Справа № 204/7910/19
Провадження № 2/204/1952/19 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2019 року суддя Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська Самсонова В.В., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Жукової Євгенії Олексіївни, суддів Третього апеляційного адміністративного суду - Білак С.В., Малиш Н.І., Чередніченко В.Є., Іванова С.М., Панченко О.М., Кругового О.О., Прокопчук Т.С., Шлай А.В. про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

11 листопада 2019 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Жукової Євгенії Олексіївни, суддів Третього апеляційного адміністративного суду - Білак С.В., Малиш Н.І., Чередніченко В.Є., Іванова С.М., Панченко О.М., Кругового О.О., Прокопчук Т.С., Шлай А.В. про відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява передана мені, судді Самсоновій В.В., 12 листопада 2019 року цивільною канцелярією суду.

Так, зі змісту позовної заяви, а також матеріалів, долучених до неї, випливає, що позивач не погоджується з судовими рішеннями, які були постановлені за участю суддів, залучених до участі у дану справу в якості відповідачів, вважає, що такими рішеннями були порушені його законні права, у зв`язку з чим просив відшкодувати на його користь спричинену йому моральну шкоду.

В той же час, згідно зі змістом ст. 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до положень чинного законодавства, зокрема й Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суддя виступає як посадова особа, уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа.

Питання же притягнення судді до відповідальності врегульовано Законами України «Про судоустрій і статус суддів» і «Про Вищу раду правосуддя».

Зазначеними законами законодавство дає можливість громадянину повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення і дій судді під час здійснення правосуддя.

Отже, законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Що ж стосується судових рішень, ухвалених чи постановлених суддею, то Законом передбачений перегляд таких рішень судами апеляційної і касаційної інстанцій, які мають відповідні повноваження встановлювати відповідність судових рішень судів нижчих інстанцій вимогам Закону (процесуального і матеріального).

До того ж, як роз`яснив судам Верховний Суд України в своїй постанові Пленуму від 12 червня 2009 року № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів», - судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ.

Зазначені роз`яснення є відтворенням положень ст. ст. 62, 126 і 129 Конституції України, відповідно до яких матеріальна та моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою лише безпідставно засудженій особі в разі скасування вироку як неправосудного; судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Отже, зазначеними положеннями Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування моральної шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

Такі спори не пов`язані із захистом прав, свобод чи інтересів у публічно-правових відносинах від порушень з боку органів державної влади, оскільки оскаржені позивачем дії вчинені при здійсненні правосуддя, а тому законність таких дій може перевірятися лише судом вищої інстанції в порядку, передбаченому процесуальним законом, або ж Вищою радою правосуддя. В зазначених вище випадках між позивачами та суддями (відповідачами) цивільні правовідносини не виникають, тому такі справи не можуть бути підсудні судам загальної юрисдикції.

Зазначене повністю узгоджується з Висновком № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема питання етики, несумісної поведінки та безсторонності зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, які пред`являються їм у зв`язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (у тому числі, наприклад, надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися що найбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

Разом з тим, як вже було вказано вище, зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 випливає, що їх предметом, зокрема є процесуальні дії суддів при здійсненні правосуддя і стягнення моральної шкоди за такі дії.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, вважаю необхідним відмовити позивачеві у відкритті провадження у даній справі в порядку п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 186, 258-261, 352-354 ЦПК України, суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

У відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Жукової ОСОБА_2 , суддів Третього апеляційного адміністративного суду - Білак С.В., Малиш Н.І., Чередніченко В.Є., Іванова С.М., Панченко О.М., Кругового О.О., Прокопчук Т.С., Шлай А.В. про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею в порядку ч. 2 ст. 261 ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день складення її повного тексту, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.В. Самсонова