Справа № 521/5558/19
Провадження 2/521/2679/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Бобуйка І.А.,

за участі секретаря судового засідання Коновалової К.О.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні заяву представника акціонерного товариства «Одесаобленерго» - Дзиговської Світлани Миколаївни про закриття провадження у справі №521/5558/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Одесаобленерго» про відновлення електропостачання,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

16.04.2019 року представник АТ «Одесаобленерго» - Дзиговська С.М. подала до суду заяву про закриття провадження у справі №521/5558/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Одесаобленерго» про відновлення електропостачання, посилаючись на наступні обставини.

Представник відповідача стверджує, що позовні вимоги у даній справі ґрунтуються на положеннях договору про постачання електричної енергії № 2302 Ц від 14.07.2005 р., укладеного між постачальником електричної енергії та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 Пунктом 9.5 вказаного договору передбачено, що цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на термін до 31 грудня 2005 р. Даний договір уважається продовженим щорічно, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення дії або перегляду його умов. Між сторонами позивачем та відповідачем договір про постачання електричної енергії №2302Ц переукладався в новій редакції від 11.03.2010 р. Споживачем за умовами вказаного договору є також фізична особа підприємець - ОСОБА_1 При цьому, одним із об`єктів енергопостачання за умовами договору № 2302Ц є «нежитлове приміщення - магазин» за адресою: АДРЕСА_1, додаток № 2.1. до Договору.

Представник відповідача зазначає, що у відносинах з АТ «Одесаобленерго» за договором № 2302Ц позивач визначився не тільки зі своїм статусом як сторони договору - фізична особо-підприємець, а й з ціллю використання електричної енергії, зокрема для потреб господарської діяльності на об`єкті за адресою: АДРЕСА_1 , а як наслідок за наявності порушеного права, що виникло з господарських відносин, а саме з господарсько - правової угоди, такий спір підлягає розгляду у порядку господарського судочинства, тому представник позивача просить про закриття провадження у порядку цивільного судочинства.

07.05.2019 року представник позивача - ОСОБА_2 у судове засідання з`явився, проти закриття провадження у справі заперечував.

Представник відповідача - Дзиговська С.М. у судове засідання з`явилась, заяву про закриття провадження у справі підтримувала та просила задовольнити.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява про закриття провадження по справі підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

У рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безимянная проти Росії» (заява № 21851/03) ЄСПЛ наголосив, що «погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту».

Відповідно до положень ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до вимоги ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 20 ГПК України встановлено справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи а (або) фізичні особи - підприємці.

Таким чином, критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Згідно зі статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть особи зазначені у статті 4 цього Кодексу (юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування).

Статтею 48 ЦПК України передбачено, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Судом встановлено, що позовні вимоги у вищевказаній справі ґрунтуються на положеннях договору про постачання електричної енергії № 2302 Ц від 14.07.2005 р., укладеного між постачальником електричної енергії АТ «Одесаобленерго» та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 Пунктом 9.5 вказаного договору передбачено, що договір № 2302Ц набирає чинності з дня його підписання і укладається на термін до 31 грудня 2005 р. Договір уважається продовженим щорічно, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення дії або перегляду його умов.

Судом встановлено, що між сторонами позивачем та відповідачем договір про постачання електричної енергії № 2302Ц переукладався в новій редакції від 11.03.2010 р. Споживачем за умовами вказаного договору є фізична особа - підприємець ОСОБА_1

Судом встановлено, що одним із об`єктів енергопостачання за умовами договору №2302Ц є «нежитлове приміщення - магазин» за адресою: АДРЕСА_1 , додаток № 2.1. до договору №2302Ц.

Судом встановлено, між сторонами велась переписка, відповідно до якої позивач - ОСОБА_1 визначав себе не як фізична особа, а як фізична особа - підприємець, даний факт підтверджується матеріалами справи, зокрема: Актом-вимогою № 6009415 від 01.03.2019 за договором № 2302 року, де зазначено найменування споживача - «ФОП ОСОБА_1 », листом, що адресований начальнику Центрального РЕМ АТ «Одесаобленерго» Дорошенку О.А., щодо договору №2302, від фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 від 13.03.2019 року та відповіддю на цей лист від 18.03.2019 року (Вих. №110/03-235) від заступника начальника Центрального РЕМ АТ «Одесаобленерго» В.Л. Чирки, що була адресована фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1

Згідно з частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Також, згідно інформації, що надана з Витягу з Єдиного державному реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань позивач зареєстрований як фізична особа - підприємець у встановленому ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» порядку.

Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулювання відносин, пов`язаних з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею - продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам визначаються ЗУ «Про ринок електричної енергії».

При цьому, Правила роздрібного ринку електричної енергії, затверджені постановою НКРЕКП від 14.03.2018 р. № 312, які набрали чинність з 11 червня 2018 р., розмежовують фізичну особу як побутового споживача і фізичну особу, яка у правовідносинах не є побутовим споживачем.

Відповідно до пункту 1.1.2 Правил побутовий споживач - це фізична особа, яка використовує електричну енергію для задоволення власних побутових потреб, що не включають професійну та/або господарську діяльність, на підставі відповідного договору з учасником ринку, у тому числі за договором постачання електричної енергії споживачу.

Стаття 1 ЗУ «Про ринок електричної енергії» наводить визначення не побутовий споживач - це фізична - особа підприємець або юридична особа, яка купує електричну енергію, що не використовується нею для власного побутового споживання.

Побутовим споживанням в розумінні 1.1.2 Правил споживання (використання) електричної енергії для задоволення умов постійного або тимчасового проживання та/або перебування фізичних осіб на об`єкті побутового споживача, включаючи прибудинкову (присадибну територію), у тому числі для індивідуального будівництва (реконструкції) об`єктів приватного домогосподарства, крім потреб підприємницької, господарської діяльності.

Судом встановлено, що у відносинах з АТ «Одесаобленерго» за договором №2302Ц позивач визначився не тільки зі своїм статусом як сторони договору - фізичною особою підприємцем, а й з ціллю використання електричної енергії, зокрема для потреб господарської діяльності на об`єкті за адресою: АДРЕСА_1 , а як наслідок за наявності порушеного права, що виникло з господарських відносин, а саме з господарсько - правової угоди, такий спір підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

Таким чином, враховуючи характер спірних правовідносин, зокрема те, що позивач у спірних правовідносинах виступає не як фізична особа, а як фізична особа - підприємець дійсна справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а як наслідок справа підлягає закриттю з урахуванням п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України

Отже, на підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку про необхідність закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Одесаобленерго» про відновлення електропостачання у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ. У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Отже, ОСОБА_1 необхідно звернутися з даним спором до суду в порядку господарського судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 1 ЗУ «Про ринок електричної енергії», ст.ст. 15, 16, 19, 48, 260, 263, 255, 256 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Заяву представника акціонерного товариства «Одесаобленерго» - Дзиговської Світлани Миколаївни про закриття провадження у справі №521/5558/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Одесаобленерго» про відновлення електропостачання - задовольнити.

Закрити провадження у справі №521/5558/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Одесаобленерго» про відновлення електропостачання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду виготовлений 10.05.2019 року.

Суддя І.А. Бобуйок