ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 листопада 2019 року

м. Харків

справа № 639/9510/14-ц

провадження № 22-ц/818/4459/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Бурлака І.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Фідобанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Фінрайт»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Фінрайт», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 квітня 2015 року, постановлене під головуванням судді Єрмоленко В.Б., в залі суду в місті Харкові, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 квітня 2015 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» заборгованість за кредитним договором №014/8338/2/14211 від 23.04.2008 року у сумі 748 640,71 грн., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 26 099,86 доларів США, що станом на 25.02.2015 року за курсом НБУ становить 731 997,51 грн. та пеню у розмірі 16 643 грн. Стягнуто з відповідачів на користь позивача судові витрати у сумі 3654 грн., по 1218 грн. з кожного.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 01 квітня 2016 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення - залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що він не є боржником у спірних правовідносинах, оскільки кредитного договору з позивачем не укладав, договору поруки не підписував. У додаткових поясненнях до апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначав, що лист - вимогу ПАТ «Фідобанк» від 02.07.2013 року щодо повернення заборгованості за кредитом він не отримував, додаткову угоду №3 до кредитного договору, якою був збільшений обсяг його відповідальності за кредитним договором він також не підписував. Вважає, що договір поруки є припиненим.

Представник Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» надав заперечення на апеляційну скаргу, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 , заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 квітня 2015 року - залишити без змін.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 11 травня 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволена частково. Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 квітня 2015 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 (правонаступник ОСОБА_4 ) та ОСОБА_3 суми заборгованості за кредитним договором № 014/8338/2/14211 від 23 квітня 2008 року у сумі 748 640,71 грн. та стягнення з них судового збору в сумі 1 218 грн. з кожного на користь ПАТ «Фідобанк» - скасовано. В задоволенні позову в цій частині відмовлено. Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 квітня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фідобанк» заборгованості за кредитним договором № 014/8338/2/14211 від 23 квітня 2008 року у сумі 748 640,71 грн. - залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фідобанк» судовий збір у сумі 3 654 грн.

Постановою Верховного Суду від 03 липня 2019 року рішення Апеляційного суду Харківської області від 11 травня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Фідобанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 квітня 2015 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 11 травня 2017 року, в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано та у цій частині закрито провадження у справі.

За клопотанням представника позивача, ухвалою Харківського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року залучено ТОВ «Фінансова компанія Фінрайт» як правонаступника позивача ПАТ «Фідобанк» до участі у справі за позовом ПАТ «Фідобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367, 417 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Наразі предметом апеляційного розгляду є позовні вимоги ПАТ «Фідобанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/8338/2/14211 від 23 квітня 2008 року за солідарним зобов`язанням з ОСОБА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що зобов`язання за кредитним договором від 23.04.2008 року ОСОБА_1 належним чином не виконує. Виходячи з солідарної відповідальності поручителів за невиконання позичальником умов кредитного договору, наявні підстави для солідарного стягнення з відповідачів суми заборгованості за вказаним кредитним договором.

Такі висновки суду першої інстанції в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Фідобанк» заборгованості за кредитним договором,- відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 23 квітня 2008 року між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», та ОСОБА_1 укладено генеральну кредитну угоду № 014/8338/2/14211, відповідно до якої позичальник отримав кредит у розмірі 38 000 доларів США, зі сплатою 12,5 процентів річних за користування грошовими коштами, з кінцевим строком повернення до 22 квітня 2028 року. Кредитні кошти призначені для придбання житлового будинку АДРЕСА_1 .

Згідно пункту 9.1. кредитного договору від 23 квітня 2008 року за порушення строків повернення кредиту, процентів за користування кредитом та комісій, передбачених положеннями цього договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 23 квітня 2008 року між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладено договори поруки № 010/2000/001/19/3 та № 010/2000/01/19/2, за умовами яких поручителі поручилися перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором № 014/8338/2/14211 від 23 квітня 2008 року в повному обсязі.

Згідно з укладеними між банком та поручителями додатковими угодами № 1 та № 2 від 26 листопада 2012 року до договорів поруки від 23 квітня 2008 року, фактична заборгованість за кредитним договором, з урахуванням здійснених на дату укладення додаткової угоди платежів, становить 21 343,28 доларів США.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 23 квітня 2008 року між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», та ОСОБА_2 також укладено договір іпотеки № 010/2000/001/19/1, предметом якого є житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 117,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

31 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Фідобанк» укладено додаткову угоду №3 до кредитного договору від 23 квітня 2008 року, в пункті 1.6. якої сторони погодили обов`язок позичальника у разі виникнення прострочення платежу сплатити на користь банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Останній платіж по тілу кредиту ОСОБА_1 здійснила 20 лютого 2013 року, а по процентам - 31 жовтня 2013 року.

02 липня 2013 року ПАТ «Фідобанк» надіслало позичальнику ОСОБА_1 , поручителям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вимогу про порушення позичальником основного зобов`язання, та необхідність погашення простроченої заборгованості за кредитним договором, процентів за користування кредитними коштами, та штрафних санкцій за порушення виконання зобов`язань. У випадку невиконання цієї вимоги протягом тридцяти днів, термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на тридцять перший день з моменту її отримання, а тому банк буде змушений вжити заходів щодо примусового стягнення заборгованості за кредитним договором у судовому порядку. Зазначені вимоги банку боржниками не виконані.

Станом на 25 лютого 2015 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 26 099,86 доларів США.

Як на підставу позовних вимог, Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» посилалося на те, що у зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором виникла заборгованість, яка підлягає солідарному стягненню з відповідачів.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Відповідно до підпункту 5.2.3. пункту 5.2. договору поруки від 23 квітня 2008 року, укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ "Фідобанк", порука припиняється, якщо кредитор в межах трирічного строку з дня настання терміну виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителів.

Скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції в частині вимог до поручителя ОСОБА_3 , суд касаційної інстанції виходив з того, що порука ОСОБА_3 не є припиненою з підстав, передбачених ч.4 ст. 559 ЦК України, з огляду на наявність умов, передбачених п.5.2.3 пункту 5.2 договору іпотеки від 23.04.2008 року.

Колегія суддів вважає доведеним факт наявності встановленого договором поруки строку припинення поруки - в межах трирічного строку з дня виконання основного зобов`язання.

Таким чином банк мав право звернутися до поручителів в межах трирічного строку з дня настання терміну виконання основного зобов`язання.

Матеріали справи свідчать про те, що 02 липня 2013 року ПАТ «Фідобанк» надіслало позичальнику ОСОБА_1 , поручителям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вимогу про порушення позичальником основного зобов`язання, та необхідність погашення простроченої заборгованості за кредитним договором, процентів за користування кредитними коштами, та штрафних санкцій за порушення виконання зобов`язань.

Банк скористався своїм правом дострокового повернення частини кредиту та сплати процентів, закріпленим у частині другій статті 1050 ЦК України, звернувшись у липні 2013 року до відповідачів з вимогою про погашення простроченої заборгованості за кредитним договором, у випадку невиконання якої, термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на тридцять перший день з моменту її отримання.

Зазначена вимога позичальником та поручителями не виконана. З 02 серпня 2013 року настав строк виконання зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі. ПАТ «Фідобанк» до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитом звернувся у вересні 2014 року, тобто у межах трирічного строку з дня настання терміну виконання основного зобов`язання. Тому порука ОСОБА_3 не є припиненою.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказів припинення поруки ОСОБА_3 з підстав, передбачених частиною четвертою статті 559 ЦК України, - позивачем суду не надано.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для солідарного стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» заборгованості за кредитним договором від 23 квітня 2008 року, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Розмір заборгованості, що підлягає стягненню, визначено рішенням суду першої інстанції, яке у вказаній частині залишено без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 11 травня 2017 року. Постанова суду апеляційної інстанії в цій частині набрала законної сили і Верховним Судом не скасована.

Тому відповідно до вимог ст. 82 ЦПК України рішення суду в частині, що набрало законної сили, а саме: розмір заборгованості, має преюдиційне значення, і доказуванню не підлягає.

Посилання ОСОБА_3 на те, що він не підписував договору поруки та додаткових угод до нього, - не приймаються колегією суддів, оскільки вказані доводи не підтверджуються належними та допустимими доказами у справі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Доводи ОСОБА_1 у судовому засіданні суду апеляційної інстанції про те, що на даний час заборгованість за кредитним договором погашена нею у повному обсязі , у зв`язку з чим провадження у справі має бути закрито, - не приймається колегією суддів, оскільки належних і достовірних доказів на підтвердження своїх доводів відповідачка ОСОБА_1 не надала. Тому відсутні підстави для вирішення питання про закриття провадження у справі.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вказаного та враховуючи висновки суду касаційної інстанції, відповідно до вимог ст. 417 ЦПК, колегія суддів вважає, що заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 квітня 2015 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» заборгованості за кредитним договором від 23.04.2008 року слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 417 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 квітня 2015 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Фінрайт», заборгованості за кредитним договором від 23.04.2008 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: І.В. Бурлака

Р.М. Піддубний

Повне судове рішення виготовлено 06.11.2019 року.