Провадження №2/523/4906/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2019 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді - Малиновського О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Шевчук М.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №15, в м. Одеса, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (далі за текстом СК «АРКС»), яке змінило свою назву з ПрАТ «СК «АХА Страхування», звернулось до суду з позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що ОСОБА_1 05.04.2018р. керуючи транспортним засобом марки «Опель», р/н НОМЕР_1 , порушивши Правила дорожнього руху скоїв зіткнення з автомобілем марки «Хюндай», р/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який було забезпечено договором добровільного страхування № 303450а7о до оферти №124 від 01.02.2017р., укладеного між СК «АРКС» та ОСОБА_3 . За зверненням ОСОБА_3 , на виконання умов договору добровільного страхування, позивачем було сплачено суму страхового відшкодування у розмірі 32 410,23грн. В зв`язку з чим, на думку позивача, до страховика перейшло право вимоги відшкодування шкоди заподіяної винною особою. Добровільно відшкодувати матеріальну шкоду відповідач відмовився. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь СК «АРКС» суму матеріальної шкоди в розмірі 32 410,23грн. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляду справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, направив до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав, просить в їх задоволенні відмовити, посилаючись на те, що матеріалами справи не доведено його вини у вчиненні ДТП, яка мала місце 05.04.2018р. Такі заперечення відповідач ґрунтує з посилання на постанову апеляційного суду Одеської області від 02.11.2018р.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що 04.09.2017р. між ПрАТ «СК «АХА» та ОСОБА_3 укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів у формі заяви-приєднання (акцепт) за №303450а7о до оферти №124 від 01.02.2017р., предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією автомобіля марки «Хюндай», р/н НОМЕР_2 .

05.04.2018р. на вул. Балківська, 84, в м. Одесі на майданчику БЦ «Престиж» сталась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля марки «Хюндай», р/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та автомобіля марки «Опель», р/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1

Факт зіткнення вказаних вище транспортних засобів сторонами по справі не оспорюється.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Хюндай», р/н НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 06.07.2018р. (справа №521/6636/18) ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні ДТП, втім провадження в адміністративній справі було закрито з підстав передбачених п.7 ч.1 ст.247 КУпАП (закінчення строків накладання адміністративного стягнення ст.38 КУпАП).

Отже, враховуючи закриття провадження в адміністративної справі з підстав закінчення строків накладення адміністративного стягнення, предметом судового дослідження в даній цивільній справі є дослідження постанов судів про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, з приводу надання відповідей на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 02.11.2018р. постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 06.07.2018р. було змінено, та виключено з резолютивної частини посилання суду на винуватість ОСОБА_1 у скоєнні ДТП. Разом з тим, мотивувальна частина постанови апеляційного суду, як і постанова суду першої інстанції, містить факт доведеності винуватості ОСОБА_1 у скоєнні ДТП, яке мала місце 05.04.2018р. Суди дійшли висновку, що причино-наслідковим зв`язком між діями ОСОБА_1 та скоєння ДТП є порушення ним п. 10.11 Правил дорожнього руху. При цьому, суд звертає увагу відповідача, що виключення судом апеляційної інстанції з резолютивної частини суду першої інстанції встановлення винуватості ОСОБА_1 у скоєнні ДТП, ґрунтується на встановленні порушення процедурного питання, втім, жодним чином не впливає на висновки судів про його винуватість у скоєнні ДТП 05.04.2018р., обґрунтування по якому було зазначено в мотивувальних частинах вказаних постанов.

Таким чином, факт скоєння ДТП та вина ОСОБА_1 встановлені та є доведеними.

З вказаних підстав суд відхиляє заперечення відповідача по справі щодо його невинуватості у скоєнні ДТП, та відхиляє заявлене ним клопотання про призначення по справі судової автотехнічної експертизи, в зв`язку з недоцільністю її проведення.

За приписами частини 1,2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Отже з системного аналізу статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК, п. 1 ч.2 ст.1167 ЦК).

З підстав зазначених вище, ОСОБА_1 не доведено та не підтверджено належними та допустимими доказами, що шкода завдана майну ОСОБА_3 відбулась внаслідок непереборної сили або умислу водія ОСОБА_2 .

На підставі умов договору добровільного страхування наземних транспортних засобів у формі заяви-приєднання (акцепт) за №303450а7о до оферти №124 від 01.02.2017р., страхового акту №АХ2373247 та розрахунку суми страхового відшкодування, позивачем на користь ОСОБА_3 було сплачено суму страхового відшкодування у загальному розмірі 32 410,23грн.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже, після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого (СК «АРКС» перейшло право вимоги, що належало потерпілому ( ОСОБА_3 ) у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Відтак, правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем у зв`язку з виплатою СК «АРКС» на користь потерпілої ОСОБА_3 страхового відшкодування, засновані на суброгації.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач, як винуватець у ДТП, протиправні дії якого перебувають у причино-наслідковому зв`язку із завданою шкодою, на підставі ч.1 ст.1166, ч.1 ст. 1187, ч.1 ст.1188, та ч. 1 ст.1192 ЦК України повинен сплатити позивачу реальні збитки, а тому порушене право позивача підлягає захисту. Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Так, згідно висновку № 4657 судової автотоварознавчої експертизи від 17.04.2018р. вартість матеріального збитку (шкоди), заподіяного власнику автомобіля марки «Хюндай», р/н НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, яка сталась 05.04.2018р., становить 25903,42грн. Розмір вказаної матеріальної шкоди встановлений експертом з урахуванням суми відновлюваного ремонту в розмірі 47748,80грн., зменшену на коефіцієнт фізичного зносу КТЗ в розмірі 0,61.

Згідно із пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 із змінами (далі Методика) - вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Пунктом 2.4. Методики зазначено, що вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ.

Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

За представленим висновком величина втрати товарної вартості пошкодженого КТЗ «Хюндай», р/н НОМЕР_2 склала 0,00грн.

Отже, за змістом указаних положень законодавства вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Таким чином вимога позивача щодо стягнення з ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі 32 410,23грн. без урахування коефіцієнту фізичного зносу колісного ТЗ є безпідставною. Відтак, задоволенню підлягають позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 25 903,42грн.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам слід стягнути понесені судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 1921грн.

Керуючись ст. ст.12,13,76,82,141,259, 263-265,268 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» () суму завданої матеріальної шкоди в розмірі 25 903,42гривень, судовий збір в розмірі 1921,00 гривень.

В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційний суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 14 листопада 2019р.

Суддя