Дата документу 05.11.2019 Справа № 937/7527/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №937/7527/19 Головуючий у 1 інстанції: Урупа І.В.
Провадження № 22-ц/807/3343/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«05» листопада 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 вересня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного Фонду України, Міністерства оборони України про дискримінацію соціальних прав військовослужбовця та відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Пенсійного Фонду України, Міністерства оборони України про дискримінацію соціальних прав військовослужбовця та відшкодування шкоди, в якому просив:

- визнати за ним право військовослужбовця на призначення йому Пенсійним фондом України з 01.03.2018 р. пенсії за вислугу років на умовах, в розмірі і порядку, визначених статтею 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей", статтями 12, 13 і 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" і частиною 2 розділу 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи";

- визнати за ним право військовослужбовця на призначення йому Міністерством оборони України з 01.03.2018р. грошового забезпечення в порядку, у складі, з урахуванням характеру і умов служби, кваліфікації і розмірі, визначених: статтею 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей"; статтями 13 і 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" і постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017р. №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" та з урахуванням додаткових щомісячних видів його грошового забезпечення, визначених йому Міністерством оборони України в довідці від 25.05.2012р. №ТЗ-49430, про підтвердження грошового забезпечення станом на 01.04.2012р.;

- зобов`язати Пенсійний фонд України призначити йому пенсію за вислугу років згідно з чинним законодавством України, на підставі: довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.05.2012р. ЖГЗ-49430 про підтвердження грошового забезпечення станом на 01.04.2012р. і постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017р. №704;

- стягнути з Пенсійного фонду України на його користь матеріальну шкоду, заподіяну його майну в розмірі 473 261 грн. 31 коп., моральну шкоду у розмірі 1 000 000 грн.

Ухвалою судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 вересня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою судді, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що основною позовною вимогою є відшкодування матеріальної та моральної шкоди, протиправне рішення, дію чи бездіяльність Пенсійного фонду України або Міністерства оборони України він не оскаржує, та, посилаючись на відсутність вимог про вирішення публічно-правового спору, просить скасувати ухвалу суду та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати за ним право військовослужбовця на призначення йому Пенсійним фондом України з 01.03.2018 р. пенсії за вислугу років на умовах, в розмірі і порядку, визначених статтею 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей", статтями 12, 13 і 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" і частиною 2 розділу 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи";

- визнати за ним право військовослужбовця на призначення йому Міністерством оборони України з 01.03.2018р. грошового забезпечення в порядку, у складі, з урахуванням характеру і умов служби, кваліфікації і розмірі, визначених: статтею 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей"; статтями 13 і 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" і постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017р. №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" та з урахуванням додаткових щомісячних видів його грошового забезпечення, визначених йому Міністерством оборони України в довідці від 25.05.2012р. №ТЗ-49430, про підтвердження грошового забезпечення станом на 01.04.2012р.;

- зобов`язати Пенсійний фонд України призначити йому пенсію за вислугу років згідно з чинним законодавством України, на підставі: довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.05.2012р. ЖГЗ-49430 про підтвердження грошового забезпечення станом на 01.04.2012р. і постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017р. №704;

- стягнути з Пенсійного фонду України на його користь матеріальну шкоду, заподіяну його майну в розмірі 473 261 грн. 31 коп., моральну шкоду у розмірі 1 000 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він є підполковником у відставці Збройних сил України, пенсіонером Міністерства оборони України, інвалідом війни і має право на пенсію у розмірі і порядку обчислення, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Законом України «Про заходи законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи». Пенсія за вислугу років призначена йому Міністерством оборони України 01.02.1995 року.

Не погоджується з розміром перерахованої йому до виплати довічної пенсії за вислугу років та грошового забезпечення військовослужбовця, оскільки рішення Міністерства оборони України про призначення йому з 01.03.2018 року грошового забезпечення військовослужбовця не відповідає вимогам ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та рішення Пенсійного фонду України про призначення йому пенсії за вислугу років з 01.03.2018 року не відповідає вимогам ст.ст. 13, 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

В позовній заяві ОСОБА_1 також посилався на те, що протиправними діями (бездіяльністю) Пенсійного фонду України, який, на думку позивача, незаконно обмежив його в праві на призначення пенсії на умовах, в порядку призначення та розмірах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», йому завдана майнова та моральна шкоди.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства (частина 5 статті 21 КАС України).

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України (в редакцій, чинній на час ухвалення Постанови Пленуму), в порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України (ст. 17) або ГПК України (ст. ст. 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Оскільки згідно зі статтею 16 ЦПК не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого судочинства.

З позовної заяви вбачається, що фактично предметом спору є оскарження рішення Міністерства оборони України про призначення йому з 01.03.2018 року грошового забезпечення військовослужбовця та рішення Пенсійного фонду України про призначення йому пенсії за вислугу років з 01.03.2018 року, зобов`язання пенсійного фонду здійснити нарахування пенсії у відповідності до вимог чинного законодавства, стягнення заподіяної протиправними рішеннями суб`єкта владних повноважень шкоди у вигляді недорахованої і невиплаченої пенсії, а також відшкодування моральної шкоди.

Отже, в даному випадку наявний спір між фізичною особою та суб`єктами владних повноважень, який виникає з приводу оскарження його рішення, а відтак, з урахуванням норм ч. 5 ст. 21 КАС України, вказана справа має розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки між сторонами виник публічно-правовий спір, який має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що ним не оскаржуються протиправні рішення, дії або бездіяльність Пенсійного фонду України або Міністерства оборони України спростовуються змістом позовної заяви.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 вересня 2019 року про відмову у відкритті провадження у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 08 листопада 2019 року.

Головуючий

Судді: