ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 483/710/17

провадження № 61-25252св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», Товариство з обмеженою відповідальністю «АТ Сервіс»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 9 листопада 2017 року, ухвалене колегією у складі суддів: Коломієць В. В., Данилової О. О., Лівінського І. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» (далі - ТОВ «Авто Просто»), Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Сервіс» (далі - ТОВ «АТ Сервіс») про визнання договорів недійсними та застосування реституції.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 23 січня 2017 року між ним та ТОВ «Авто Просто» укладений договір № 724914, предметом якого є надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах, спрямованих на придбання автомобіля за рахунок об`єднання грошових коштів учасників через систему «АвтоТак».

Того ж дня між ним та ТОВ «АТ Сервіс» укладений договір доручення, відповідно до якого ТОВ «АТ Сервіс» зобов`язувалось за його рахунок сплатити ТОВ «Авто Просто» винагороду у розмірі 8 157,24 грн.

Відповідно до додатку № 1 до договору метою укладення договору є отримання автомобіля «ZAZ Forza» вартістю 226 590 грн. На виконання умов договору ним здійснено оплату періодичних платежів із щомісячною винагородою в сумі 9 183,29 грн, а за договором доручення - у розмірі 8 157,24 грн.

Позивач зазначав, що вказані договори укладені під впливом обману, із застосуванням нечесної підприємницької діяльності з боку відповідачів та за умови належного роз`яснення йому усіх умов і наслідків даних договорів, він би їх не укладав. Також вказував на несправедливість умов спірних договорів, що створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу послуг.

Посилаючись на викладене та статті 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», ОСОБА_1 просив визнати недійсним договір № 724914 від 23 січня 2017 року з додатками № 1 та № 2, укладений між ним та ТОВ «Авто Просто», стягнути з ТОВ «Авто Просто» на його користь грошові кошти в розмірі 9 183,29 грн, а також визнати недійсним договір доручення від 23 січня 2017 року, укладений між ним та ТОВ «АТ Сервіс», та стягнути з ТОВ «АТ Сервіс» грошові кошти у розмірі 8 157,24 грн.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 серпня 2017 року, ухваленим у складі судді Куцарова В. І., позов задоволено.

Визнано недійсним договір № 724914 про надання фінансових послуг від 23 січня 2017 року з додатками № 1 та № 2, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто». Стягнено з ТОВ «Авто Просто» на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 9 183,29 грн.

Визнано недійсним договір доручення № 724914 від 23 січня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «АТ Сервіс». Стягнено з ТОВ «АТ Сервіс» на користь ОСОБА_1 кошти у розмірім 8 157,24 грн.

Стягнено з ТОВ «Авто Просто» на користь держави 1 600 грн у відшкодування судового збору.

Стягнено з ТОВ «АТ Сервіс» на користь держави 1 600 грн у відшкодування судового збору.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції вказував на те, що договір про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) в групі укладений під впливом обману, із застосуванням нечесної підприємницької діяльності та із включенням до нього несправедливих умов, тому вказаний договір підлягає визнанню недійсним із застосуванням правових наслідків недійсності правочину. Крім того, суд першої інстанції також вважав, що укладений між позивачем та ТОВ «АТ Сервіс» договір доручення є взаємопов`язаний з договором, що був укладений з ТОВ «Авто Просто», а тому його також необхідно визнати недійсним.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 9 листопада 2017 року рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 серпня 2017 року скасовано та ухвалене нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано недоведеністю позивачем несправедливості умов спірних договорів, введення його в оману, а також наявності у діях відповідачів нечесної підприємницької практики.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просив скасувати рішення апеляційного суду Миколаївської області від 9 листопада 2017 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована неврахуванням судом апеляційної інстанції того, що оспорювані договори укладені внаслідок введення заявника в оману, а також вказані договори містять несправедливі умови, які суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

Позиція інших учасників справи

У січні 2018 року ТОВ «Авто Просто» подало відзив на касаційну скаргу, у якому послалось на безпідставність її доводів. Вказувало, що договір підписаний сторонами і містить детальний опис послуг, що надавались відповідачем. Крім того, підписавши договір, учасник мав 14 днів для додаткового ознайомлення з його умовами, а також для прийняття остаточного рішення про участь чи відмову від участі в системі Авто Так; у разі відмови учасник зобов`язаний був подати заяву про розірвання договору. Оскільки позивач заяви про розірвання договору не подав, вказане свідчить про те, що позивачу були повністю зрозумілі усі визначення, умови і зміст договору та додатки до нього, тому вважає, що сторони досягли домовленості з усіх істотних для них умов, несправедливість яких не підтверджена.

Враховуючи викладене, товариство просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду без змін.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вказана справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 30 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 23 січня 2017 року між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_1 укладений договір № 724914 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі. Предметом договору є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему «АвтоТак».

Договір укладається шляхом його підписання та підписання додатку № 1, який є невід`ємною частиною договору.

«Авто Просто» є товариством, що надає фінансову послугу з адміністрування фінансових активів для придбання автомобілів учасниками через систему придбання у групах «АвтоТак». «Авто Просто » забезпечує придбання автомобіля за рахунок об`єднаних грошових коштів учасників на умовах договору та у відповідності до внутрішніх правил за умови виконання учасником всіх зобов`язань, передбачених договором про адміністрування.

Відповідно до умов додатку № 1 до договору № 7724914 сторони погодили марку автомобіля та його модель, а також ціну автомобіля і визначили, що транспортним засобом є «ZAZ Forza» вартістю 226 590 грн. Крім цього, погодили сторони і розмір винагороди за послуги, пов`язані з включенням договору до системи «АвтоТак» та формуванням групи у % + ПДВ - в сумі 8 157,24 грн, періодичний платіж у % - 0,8333, щомісячну винагороду - 0,415+ПДВ; винагороду за послуги, пов`язані з передачею автомобіля учаснику, - 3,00+ПДВ.

Відповідно до умов додатку № 2 до договору № 7724914 ОСОБА_1 , як учасник, у разі належного виконання зобов`язань зі сплати періодичних платежів разом із щомісячною винагородою товариства, має право на сплату 50% від розміру щомісячної винагороди у складі кожного сплаченого авансового платежу.

23 січня 2017 року між ТОВ «АТ Сервіс» та ОСОБА_1 укладений договір доручення № 724914, відповідно до якого товариство зобов`язувалось сплатити за рахунок ОСОБА_1 винагороду ТОВ «Авто Просто» у сумі 8 157,24 грн.

Також судами встановлено, що на виконання умов вказаних договорів позивач сплатив ТОВ «Авто Просто» грошові кошти у розмірі 9 182,29 грн та ТОВ «АТ Сервіс» - грошові кошти у розмірі 8 157,24 грн. На час розгляду справи автомобіль позивачем не отримано.

Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов до таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Так, відповідно до частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється здійснення нечесної підприємницької практики, яка включає в себе, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» внесено зміни до частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено пункт 111, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. На підставі цього Закону Нацкомфінпослуг затвердила ліцензійні умови, якими закріпила визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах і на підставі розпорядження Нацкомфінпослуг № 2239 від 15 вересня 2015 року ТОВ «Авто Просто» видана ліцензія на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Надання установою послуг з адміністрування активів, створених за рахунок залучених періодичних внесків учасників групи з метою об`єднання їхніх коштів і спрямованих на почергове придбання кожним із них певних товарів, що обумовлені в договорі, є правомірною діяльністю з надання фінансових послуг (за умови отримання ліцензії), яка передбачена статтею 1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг», а не нечесною підприємницькою практикою в розумінні пункту 7 частини третьої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», наслідком якої є визнання угоди недійсною.

Відповідно до статті 60 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції, встановивши з додержанням норм матеріального права фактичні обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки сторони під час укладення оспорюваного договору та додатків до нього погодили всі істотні умови, у тому числі щодо порядку, строків та визначення розмірів платежів, процедури отримання автомобіля учасником, які чітко і ясно викладені; позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що під час укладення договору з ТОВ «Авто Просто» його введено в оману і не надано інформації про умови договору в повному обсязі.

У частині вирішення вимог про визнання недійсним укладеного 23 січня 2017 року між ТОВ «АТ Сервіс» і ОСОБА_1 договору доручення, апеляційний суд також дійшов правильного висновку про відсутність таких підстав, оскільки позивачем не наведено, а судом не встановлено передбачених статтею 215 ЦК України підстав для його недійсності.

З висновками суду апеляційної інстанції погоджується і касаційний суд, оскільки до таких висновків апеляційний суд дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при розгляді справи судом апеляційної інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, висновків суду не спростовують і зводяться виключно до переоцінки доказів, їх належності та допустимості.

В силу статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов?язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов?язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов?язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання виконання судом обов?язку щодо надання обґрунтування, яке випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи. Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки апеляційний суд ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 410 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 9 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді: В. С. Жданова С. О. Карпенко В. А. Стрільчук М. Ю. Тітов