ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 637/481/19 Головуючий суддя І інстанції Островська Н. І.
Провадження № 22-ц/818/3808/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають із договорів споживчого кредиту
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 23 травня 2019 року, ухвалене у складі судді Островської Н.І., по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2019 року Позивач, Аакціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», звернувся до суду з вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором кредиту.

Як підставу позову зазначено, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписала заяву б/н від 20.08.2013, згідно якій отримала кредит у розмірі 4 300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на сайті www.privatbank.ua складає між нею і Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. В порушення умов договору та вимог закону відповідач зобов`язання належним чином не виконала, в зв`язку з чим станом на 31.03.2019 має заборгованість у розмірі 51 377,38 гривень, яка складається з наступного: 0,00 гривень заборгованість за тілом кредиту; 5 459,32 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 гривень заборгованість за нарахованими відсотками; 39 945,33 гривень нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 3 050,00 гривень нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 гривень; 500,00 гривень штраф (фіксована частина); 2 422,73 гривень штраф (процентна складова). Представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість за договором від 20.08.2013 у розмірі 51 377,38 гривень та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921,00 гривень.

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 23 травня 2019 року задоволено позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за договором від 20.08.2013 року у розмірі 51 377,38 гривень, судовий збір у розмірі 1 921,00 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування скарги зазначено, що вона позовні вимоги не визнавала та не визнає. Вказала, що при написанні заяви про розгляді справи за її відсутності та визнання позову вона перебувала в стресовому стані та не усвідомлювала значення своїх дій.

Послалась на те, що проценти за кредитом мають нараховуватись за ставкою 30% річних, оскільки банком неправомірно було її підвищено. Надала свій розрахунок.

Вважає, що вона у повному обсязі виконала зобов`язання перед банком.

Зазначила, що розмір неустойки є завищеним та має бути зменшеним за рішенням суду.

Послалась на те, що стягнення пені та штрафів є покладенням на позичальника подвійної відповідальності за невиконання кредитних зобов`язань.

Зауважила, що банком не було надано відомостей про видані картки, їх строк дії.

Учасники справи не скористались правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до норми ч. 3 ст. 360 ЦПК України.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідачки, за відсутності представника банку, належним чином повідомленого про розгляд справи, що не перешкоджає її розгляду згідно із положенням ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої відповідає не у повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 20.08.2013, згідно якій отримала кредит у розмірі 4 300,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а. с. 9).

Суд першої інстанції також вважав встановленим, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на сайті www.privatbank.ua складає між нею і Банком Договір про надання банківських послуг, укладений у передбаченому ч. 1 ст. 634 ЦК України порядку, згідно якому договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За правилами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно наведений у ст. 207 ЦК України вимог до письмової форми правочину правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

При цьому суд першої інстанції не звернув уваги, що у справі відсутні належні, допустимі та достатні докази, що сторони уклали договір кредиту шляхом приєднання на умовах, які зазначені у наданих позивачем до суду Умовах і Правилах, а також Тарифах, які не містять підпису відповідача.

У справі є заява відповідача про те, що вона просить позивну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором слухати у її відсутність. Позовні вимоги на суму 51377,38 грн. визнає у повному обсязі і не заперечує проти задоволення позову (а. с. 44).

Як пояснила позивач під допиту в якості свідка, вона написала цю заяву під диктовку працівника суду, під час написання цієї заяви вона не розуміла наслідки визнання позову, оскільки перебувала у стресовому стані, пов`язаною із недавньою втратою двох своїх дітей.

Згідно зі ст. 206 ЦПК України

1. Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

2. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

3. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

4. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

5. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

При цьому у справі відсутні відомості, що суд першої інстанції відповідно до ч. 2 ст. 206 ЦПК України роз`яснив відповідачці наслідки визнання позову. З урахуванням того, що визнання позову відповідачкою боргу не було свідомим, а у справі відсутні інші належні і допустимі докази укладення договору кредиту та наявність у відповідачки боргу на заявлену у позові розмірі, колегія суддів не вбачає достатніх підстав брати до уваги визнання відповідачем позову.

Надана банком на підтвердження укладення договору кредиту анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку не містить ані кредитної ставки, ані зобов`язання повернення кредиту та строку користування кредитом (а. с. 9).

Долучений до матеріалів справи витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового кредиту» не містить підпису відповідача про те, що вона з ними ознайомилася при підписанні анкети-заяви, або погодилась з ними після її підписання (а. с. 10, 11-25).

Статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Таким чином, позивач всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України щодо обов`язку доведення тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог свого позову, не надав до суду належних, допустимих і достатніх доказів, що між сторонами відповідно до ст.ст. 634, 1054 ЦК України був укладений кредитний договір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції не звернув уваги, що Банк не надав достатніх доказів, що саме вказані Тарифи і Умови та Правила надання банківських послуг мала на увазі відповідач, коли підписувала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, які передбачають нарахування штрафних санкцій та відсотків за користування кредитом. Тому не можна вважати їх складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновки суду першої інстанції про те, що підписавши анкету-заяву позивачка підтвердила, що вона ознайомилася і погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, всупереч наведеній нормі ст. 89 ЦПК України не ґрунтуються на належним чином досліджених доказах у їх сукупності.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд апеляційної інстанції вважає, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, у даному випадку наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з відповідача суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 5459,32 грн.

У задоволенні позову в іншій частині необхідно відмовити, за недоведеністю.

При цьому відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України колегія суддів при виборі і застосуванні до спірних правовідносин наведених у ст.ст. 207, 634, 1054 ЦК України норм права суд апеляційної інстанції враховує висновки щодо їх застосування, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 в аналогічній за обставинами справі № 342/180/17-ц.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи; ухвалив рішення при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, внаслідок чого порушив норми матеріального і процесуального права, то відповідно до пп. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує оскаржене рішення суду у частині стягнення пені та штрафів та ухвалює нове рішення у цій частині про відмову у задоволенні позову, та зміні рішення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає перерахунку пропорційно до розміру задоволених позовних вимог сума відшкодування сплаченого позивачем судового збору.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 23 травня 2019 року змінити.

Зменшити розмір стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Кириківка В-Писарівського району Сумської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д, , рахунок № НОМЕР_2 , МФО: 305299) заборгованості за договором від 20.08.2013 до 5459 (п`ять тисяч чотириста п`ятдесят дев`ять) гривень 32 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 204 (двісті чотири) гривні 20 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 19 листопада 2019 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії П.В. Кісь.

О.М. Хорошевський.