ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 619/4323/17

Провадження № 22-ц/818/3342/19

05 серпня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бровченка І.О.,

суддів: Колтунової А.І., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Прокопчук І.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - приватне акціонерне товариство «Європейський Страховий Союз»,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Толдіної Ірини Валеріївни на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 17 травня 2018 року в складі судді Калмикової Л.К.,

в с т а н о в и в:

В провадженні Дергачівського районного суду Харківської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПрАТ «Європейський Страховий Союз» про відшкодування матеріальних збитків, стягнення моральної шкоди.

Від позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль MAZDA модель 626, 2,0 л., 1991 p., дата реєстрації 03.04.2014 p., реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 .

В заяві зазначає, що в провадженні Дергачівського районного суду Харківської області знаходиться цивільна справа за його позовом до ОСОБА_2 , ПрАТ «Європейський Страховий Союз» про відшкодування матеріальних збитків, стягнення моральної шкоди.

14 грудня 2016 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем MAZDA 626, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не вибравши безпечної дистанції, допустив наїзд на стоячий автомобіль MITSUBISHI LANCER, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті чого належний йому автомобіль було пошкоджено.

Постановою Дергачівського районного суду Харківської області від 25.01.2017 р. ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу.

Внаслідок вчиненого ДТП відповідачем спричинено йому матеріальну шкоду в розмірі 26 135,50 грн. та моральну шкоду в розмірі 15 000,00 грн. Таким чином, загальна ціна позову з урахуванням судового збору (640 гр.) складає 41 775,50 грн.

Згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру МВС України (з використанням інтернет-порталу https://igov.org.ua) щодо відповідача ОСОБА_2 (пошук за РНОКПП, що вказаний у страховому полісі відповідача - НОМЕР_3 ), йому на праві власності належить автомобіль MAZDA модель 626. 2.0 л. 1991 p.,дата реєстрації 03.04.2014 р.

Середня ринкова вартість аналогічного автомобіля згідно з даними інтернет-порталу https://auto.ria.com складає 70 000,00 грн.

Після ДТП сплинуло 1,5 роки, відповідач відмовився добровільно відшкодувати заподіяну шкоду та ухиляється від будь-яких контактів з ним, що свідчить про недобросовісність відповідача.

Наведене свідчить, що невжиття заходів забезпечення позову, суттєво ускладнить виконання рішення суду та позбавить його єдиної можливості відновити порушені права.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 17 травня 2018 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на автомобіль MAZDA модель 626, 2,0 л., 1991 p., дата реєстрації 03.04.2014 p., реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Толдіна І.В. просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені заяви, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Зазначає, що в заяві про забезпечення позову позивач не зазначає, який саме відповідач ухиляється від добровільного відшкодування шкоди. Відповідальність ОСОБА_2 застрахована в ПрАТ «Європейський страховий союз» який є належним відповідачем у справі. Забезпечення позову шляхом арешту перешкоджає відповідачу користуватись належним йому на праві власності автомобілем.

У відзиві на апеляційну ОСОБА_1 просить відмовити у задоволені апеляційної скарги та залишити в силі ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 17 травня 2018 року без змін.

Колегія суддів, вислухав суддю - доповідача, пояснення з`явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це вжиття комплексу заходів цивільного процесуального характеру, направлених на припинення дій, які можуть утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду. Вжиття цих заходів має гарантувати реалізацію позовних вимог у разі задоволення позову і застосовуються лише до позовів про визнання та про присудження.

Відповідно до п. 1 ч.1, ч. 3 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

У заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просить накласти арешт на належний ОСОБА_2 транспортний засіб автомобіль MAZDA , модель 626. 2.0 л., 1991 p., дата реєстрації 03 квітня 2014 року.

З матеріалів справи вбачається, що існує спір між сторонами з приводу відшкодування шкоди завданої відповідачем позивачу внаслідок ДТП.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що про наявність ухвали суду про забезпечення позову він дізнався коли звернувся до органів поліції щодо переоформлення свого автомобілю.

Отже, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовано у відповідності до вимог ст.149 ЦПК України дійшов до висновку про наявність підстав для вжиття таких заходів.

Разом з тим, при вирішенні цього питання суд не звернув увагу, що серед передбачених ч.1 ст.150 ЦПК України видів забезпечення позову такий вид як накладення арешту є крайнім заходом забезпечення позову, для застосування якого ні матеріали справи, а ні викладені в заяві про забезпечення позову доводи позивача не містять достатніх даних.

Спосіб забезпечення позову у вигляді арешту на автомобіль не можна визнати співмірним із заявленими позовними вимогами в розумінні ч. 3 ст. 150 ЦПК України, оскільки порушує права відповідача на користування автомобілем, власником якого на даний час він є.

Колегія суддів приходить до висновку, що з урахуванням обставин справи, предмету спору, характеру спірних правовідносин, завдань цивільного судочинства та забезпечення рівності прав і охоронюваних законом інтересів сторін достатнім для забезпечення позову у даному випадку є такий вид забезпечення позову як заборона відчуження вказаного позивачем транспортного засобу, що належить відповідачу на праві власності.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що відповідач є неналежним відповідачем у справі, оскільки останні беззаперечно пов`язані з предметом спору та стосуються розгляду позовних вимог по суті.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

З урахуванням обставин справи, колегія суддів вважає за можливе ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту змінити, обравши інший спосіб забезпечення позову, передбачений ч.1 ст.150 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Толдіної Ірини Валеріївни задовольнити частково.

Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 17 травня 2018 року змінити.

Заборонити ОСОБА_2 вчиняти дії щодо відчуження автомобілю MAZDA модель 626, 2,0 л., 1991 p., дата реєстрації 03.04.2014 p., реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 до розгляду цивільної справи по суті.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 серпня 2019 року.

Головуючий І.О. Бровченко

Судді Н.П. Пилипчук

А.І. Колтунова