КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 372/2656/18 Головуючий у суді першої інстанції: Тиханський О.Б.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9665/2019 Доповідач: Гаращенко Д.Р.

15 серпня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 травня 2019 року в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ВТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 21 823,85 грн. та судові витрати у розмірі 1 762,00.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено договір № б/н від 26.07.2012 року, шляхом підписання заяви на отримання банківських послуг, за умовами якого відповідачем отримано кредит у розмірі 8 000,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг. Відповідач при підписанні Договору дала згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Позивач зазначив, що відповідач не надала своєчасно банку гроші для погашення заборгованості.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 02 травня 2019 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «Приватбанк», 28 травня 2019 року, подало апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначив, що судом першої інстанції було не повно з'ясовані обставини справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права та неправильне їх застосування. У рішенні суду неправильно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Судом першої інстанції не враховано, надану до суду анкету-заяву зі змісту якої вбачається, що відповідач висловила згоду про укладення договору та особистим підписом засвідчила, що згодна з умовами, правилами договору про надання банківських послуг.

Судом не взято до уваги доводи апелянта, про те, що при укладенні договору сторони керувались ч.1ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом при єднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Апелянт не погоджується з позицією суду першої інстанції, з огляду на те, що свідченням приєднання до угоди відповідачем, підтверджується фактом користування карткових рахунком, використання кредитних коштів та часткове погашення заборгованості, що свідчить про згоду з умовами договору.

Апелянт наголошує, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, правилах та умовах не свідчить про не укладеність договору, тому, що інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вислухавши доповідь судді доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.07.2012 року ОСОБА_1 підписала анкету - заяву між нею та АТ КБ «Приватбанк» і отримала кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Відповідно до договору відповідач дала згоду, що підписана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифи складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідач свої зобов`язання щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитом та сплати відсотків не виконала, в зв`язку з чим станом на 20.06.2018 року у неї виникла заборгованість на загальну суму 21 823,85 грн.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції зазначив, що поданий позивачем суду розрахунок заборгованості не пояснює жодними умовами договору та обставинами справи, а тому переконатись в його правильності у суду не має можливості.

Розрахунок заборгованості не містить даних про вид та номер платіжної картки чи номер розрахункового рахунку, не підписаний особами, повноважними на здійснення фінансового обліку та звітності, не засвідчений в установленому законом порядку.

Матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору.

Позивач не надав доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мала на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права .

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що рішення суду не відповідає зазначеній нормі процесуального закону враховуючи наступне.

Позивачем до матеріалів справи додана в якості доказу заява ОСОБА_1 від 26.07.2012 р. анкета заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг нібито із зазначенням адреси та номеру телефону заявника.

За даними зазначеної заяви даних про бажання заявника отримати буд яку карту позивача, матеріали справи не містять.

Також в матеріалах справи відсутні будь які докази які б свідчили про те, що відповідачу видавалась взагалі будь яка карта АТ КБ "Приватбанку".

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Колегія суддів вважає, що наявність заяви приєднання не свідчить про остаточне укладення кредитного договору між сторонами, оскільки доказів про видачу відповідачу картки АТ КБ "Приватбанк" з відповідним кредитним лімітом, позивач суду не надав.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що позивач не довів суду того, що кредитна картка з відповідним лімітом взагалі видавалась відповідачеві на підставі заяви приєднання до умов та правил надання банківських послуг.

Висновок суду першої інстанції про те, що вимоги щодо стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за наданим кредитом підлягають задоволенню та те, що їх розмір відповідно до ст. 1048 ЦК України визначається на рівні облікової ставки Національного банку України, не відповідає наявним в матеріалах справи доказам.

Колегія суддів вважає, що оскільки доказів укладення між сторонами кредитного договору, видачу картки та встановлення кредитного ліміту матеріали справи не містять, то висновки суду першої інстанції є помилковими.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

2. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

3. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо:

1) справу розглянуто неповноважним складом суду;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими;

3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;

4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі;

5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні;

6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу;

7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

4. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з ухваленням нового рішення з підстав ч. 1 п.п. 1,3, ч. 3 п. 3 ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 травня 2019 року скасувати та ухвалити нове про відмову в позові.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль