ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1943/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

розглянув без повідомлення учасників справи справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 вересня 2019 року, суддя Карплюк О.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

встановив:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позовної заяви зазначила, що під час перебування у шлюбі з ОСОБА_2 у них народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У зв`язку з тим, що відповідач не допомагає в утриманні їх спільної дитини, хоча має таку можливість, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку та аліменти на її користь на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 до досягнення останнім повноліття у розмірі 2000 грн. та 3000 грн. відповідно.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 вересня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду із позовом та до досягнення дитиною повноліття та стягнуто на користь позивача аліменти у розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду із позовом та до досягнення дитиною трирічного віку.

В апеляційній скарзі позивач просила скасувати рішення суду в частині розміру присуджених на її користь аліментів. В обґрунтування своїх доводів вказала, що судом не взято до уваги фактичне часткове визнання позову відповідачем.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 28 серпня 2011 року (а.с.6). Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Обґрунтовуючи своє рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач матеріальної допомоги на утримання сина та дружини не надає, має нерегулярний, мінливий дохід.

Зазначене рішення не в повній мірі відповідає нормам процесуального права та підлягає зміні з огляду на наступне.

З матеріалів вбачається, що син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з матір`ю (а.с.7) та перебуває на її утриманні. Відповідачем у справі 10 липня 2019 року подано до суду клопотання, у якому він зазначив, що не заперечує щодо стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання дитини в розмірі 2500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття та на утримання матері до досягнення дитиною трьох річного віку у розмірі 1500 гривень (а.с.15).

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. (ч. 4 ст. 206 ЦПК України).

Відповідно до ч. 6 ст.263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Судом першої інстанції вказаних положень не дотримано, не взято до уваги клопотання відповідача, у якому останній фактично визнав позов частково (а.с.15).

Разом з тим, відповідно до ч. 2 Постанови пленуму ВСУ від 18.12.2009 N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини також зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» від 01 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, що воно дає стороні можливість оскаржити його та отримати його обґрунтований перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвіссарі проти Фінляндії» від 27 вересня 2001 року).

Зазначене положення також міститься у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хаджинастасиу проти Греції», у якому зазначено, що національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію.

Судом першої інстанції зазначених положень не дотримано, оскільки у тексті оскаржуваного рішення та в матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо підтверджень обставин, які суд вважав встановленими, а саме те, що відповідач має нерегулярний та мінливий дохід, відтак рішення суду в цій частині не вмотивоване.

Відповідно ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 2 ст. 200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідач, подаючи до суду першої інстанції клопотання про часткове визнання позову, фактично погодився з позовними вимогами у певній частині та підтвердив свою можливість надання утримання в розмірі 2500 гривень на користь матері щомісячно до досягнення сином ОСОБА_6 повноліття та на утримання матері до досягнення дитиною трьох річного віку у розмірі 1500 гривень.

Враховуючи вищевикладене, незважаючи на те, що суд вірно встановив обов`язок відповідача сплачувати аліменти на користь позивача, суд необґрунтовано визначив їх розмір, таким чином рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 вересня 2019 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2500 грн. щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 червня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на її утримання в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 13 червня 2019 року та до досягнення сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 18 листопада 2019 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова