Справа №173/1198/19
Провадження №2/173/806/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого - судді Петрюк Т.М.

При секретареві - Рудовій Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Дмитрівська сільська рада Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування -

ВСТАНОВИВ:

08.05.2019 року до суду звернулася позивач ОСОБА_1 , з позовом про визнання права власності в порядку спадкування до відповідача Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Дмитрівська сільська рада Верхньодніпровського району Дніпропетровської області

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10.05.2019 року відкрите провадження у справі. Справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні без виклику сторін на 06.08.2019 року. В якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залучено ОСОБА_2 .

Відповідач в установлений строк відзиву на позовну заяву не надав.

Треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору письмові пояснення суду не надали.

Згідно поданої позовної заяви позивач просить визнати за нею право власності на земельну частку (пай) площею 7.470 га., в межах згідно з планом, розташованої на території Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту про право приватної серії НОМЕР_1 , виданого 19.11.2002 року Верхньодніпровською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області, згідно розпорядження голови № 317-р від 22.10.2002 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилаються на наступне: її матір, ОСОБА_3 , на підставі Державного акту про право приватної серії НОМЕР_1 , виданого 19.11.2002 року Верхньодніпровською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області, згідно розпорядження голови Верхньодніпровської районної державної адмінстрації № 317-р від 22.10.2002 року, отримала в особисту приватну власність земельну ділянку площею 7.470 га., в межах згідно з планом, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на землях Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області

ІНФОРМАЦІЯ_1 року її мати ОСОБА_3 . померла. На час своєї смерті ОСОБА_3 , проживала в м. Вільногірську Дніпропетровської області. За місцем смерті ОСОБА_4 ,. відкрилась спадщина, яка складається в тому числі і з земельної ділянки (паю) площею 7.470 га., в межах згідно з планом, розташованої на території Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області .

Крім неї спадкоємцем за законом першої черги є її сестра ОСОБА_2 , яка своєю завою до нотаріуса від 06.06.2018 року відмовилась від своєї частки в спадковому майні на її користь.

04.10.2018 року вона звернулась до приватного нотаріуса Вільногірського міського нотаріального округу Савельєвої Г.В., із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Проте, постановою приватного нотаріуса Вільногірського міського нотаріального округу від 04.10.2018 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вищевказану земельну ділянку, що й стало підставою звернення до суду.

Справа розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін.

Відповідач в установлений строк надав заяву про визнання позовних вимог.

Треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору письмових пояснень суду не надали.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Факт родинних відносин між позивачкою та померлою підтверджується копіями свідоцтв про народження та про укладення шлюбу.

Після смерті ОСОБА_3 , відкрилась спадщина, в тому числі і на земельну ділянку (пай) площею 7.470 га., в межах згідно з планом, розташованої на території Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту про право приватної серії НОМЕР_1 , виданого 19.11.2002 року Верхньодніпровською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області, згідно розпорядження голови Верхньодніпровської районної державної адмінстрації № 317-р від 22.10.2002 року.

Після смерті ОСОБА_3 , позивач звернулася до приватного нотаріуса Вільногірського міського нотаріального округу, із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Проте, постановою приватного нотаріуса Вільногірського міського нотаріального округу від 04.10.2018 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначену вище земельну ділянку в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вищевказану земельну ділянку, що підтверджується копією постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК - право власності вважається набутим правомірним, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , за життя була власником земельної ділянки площею 7.470 га., в межах згідно з планом, розташованої на території Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією Державного акту про право приватної на землю серії НОМЕР_1 , виданого 19.11.2002 року Верхньодніпровською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області, згідно розпорядження голови № 317-р від 22.10.2002 року .

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 - право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами ( зі збереженням її цільового призначення) при підтверджені цього права спадкодавця державним актом про право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_3 була власником земельної ділянки (паю) площею 7.470 га., в межах згідно з планом, розташованої на території Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, так як на її ім`я був виготовлений Державний акт, який посвідчував її право власності на спадкову земельну ділянку, копія якого надана суду.

Підстави припинення права власності передбачені ст. 346, 378 ЦК України, ст. 140 ЗК України, але ці норми не містять таку правову підставу припинення права власності, як не отримання (втрата) правовстановлюючого документа.

Таким чином зазначена вище земельна ділянка входить до складу спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Судом встановлено, що позивач є донькою померлої та спадкоємцем за законом першої черги, що підтверджується копією свідоцтва про народження, та копією свідоцтва про укладення шлюбу.

Відповідно до ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємці за законом чи за заповітом мають право прийняти спадщину або не прийняти її.

Позивач є спадкоємцем за законом першої черги, бажає прийняти спадщину після померлої матері ОСОБА_3 , і подала заяву про видачу позивачці свідоцтва про право на спадщину.

Другий спадкоємець за законом першої черги, сестра позивачки ОСОБА_2 , подала приватному нотаріусу Вільногірського міського нотаріального округу Савельєвій Г.В,, заяву про відмову від своєї частки у спадщині на користь позивачки. Інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не звертались, що підтверджується матеріалами спадкової справи.

Враховуючи, що позивач є дочкою померлої, тобто спадкоємцем першої черги, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги у відповідності із обраним позивачем способом захисту порушених прав, який передбачений нормами ЦК України та з яким погоджується суд, та визнати за спадкоємцем ОСОБА_1 , право власності на земельну ділянку (пай) площею 7.470 га., в межах згідно з планом, розташованої на території Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в загальній сумі 768.40 грн., суд вважає за можливе покласти на позивача так як судом не встановлено вини відповідача, щодо порушення прав позивача, а необхідність звернення до суду виникла в зв`язку з неналежним зберіганням правовстановлюючого документу.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, треті особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Дмитрівська сільська рада Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на земельну ділянку (пай), площею 7.470 га., в межах згідно з планом, розташованої на території Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Понесені позивачами судові витрати в загальній сумі 768.40 грн., покласти на позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення. Відповідно до п. 15.5 розділу ХШ Перехідні положення ЦПК України апеляційна скарга подається через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність із редакцією Цього кодексу

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасники справи, яким копія рішення не була вручена у день його проголошення або складання, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідної копії рішення суду

Повний текст рішення виготовлений 06 серпня 2019 року

Суддя Петрюк Т.М.

Зареєстроване: 06.08.2019 року

Оприлюднене: 07.08.2019 року

Дата набрання законної сили: 06.09.2019 року