Постанова

Іменем України

24 липня 2019 року

м. Київ

справа № 317/1655/16-ц

провадження № 61-18270св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представники позивача: Сафір Федір Олегович , Якушев Сергій Олександрович ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

представник відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 , подану представником - ОСОБА_4 , на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 06 грудня 2016 року у складі судді Громової І. Б. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 09 березня 2017 року у складі колегії суддів: Бєлки В. Ю., Онищенка Е. А., Воробйової І. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 31 жовтня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 15 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_3 свої зобов`язання за кредитним договором своєчасно та належним чином не виконував, у результаті чого станом на 29 лютого 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 42 717 грн 43 коп., яка складається з: 14 140 грн - заборгованості за кредитом; 25 184 грн 71 коп. - заборгованості за процентами за користування кредитом, 882 грн 37 коп. - заборгованості за пенею та комісією, 500 грн - штрафу (фіксована частина), 2 010 грн 35 коп. - штрафу (процентна складова).

Ураховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 42 717 грн 43 коп. та понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 06 грудня 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 31 жовтня 2011 року у розмірі 42 717 грн 43 коп. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_3 належним чином не виконував умови кредитного договору, у зв`язку з чим у позичальника утворилась заборгованість у розмірі 42 717 грн 43 коп., яка підлягає стягненню на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

Короткий зміст ухвали апеляційного суду

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 09 березня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилено. Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 06 грудня 2016 року залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив із того, що ОСОБА_3 належним чином не виконував умови зазначеного кредитного договору, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову та стягнення з позичальника на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за договором кредиту. При цьому апеляційний суд не прийняв до уваги доводи відповідача щодо пропуску позивачем позовної давності, оскільки картка діє до останнього дня червня 2017 року, отже строк позовної давності на момент звернення до суду не сплив.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 в особі представника - ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати указані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк».

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними, необґрунтованими й такими, що ухвалені з неправильним застосуванням норм чинного законодавства. Посилався на те, що суди першої та апеляційної інстанцій не встановили належним чином обставини справи, не звернули уваги та не перевірили його доводи про те, що кредитний договір від 31 жовтня 2011 року він не підписував, кредитні кошти за вказаним договором не отримував. Також зазначив про безпідставну відмову суду про застосування позовної давності, оскільки платіжну картку йому було видано 31 жовтня 2011 року на один рік, тому строк позовної давності сплив 31 жовтня 2015 року. Крім того, при ухваленні рішення суд апеляційної інстанції не врахував позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 11 березня 2015 року № 6-16цс15, відповідно до якої якщо Умови та Правила не містять підпису, то такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано із Запорізького районного суду Запорізької області зазначену цивільну справу.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 липня 2018 року справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до розгляду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2019 року касаційне провадження у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором (справа № 317/1655/16-ц) за касаційною скаргою ОСОБА_3 , поданою представником - ОСОБА_4 , на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 06 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 09 березня 2017 року зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5 (справа № 754/13763/15-ц) за касаційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року заяву акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») задоволено, прийнято відмову АТ КБ «ПриватБанк» від касаційної скарги на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20 квітня 2016 року. Касаційне провадження у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості - закрито.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року поновлено касаційне провадження у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_3 , поданою представником - ОСОБА_4 , на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 06 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 09 березня 2017 року.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково. Рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 14 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 серпня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 18 лютого 2011 року у розмірі 5 071 грн 87 коп. - процентів за користування кредитними коштами та 16 059 грн - пені за порушення умов кредитного договору скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення про відмову у позові. В іншій частині рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 14 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 серпня 2017 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 липня 2019 року поновлено касаційне провадження у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_3 , поданою представником - ОСОБА_4 , на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 06 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 09 березня 2017 року.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 31 жовтня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 15 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Підпис ОСОБА_3 на анкеті-заяві свідчить про добровільне волевиявлення відповідача укласти договір з ПАТ КБ «ПриватБанк» та отримати кредитні кошти, крім того, в анкеті-заяві зазначено, що клієнт банку ознайомлений з Умовами та Правилами надання кредиту.

Кредитна картка ОСОБА_3 була активована за допомогою мобільного телефону відповідача шляхом відправки коду авторизації. Номер телефону вказував особисто ОСОБА_3 і авторизацію здійснював також особисто.

Банк свої зобов`язання за указаним кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав ОСОБА_3 кредит у розмірі, встановленому договором, видав платіжну картку та відкрив картковий рахунок.

ОСОБА_3 свої зобов`язання за указаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 29 лютого 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 42 717 грн 43 коп., яка складається з: 14 140 грн. - заборгованості за кредитом; 25 184 грн 71 коп. - заборгованості за процентами за користування кредитом, 882 грн 37 коп. - заборгованості за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина), 2 010 грн 35 коп. - штраф (процентна складова).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_3 , подана представником - ОСОБА_4 , підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_3 ПАТ КБ «ПриватБанк» було дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Отже, рішення судів попередніх інстанцій з підстав, передбачених статтею 412 ЦПК України, необхідно скасувати в частині стягнення 25 184 грн 71 коп. - заборгованості за процентами за користування кредитом, 882 грн 37 коп. - заборгованості за пенею та комісією, 500 грн - штрафу (фіксована частина), 2 010 грн 35 коп. - штрафу (процентна складова) та відмовити у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Крім того, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 31 жовтня 2011 року у вигляді анкети - заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку ПАТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Верховний Суд погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновками якого в цій частині погодився й апеляційний суд, обґрунтовано зазначив про наявність правових підстав для стягнення у примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 14 140 грн.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії Першої судової палати суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 , подану представником - ОСОБА_4 , задовольнити частково.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 06 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 09 березня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 31 жовтня 2011 року у розмірі 25 184 грн 71 коп. - заборгованості за процентами за користування кредитом, 882 грн 37 коп. - заборгованості за пенею та комісією, 500 грн - штрафу (фіксована частина), 2 010 грн 35 коп. - штрафу (процентна складова) скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові.

В іншій частині рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 06 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 09 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта