Справа № 212/34/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2019 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Ваврушак Н. М., секретаря судового засідання Нестеренко В.В., за участю представника позивача Бражник ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кривий Ріг, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 03 січня 2018 року звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості в розмірі 106 166,70 гривень та судових витрат пов`язаних зі сплатою судового збору у розмірі 1 600,00 гривень.

В обґрунтування позовних вимог послався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 24.10.2010 відповідач отримала кредит в сумі 25000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий картку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача в заяві. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. Однак в порушення взятих на себе зобов`язань за вказаним договором відповідач не виконала умови договору, в зв`язку з чим станом на 15.11.2017 утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 106166,70 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 18356,47 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 87810,23 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 29 січня 2018 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

26 березня 2018 року у справі ухвалено заочне рішення.

Ухвалою суду від 31 серпня 2018 року за заявою відповідача ОСОБА_3 заочне рішення від 26 березня 2018 року скасовано та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 28 вересня 2018 року за клопотанням представника відповідача витребувано докази у справі.

В судовому засіданні представник позивача Бражник ОСОБА_4 .С. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_5 Р.П ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, з підстав викладених в письмовому клопотанні про застосування строку позовної давності та письмових поясненнях, в яких зазначила, що відповідач ОСОБА_3 не отримувала кредитної картки № НОМЕР_1 , кредитним коштами не користувалась, жодного разу не сплачувала платежі по даній кредитній картці, з умовами кредитування ознайомлена не була. Вказала, що в наданій позивачем Анкеті-заяві від 24.12.2010 року відсутня інформація про отримання відповідачем будь-якої кредитної картки, номер карткового рахунку, дата відкриття рахунку, обрані умови кредитування, розмір кредитного ліміту, строк кредитування, строк дії кредитної картки, розмір відсоткової ставки, розмір щомісячного платежу. Із наданої позивачем Анкети-заяви від 24.12.2010 року вбачається, що відповідач виявила бажання оформити на своє ім`я зберкнижку (депозит). Також зазначила, що відповідно до наданої позивачем до позову виписки по картці № НОМЕР_1 зазначено, що останній платіж по даній картці відбувся 01.12.2014 року у формі поповнення картки готівкою у розмірі 950,00 гривень, з позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся 03.01.2018 року тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. Крім того вказала, що автоматичне списання позивачем коштів для погашення простроченої заборгованості 07.01.2015 та 15.01.2015 року не є таким, що перериває перебіг позовної давності.

Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає встановленим наступне.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на укладений між банком та ОСОБА_3 кредитний договір без номера від 24.12.2010 року, за умовами якого відповідач отримала кредит у сумі 25000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

В якості доказів на підтвердження зазначеного, банк надав суду копію анкети-заяви від 24.12.2010 року, розрахунок заборгованості, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта ОСОБА_3 (картрахунок 296001 від 10.01.2014), витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та виписку з карткового рахунку на ім`я ОСОБА_3 .

Разом з тим, судом встановлено, що 24.12.2010 року ОСОБА_3 заповнила та підписала анкету-заявку про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно з якою відповідач виявила бажання оформити на своє ім`я зберкнижку (депозит). Підписавши вказану анкету-заявку, ОСОБА_3 погодилась, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердила, що ознайомилась та згодна з Правилами надання банківських послуг й Тарифами, наданими їй в письмовому вигляді, зобов`язалась їх виконувати та ознайомлюватись з їх змінами на офіційному сайті банку (а. с. 8).

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК, частиною 1 статті 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За положеннями частини 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до вступної частини Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом голови правління банку від 06.03.2010 року № СП-2010-256 ПриватБанк публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, в зв`язку з чим публікує Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 10).

Згідно з п. 1.1.1.33 Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку заява-анкета про надання послуг - звернення клієнта до банку про відкриття йому банківського рахунку та/або надання йому інших банківських послуг на умовах цих Умов та Правил. У випадку приєднання до цих Умов та Правил, клієнтом додатково надається Заява про надання окремих послуг, які надаються банком згідно цих Умов та Правил.

Таким чином, анкета-заявка, яку підписала позивач 24.12.2010 року, свідчить про прийняття нею публічної оферти банку укласти договір про надання банківських послуг шляхом приєднання до умов такого правочину, викладених в стандартній формі на офіційному сайті банку. При цьому, відповідач підписала заяву про отримання зберкнижки (депозит), а не про відкриття кредитного рахунку та видачу кредитної картки. Отримання послуг з кредитування згідно з п. 1.1.1.33 Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку має бути оформлено додатковою заявою. Проте, матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження звернення ОСОБА_3 до відповідача щодо отримання зазначених послуг.

Крім того, додані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, на які посилається позивач, містять лише загальні умови надання банківських послуг, в тому числі умови кредитування з використанням карти «Універсальна».

Однак, саме по собі складення та підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» не є договором кредиту та не свідчить про його укладення в подальшому. Вказана анкета не містить відомостей про істотні умови договору, а саме, про розмір грошових коштів, які банк зобов`язується передати відповідачу, строки їх повернення, а також розмір відсотків, які відповідач зобов`язується сплатити за користування кредитом. Жодного посилання про узгодження сторонами умов кредитного договору та ознайомлення відповідача саме з умовами кредитування в ПАТ КБ «ПриватБанк» підписана ОСОБА_3 анкета-заява не містить.

Статтями 638, 639 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Положеннями статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються, зокрема, сума кредиту та річна відсоткова ставка за кредито м.

За ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Вимоги до оформлення документів, в тому числі щодо їх підпису, встановлені в національному стандарті Державна уніфікована система документація ДСТУ 4163-2003 «Уніфікована система організаційно - розпорядчої документації», затвердженому Наказом Держспоживстандарту України від 07.04. 2003 року № 55, що є обов`язковим для застосування в діяльності підприємств, установ, організацій. Відповідно до п. 5.23, п.5.26, п. 7.12 ДСТУ 4163-2003 «Уніфікована система організаційно - розпорядчої документації», підпис складається з назви посади особи, яка підписує документ, особистого підпису, ініціалів і прізвища. Підпис розміщують під текстом документа або під відміткою про наявність додатків. Підписується кожна сторінка не прошитого багатосторінкового документу, з відтиском печатки підприємства, установи,організації, іншої юридичної особи.

Викладеними нормами матеріального закону встановлено обов`язкову письмову форму та істотні умови кредитного договору, а саме: розмір суми кредиту, умови його надання, сплати процентів за користування кредитом, які узгоджуються між сторонами при укладенні правочину шляхом підписання його примірників.

Всупереч наведеному, позивач ПАТ КБ «ПриватБанк», звертаючись до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості, доказів укладання з відповідачем кредитного договору № б/н від 24.12.2010 року в письмовій формі та надання банком ОСОБА_3 її примірника суду не надав.

В Умовах та правилах надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи, відсутній підпис відповідача, тому з якими саме Умовами та Правилами ознайомлено ОСОБА_3 під час підписання анкети-заяви від 24.12.2010 року, встановити не можливо.

Відсутні докази й на підтвердження узгодження між сторонами тарифів, про що йдеться мова в анкеті-заяві, оскільки наданий банком витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», який містить характеристику та визначення застосованих в ній значень, відповідач не підписувала.

Отже, надані суду Умови та правила надання банківських послуг, а також витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», не можуть бути визнані належними та допустимими доказами, які переконливо свідчать про укладення між сторонами в письмовій формі кредитного договору без номера від 24.12.2010 року.

Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, яка висловлена у постанові від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15.

У вказаній постанові Верховний Суд України також дійшов висновку, що відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для врахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно до ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1,2 ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Згідно ч.1 ст.84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій те третій статті 83 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту укладення між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 в письмовій формі кредитного договору без номера від 24.12.2010 року. Підписана відповідачем анкета-заява про оформлення зберкнижки (депозит), а також надані суду Умови та правила надання банківських послуг, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які не містять підпису ОСОБА_3 не є належними та допустимими доказами на підтвердження ознайомлення відповідача з умовами кредитування в ПАТ «ПриватБанк» та узгодження між сторонами істотних умов кредитного договору.

Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру заборгованості, оскільки банком не доведено існування між сторонами кредитних правовідносин на умовах, зазначених у позові. Тому позовні вимоги про стягнення грошових сум згідно з умовами договору від 24.12.2010 року не можуть бути задоволені.

За таких обставин, суд вважає необхідним в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити в повному обсязі.

Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності, то суд зазначає, що загальна позовна давність, відповідно до вимог ст. 257 ЦК України, встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення" від 18.12.2009 р. № 14, встановивши що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Звідси вбачається, що суд має встановити першочергово підставність чи безпідставність позовних вимог, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв`язку з пропуском позовної давності, а у випадку недоведеності позову суд повинен відмовити у його задоволенні саме з цих підстав, і не застосовує наслідки пропуску позовної давності.

Тому, на думку суду, відсутні підстави для застосування строків позовної давності, так як позивачем не доведено позовних вимог, що є підставою для відмови у позові.

Керуючись ст. ст. 267, 525, 526, 611, 625, 627, 629, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 12, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в Дніпровський апеляційний суд через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено та підписано 08 листопада 2019 року.

Суддя: Н. М. Ваврушак