того, апелянт звертає увагу, що позивач не надав доказів про те, що ним було сплачено за віконні вироби 19500 грн., які суд безпідставно стягнув з відповідача, оскільки позивач сплатив ОСОБА_2 1800 грн. авансу та 16700 грн., а всього 18500 грн.

ОСОБА_1 апеляційну скаргу на рішення суду не подавав.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди позивачем не оскаржується, колегія суддів переглядає рішення суду лише в частині позовних вимог про розірвання договору та стягнення сплачених позивачем коштів.

Ухвалене судом першої інстанції рішення у вказаній частині відповідає зазначеним вище вимогам не у повному обсязі.

Судом встановлено, що 17 січня 2018 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір № 44-17 на виготовлення та встановлення віконних конструкцій в кількості 3 штук, на загальну суму 18500 грн. + 1000 грн., а всього на суму 19500 грн. (а.с. 5).

З наявної в матеріалах справи копії технічного завдання на металопластикові конструкції вбачається, що між сторонами було погоджено конфігурацію, розмір, колір конструкцій та комплектацію замовлення. Згідно вказаного технічного завдання тип засклення вікон вказано двокамерний (32 мм) (а.с. 6).

Позивачем було сплачено відповідачу аванс в розмірі 1800 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 17 січня 2018 року (а.с. 7).

Для оплати послуг по виготовленню та встановленню віконних конструкцій 17 січня 2018 року між позивачем та АТ «ОТП Банк» було укладено договір про споживчий кредит № , відповідно до якого позивачу було надано кредит в сумі 17618 грн. строком на три місяці зі сплатою 26,95% річних з кінцевим строком повернення не пізніше 17 квітня 2018 року (а.с. 8).

Згідно Специфікації до кредитного договору від 17.01.2018 року, сума кредиту на товар складає 16700 грн., а комісія за оформлення кредиту - 668 грн. (а.с. 9).

Тобто, з матеріалів справи вбачається, що відповідачу за договором № 44-17 від 17.01.2018 року було сплачено позивачем 1800 грн. авансу та банком за кредитним договором з позивачем 16700 грн. за надані послуги з виготовлення та встановлення металопластикових конструкцій, а всього 18500 грн.

Відповідно до квитанцій № від 15.02.2018 року, № від 15.03.2018 року, № від 12.04.2018 року ОСОБА_1 сплатив на погашення кредиту 17619 грн. (а.с. 16).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідач взяті на себе зобов?язання за договором від 17.01.2018 року належним чином не виконав.

Так, в судовому засіданні 24 липня 2019 року відповідач ОСОБА_2 пояснив суду, що ним дійсно було помилково виготовлено та доставлено позивачу вікна із однокамерними склопакетами замість двокамерних, які були замовлені ОСОБА_1 за вказаним договором та технічним завданням до договору, що підтверджується звукозаписом судового засідання в матеріалах справи. Вказана обставина також була підтверджена ОСОБА_2 в ході дачі пояснень в судовому засідання в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Отже, встановлено, що відповідачем було порушено умови Договору на виготовлення та встановлення металопластикових конструкцій, у зв`язку із виготовленням віконних конструкцій із однокамерними склопакетами замість двокамерних склопакетів, як було погоджено між сторонами.

Крім того, із заяв позивача до ПАТ «ОТП Банк» від 06.02.2018 року, 09.02.2018 року, 20.03.2018 року вбачається, що позивач відмовляється від встановлення наданих відповідачем склопакетів, які не відповідають замовленню (а.с. 13-15).

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України та Законом України «Про захист прав споживачів».

Згідно статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно статті 6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на:

1) захист своїх прав державою;

2) належну якість продукції та обслуговування;

3) безпеку продукції;

4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію державною мовою про продукцію, її кількість, якість, асортимент, її виробника (виконавця, продавця) відповідно до Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної";

4-1) обслуговування державною мовою відповідно до Закону України "Про забезпечення функціонування української мови як державної";

5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону;

6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав;

7) об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів).

Частинами 3-4 статті 10 Закону передбачено, що у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати:

1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк;

2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги);

3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи;

4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи;

5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору.

Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором.

За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Зазначені вимоги можуть бути пред`явлені споживачем протягом строків, передбачених нормативно-правовими актами та нормативними документами, умовами договору, а в разі відсутності таких строків - протягом десяти років.

Пунктом 12 частини 1 статті 1 Закону визначено, що істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак:

а) він взагалі не може бути усунутий;

б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів;

в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для розірвання договору про виготовлення та встановлення металопластикових конструкцій, укладеного між сторонами, у зв`язку із істотними недоліками у виготовленій продукції. Так, судом вірно визначено, що виготовлення віконних конструкцій з однокамерними склопакетами замість двокамерних, є істотним недоліком товару.

Посилання апелянта на те, що позивач не звертався до відповідача із заявою про усунення недоліків віконних виробів, відшкодування витрат на усунення таких недоліків або пропорційного зменшення ціни, відповідно до ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», є безпідставними, оскільки позивач вправі самостійно обирати спосіб захисту його порушених прав та інтересів, визначений законом. У даному випадку позивачем обрано спосіб захисту у виді розірвання договору та повернення сплачених коштів відповідно до частини 4 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Твердження ОСОБА_2 про те, що в судовому засіданні позивачем не заявлялось клопотань про призначення експертизи, а суд відповідно до наданих доказів не міг оцінити якість віконних виробів та їх відповідність стандартам, також є безпідставними. Так, під час розгляду даної справи судом не визначалась якість віконних виробів та їх відповідність стандартам. З наданих позивачем доказів встановлено, що відповідачем було виготовлено та доставлено позивачу товар, характеристики якого не відповідали замовленню позивача, визначеному у договорі та технічному завданні до договору: віконні конструкції з однокамерними склопакетами замість двокамерних. Даний факт відповідачем під час розгляду справи не оспорювався.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

Колегія суддів вважає, що для встановлення невідповідності замовленого товару за договором тому товару, який був доставлений відповідачем позивачу, не потрібно спеціальних знань та призначення експертизи у справі, оскільки цей факт визнається відповідачем.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання договору № 44-17, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про виготовлення та встановлення металопластикових вікон та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачених останнім коштів, підлягають до задоволення.

Згідно наявних в матеріалах справи доказів відповідачу за договором № 44-17 від 17.01.2018 року було сплачено 1800 грн. авансу позивачем та 16700 грн. АТ «ОТП Банк» за кредитним договором № від 17.01.2018 року, а всього 18500 грн., а тому вказана сума і підлягає поверненню відповідачем позивачу, тобто, підлягає до стягнення.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції - до зміни в частині визначення суми, що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, яку необхідно зменшити з 19538 грн. до 18500 грн. В решті частини рішення суду необхідно залишити без змін.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представником відповідача було заявлено клопотання про застосування щодо спірних правовідносин наслідків спливу строку позовної давності, яке не підлягає до задоволення із наступних підстав.

Пунктом 4 частини 2 статті 258 ЦК України передбачено, що до вимог у зв`язку із недоліками проданого товару застосовується позовна давність в один рік.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Частинами 1, 6 статті 367 передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно висновку Верховного Суду України, сформульованого у постановах від 30 вересня 2015 року у справі № 6-780цс15 та від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17, суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування позовної давності.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 200/11343/14-ц, той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції (постанова).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 приймав участь в розгляді справи в суді першої інстанції, та під час розгляду справи в місцевому суді він не заявляв про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строку позовної давності, тому суд апеляційної інстанції не приймає та не розглядає нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, а саме заяву про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строку позовної давності.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частинами 1, 6 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи вбачається, що під час подання апеляційної скарги відповідачем ОСОБА_2 сплачено судовий збір в сумі 2305,20 грн.

У зв`язку з тим, що колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині визначення суми, що підлягає до стягнення, зменшивши її на 1038 грн. (19538 грн. - 18500 грн.), вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 задоволено на 5 % (1038 грн. *100 % / 19538 грн.). Оскільки позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, апелянту ОСОБА_2 слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 115,26 грн. (2305,20 грн. * 5 % / 100 %) сплаченого ним судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24.07.2019 року.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживача, стягнення коштів, змінити в частині визначення суми, що підлягає до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , зменшивши її з 19538 гривень до 18500 гривень.

В решті рішення суду залишити без змін.

Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 115 гривень 26 коп. сплаченого ним судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 липня 2019 року у даній справі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах викладених в статті 389 ЦПК України.

Судді Н.І. Гончар

Б.Б. Вініченко

Т.Л. Фетісова

Повний текст постанови складено 07 листопада 2019 року.