Справа № 209/2087/19
Провадження № 2/209/1103/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбари Г.А.

за участі: секретаря Міханько К.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

третьої особи - ОСОБА_2 та його представника - адвоката Швець М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначила, що рішенням виконавчого комітету міської ради м. Дніпродзержинська від 05 лютого 1993 року їй, позивачці, та її сім`ї у складі: сина ОСОБА_6 дочки ОСОБА_6 та дочки ОСОБА_7 , була надана в користування квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Вони всі були зареєстровані у квартирі, а вона, позивачка, була визнана відповідальним наймачем квартири. Дочка ОСОБА_7 , яка є інвалідом з дитинства, перебуває у Володимирському психоневрологічному інтернаті Томаківського району Дніпропетровської області, і тому у 1998 році вона була знята з реєстрації по вказаній квартирі. Інша дочка ОСОБА_6 у 2008 році також знялася з реєстраційного обліку по квартирі. Син ОСОБА_2 03 червня 2005 року зареєстрував шлюб з відповідачем ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народився син ОСОБА_3 , який без її, позивачки, відома, був зареєстрований у квартирі по АДРЕСА_1 . Після народження дитини син, його дружина та онук ОСОБА_8 мешкали у спірній квартирі декілька місяців, а потім переїхали проживати за місцем реєстрації ОСОБА_2 до квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Під час спільного проживання із сім`єю сина у спірній квартирі, вона не була членом їх сім`ї і не вела з ними спільне господарство. У 2017 році ОСОБА_2 повернувся проживати за місцем реєстрації до квартири по АДРЕСА_1 . Його дружина та малолітній син до спірної квартири не повернулися і до теперішнього часу малолітній онук ОСОБА_8 мешкає у квартирі своєї матері ОСОБА_2 , якій належить частка квартири за адресою: АДРЕСА_2 . На цей час у квартирі по АДРЕСА_1 зареєстровані вона, позивачка, її син ОСОБА_2 та онук ОСОБА_3 Те, що малолітній онук ОСОБА_9 не мешкає у спірній квартирі з 2009 року підтверджується актами КП КМР «УКОЖФ» про непроживання від 15 лютого 2019 року та від 03 травня 2019 року. Факт постійного проживання дитини по АДРЕСА_2 підтверджується довідкою КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 37 «Веселка» КМР. З 2015 року він є учнем КЗ КМР «Середня загальноосвітня школа № 40», яка знаходиться в межах фактичного місця проживання дитини. Вона ніколи не перешкоджала онуку ОСОБА_10 мешкати у спірній квартирі, і ніяких заяв від його матері ОСОБА_2 Батьки малолітнього онука ОСОБА_11 не сплачують комунальні послуги, які припадають на долю онука, який зареєстрований, але не мешкає у квартири. Посилаючись на ст. 47 Конституції України, пункти 1 та 2 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, п.9 Постанов Пленуму Верховного Суду УРСР від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», постанову Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі № 6-60цс12, правову позицію Верховного Суду України, що викладена у постанові від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц, статті 64, 71, 72 ЖК України, просить суд визнати малолітнього ОСОБА_3 , таким що втратив право користування житлом у спірній квартирі.

Третя особа ОСОБА_2 надав заперечення (відзив) на позовну заяву (а.с. 49-51), де зазначила, що вона заперечує проти позову у повному обсязі і вважає, оскільки викладені позивачем факти не відповідають фактичним обставинам справи та чинному законодавству України. Посилаючись на ст. 29 ЦК України, ст. 3 Сімейного кодексу України, постанову Верховного Суду України у справі № 759/19394/15-ц, провадження № 61-9128св18, вважає, що його малолітній син ОСОБА_9 належить до сім`ї обох батьків, тобто, як до сім`ї матері - відповідача у справі, так і до його сім`ї, як батька дитини. Він, ОСОБА_2 , зареєстрований та проживає у квартирі по АДРЕСА_1 . Вони припинили спільне проживання з відповідачкою у 2017 року, але їх десятирічний син ОСОБА_8 не може самостійно обирати місце проживання. Вони з відповідачкою вирішили, що син після припинення їх стосунків залишиться зареєстрованим разом з ним у спірній квартирі, але фактично у будні дні буде проживати разом з відповідачкою, оскільки школа, де навчається син, знаходиться ближче до її місця проживання, а у вихідні дні та під час шкільних канікул, а іноді у будні дні син ОСОБА_8 буде знаходитися разом з ним за його місцем проживання та реєстрації. Така домовленість між ним та відповідачкою була досягнута з урахуванням інтересів дитини, її самопочуття, оскільки припинення їх шлюбних відносин могло негативно вплинути на психоемоційний стан сина. Крім того, між ним та відповідачкою не виникало ніяких суперечок щодо утримання та виховання сина. Малолітній син ОСОБА_8 дійсно тимчасово відсутній у спірній квартирі, але з поважних причин і не більше, ніж шість місяців, оскільки мешкає як з ним, так і з відповідачкою. Просить відмовити позивачу в задоволенні її позову.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується листом начальника служби у справах дітей Маркової Л.Л..

Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 2 ст. 211, п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу у судовому засіданні за відсутності представника Служби у справах дітей.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 у вступному слові стисло виклала зміст та підстави своїх позовних вимог щодо предмету позову та надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Також пояснила суду, що вона бажає виписати малолітнього онука ОСОБА_11 , бо вона вимушена сплачувати за нього комунальні послуги, оскільки вона сплачує за вивіз побутових відходів та за газ відповідно до кількості зареєстрованих у квартирі осіб. Квартира по АДРЕСА_1 , має три житлові кімнати та була виділена на неї та її трьох дітей: сина та двох дочок. Квартира не приватизована. Син ОСОБА_2 , який разом з нею зареєстрований та мешкає у квартирі, надає кошти на оплату комунальних послуг в розмірі 1/3 частини від загальної їх вартості. Останній раз онук ОСОБА_9 приходив до квартири в серпні 2019 року, але ночувати не залишався.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 у вступному слові заперечувала проти позову та надала пояснення про те, що вона перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вона з 2005 року, тобто ще до реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 , мешкала за місцем реєстрації чоловіка у квартирі по АДРЕСА_1 і залишилися проживати в ній після реєстрації шлюбу. Коли народився син ОСОБА_8 , він був зареєстрований у цій квартирі за місцем проживання свого батька ОСОБА_2 . Ще рік після народження дитини вони з чоловіком та сином мешкали у спірній квартирі. Через те, що її брат ОСОБА_13 отримав тяжку травму та його повністю паралізувало, вони з чоловіком ОСОБА_2 та сином ОСОБА_14 переїхали проживати до квартири по АДРЕСА_2 , де постійно мешкає брат, за яким вона здійснює догляд, бо він потребує постійного стороннього догляду. Вона офіційно призначена його опікуном та отримує відповідну соціальну допомогу. У 2017 року чоловік ОСОБА_2 повернувся проживати до спірної квартири за своїм місцем реєстрації, а вона з сином ОСОБА_14 та братом залишилася проживати у її квартирі по АДРЕСА_2 . Малолітній син ОСОБА_8 навчається у 5-в класі СЗШ № 40, мешкає з нею, але приходить і до батька та інколи залишається ночувати у спірній квартирі. Вони з чоловіком бажають, щоб син мав зареєстроване місце проживання разом із своїм батьком у спірній квартирі. Їй відомо, що ОСОБА_15 допомагає своїй матері ОСОБА_1 оплачувати комунальні послуги за квартиру.

В судовому засіданні третя особа - ОСОБА_2 у вступному слові заперечував проти позову, надав пояснення аналогічні його запереченням проти позову. Також пояснив суду, що він бажає, щоб його малолітній син ОСОБА_8 , 2009 року народження, залишався зареєстрованим разом з ним у квартирі по АДРЕСА_1 , щоб в нього було житло. Син зараз зручніше жити з матір`ю ОСОБА_2 , бо в відвідує СЗШ № 40, що знаходиться біля місця проживання матері. Він сплачує приблизно 50% вартості комунальних послуг за спірну квартиру. Після припинення спільного проживання син залишився проживати разом з дружиною ОСОБА_16 , а зареєстрований у спірній квартирі. Син приходить до нього у спірну квартиру, раз на місяць залишається ночувати, вони інколи разом їздять у відпустку. Відповідачка не заперечує, щоб син ОСОБА_8 приходив до нього. Його сестра ОСОБА_17 , яка не зареєстрована та не мешкає у спірній квартирі, приходить до квартири та краде речі.

Представник третьої особи ОСОБА_2 - адвокат Швець М.В. в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог позивача, оскільки малолітня дитина має право мешкати за місцем проживання батьків і тимчасове проживання дитини з матір`ю є поважною причиною непроживання за місцем реєстрації, і не позбавляє дитину права на житло та права проживати та бути зареєстрованою з батьком за місцем його реєстрації. Малолітній ОСОБА_9 , якому виповнилося 10 років, не може самостійно обрати місце свого проживання.

Вислухавши вступне слово позивача, відповідача, третьої особи ОСОБА_2 та його представника - адвоката Швеця М.В., показання свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , встановивши фактичні обставини, зміст спірних правовідносин та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що рішенням виконавчого комітету міської ради народних депутатів м. Дніпродзержинська № 51 від 05 лютого 1993 року позивачці ОСОБА_1 та її сім`ї із трьох чоловік: сина ОСОБА_2 , та дочок ОСОБА_6 та ОСОБА_7 була виділена квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується ордером на житлове приміщення № 105 (а.с. 13).

Після надання квартири позивачка та члени її сім`ї були зареєстровані у вказані квартирі, що підтверджується особовим рахунком на квартиру, виданим ТОВ «ЄРЦ КП» (а.с. 14).

Також у особовому рахунку на квартиру зазначено, що житлове приміщення складається із трьох житлових кімнат, має загальну площу 74,3 кв.м. та житлову площу 37,7 кв.м., відповідальним наймачем квартири є позивачка ОСОБА_1 .

08 грудня 1998 року з реєстрацій по квартирі була знята дочка позивачки - ОСОБА_7 , а 12 грудня 2008 року - її інша дочка ОСОБА_20 .

18 травня 2009 року у квартирі був зареєстрований малолітній син ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , 2009 року народження, який доводиться позивачці онуком.

Таким чином, на теперішній час у квартирі по АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_1 , її син ОСОБА_2 та її малолітній онук ОСОБА_3 , що крім особового рахунку, підтверджується довідкою про склад сім`ї, виданою ТОВ "ЄРЦ КП" № 1/3392 від 01.02.2019 року (а.с. 15).

Те, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_2 , підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 52).

В позовній заяві позивачка зазначала, а в судовому засіданні стверджувала, що малолітній ОСОБА_9 не мешкає у квартирі по АДРЕСА_1 з 2009 року, фактично проживає разом із своєю матір`ю ОСОБА_2 у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , частка якої належить відповідачці на праві приватної власності. Дитина відвідувала дошкільний навчальний заклад, а потім СЗШ № 40 за місцем свого фактичного проживання. На підтвердження зазначених обставин позивачка надала акти про непроживання ОСОБА_12 від 15 лютого 2019 року, від 03 травня 2019 року, які складені на підставі свідчень її сусідів (а.с. 16, 17), довідку КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 37 «Веселка» КМР від 12 січня 2019 року (а.с. 22) та довідку КЗ «Середня загальноосвітня школа № 40» КМР від 19 червня 2019 року (а.с. 46).

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 не заперечувала, що син ОСОБА_9 після припинення спільного проживання з батьком дитини - ОСОБА_2 , дійсно залишився проживати разом з нею у квартирі по АДРЕСА_2 . Проте, за їх з чоловіком домовленістю, син ОСОБА_8 постійно відвідує свого батька, який зареєстрований та мешкає у спірній квартирі, інколи залишається ночувати у батька.

Третя особа ОСОБА_2 підтвердив показання відповідачки, пояснивши, що малолітній син ОСОБА_8 після припинення їх з дружиною спільного проживання залишився проживати разом з матір`ю, а зареєстрований разом з ним у спірній квартирі. Він бажає, щоб син ОСОБА_8 залишався зареєстрованим разом з ним у квартирі по АДРЕСА_1 , і щоб син мав у спірній квартирі право на проживання. Він постійно спілкується з сином, який приходить до нього у спірну квартиру та інколи залишається ночувати. Заперечує проти зняття сина з реєстраційного обліку по спірній квартирі.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_18 , яка мешкає у квартирі АДРЕСА_3 , та ОСОБА_19 , яка мешкає у квартирі АДРЕСА_4 , підтвердили, що син позивачки - ОСОБА_15 постійно разом з позивачкою мешкає у квартирі по АДРЕСА_1 . Їм відомо, що ОСОБА_21 розійшовся з дружиною і що в нього є син ОСОБА_8 . Приблизно 8-10 років тому назад, у спірній квартирі також мешкали дружина та син ОСОБА_22 .

Крім того, свідок ОСОБА_19 надала показання про те, що ОСОБА_9 постійно у спірній квартирі не мешкає, але приходить до свого батька ОСОБА_22 та до бабусі ОСОБА_23 , чи ночує дитина в квартирі їй невідомо. ОСОБА_15 допомагає утримувати квартиру.

Таким чином, судом встановлено, що малолітній ОСОБА_3 , якому 06 квітня 2019 року виповнилося 10 років, з часу свого народження зареєстрований у спірній квартирі, яка є постійним зареєстрованим місцем проживання його батька ОСОБА_2 . Після припинення шлюбних відносин між батьками, малолітній син ОСОБА_8 , за домовленістю між батьками, залишився проживати разом з матір`ю, а зареєстрований разом з батьком ОСОБА_2 у квартирі по АДРЕСА_1 .

Батько ОСОБА_2 спілкується із сином, який відвідує батька у спірній квартирі та інколи залишається ночувати у батька.

Відповідно до ч.2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Частиною 3 Сімейного кодексу України встановлено, що дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Отже, малолітній ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після припинення між його батьками шлюбних відносин та спільного проживання, залишився як членом сім`ї своєї матері, так і членом сім`ї свого батька - ОСОБА_2 .

Згідно частин 1 та 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

ОСОБА_2 заперечує проти зняття з сина з реєстраційного обліку по спірній квартирі, наполягаючи на тому, що малолітній син ОСОБА_8 має право на проживання та реєстрацію у квартирі, бо в силу свого малолітнього віку не може самостійно обирати своє місце проживання.

При ухваленні решення суд не приймає до уваги посилання позивачки на те, що вона не давала своєї згодо на вселення та реєстрацію в спірній квартирі внука ОСОБА_12 , оскільки в частині 1 ст. 65 ЖК України передбачено, що на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей письмової згоди всіх членів сім`ї не потрібно.

Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутньої особи може бути продовжено наймодавцем, а у разі спору - судом.

Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Оскільки малолітній ОСОБА_9 , в силу свого віку, не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт його непроживання у спірній квартирі обумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення його права користування житлом, яке є постійним зареєстрованим місцем проживання його батька.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, що висловлена у постанові Верховного Суду України від 27 грудня 2018 року у справі с 759/19394/15-ц, провадження № 61-9128св18.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло, і ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не може бути визнаний таким, що втратив прав користування житловим приміщенням у квартирі по АДРЕСА_1 , де постійно зареєстрований та мешкає його батько ОСОБА_2 .

Оскільки позивачці відмовлено в задоволенні позовних вимог, то понесені нею судові витрати у справі з відповідача не присуджуються.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 141, 259, 263-265, 280- 282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Повне рішення складено 07 листопада 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.А. Байбара.