Постанова

Іменем України

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 592/9944/13-ц

провадження № 61-10061св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Родовід Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми, у складі судді Хитрова Б. В., від 06 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області, у складі колегії суддів: Хвостика С. Г., Левченко Т. А. , Околота Г. М., від 19 лютого 2016 року.

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2013 року публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк», банк) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява ПАТ «Родовід Банк» мотивована тим, що 16 травня 2008 року між банком та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 55/АК-00005.08.2, згідно з яким позивач надав останньому кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії на загальну суму 38 489 доларів США строком до 16 травня 2015 року на купівлю автомобіля марки «MITSUBISHI», модель L200, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

На забезпечення виконання даного зобов`язання за кредитним договором сторони, того ж дня, уклали договір застави транспортного засобу № 55/АК-00005.08.2-З, відповідно до умов якого позичальник передав у заставу банку вказаний транспортний засіб.

Також, з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за даним кредитним договором, між банком та ОСОБА_1 16 травня 2008 року було укладено договір поруки, згідно з яким ОСОБА_1 зобов`язалась нести солідарну з позичальником відповідальність за виконання у повному обсязі зобов`язань кредитного договору.

З 13 січня 2009 року позичальник не виконує взяті на себе кредитні зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 03 вересня 2013 року становить 208 259, 24 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, ПАТ «Родовід Банк» просило суд стягнути із позичальника та поручителя у солідарному порядку на свою користь вищевказану кредитну заборгованість.

Короткий зміст рішень та ухвал суду першої інстанції

Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 листопада 2013 року задоволено позовні вимоги ПАТ «Родовід Банк». Стягнуто у солідарному порядку із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором від 16 травня 2008 року за № 55/АК-00005.08.2 у розмірі 208 259, 24 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 грудня 2015 року заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 листопада 2013 року скасовано, а справу призначено до розгляду.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 січня 2016 року закрито провадження у даній справі у частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості за кредитним договором, у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 (до пред`явлення позову до суду).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 січня 2016 року ПАТ «Родовід Банк» відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що порука є припиненою, оскільки у зв`язку зі смертю боржника його зобов`язання за кредитним договором припинились, а умови договору поруки не передбачають відповідальності ОСОБА_1 за виконання кредитного договору новим боржником.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 19 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив із того, що суд першої інстанції правильно визначився з правовідносинами, які виникли між сторонами, та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог заявника, оскільки на поручителя може бути покладено обов`язок щодо належного виконання зобов`язання за кредитним договором у випадку смерті позичальника лише за наявності в позичальника правонаступника, який прийняв спадщину, та згоди поручителя відповідати за нового боржника, а договір поруки не передбачає відповідальності ОСОБА_1 за виконання кредитного договору новим боржником. Крім того, банк звернувся з позовом до ОСОБА_1 як до поручителя, а не як до спадкоємця померлого боржника.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У березні 2016 року ПАТ «Родовід Банк» подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 19 лютого 2016 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з`ясували обставини справи. Ухвалюючи рішення у справі, місцевий суд не врахував, що ОСОБА_1 є спадкоємцем померлого позичальника, отже відбулась заміна боржника за зобов`язанням.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Статтею 383 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № 592/9944/13-ц (провадження № 61-10061св18) було призначено повторний автоматизований розподіл.

06 червня 2019 року справу розподілено судді-доповідачу.

17 липня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу за позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ПАТ «Родовід Банк» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 19 лютого 2016 року призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Доводи заперечення (відзиву) на касаційну скаргу

ОСОБА_1 у відзиві на касаційну скаргу вказує на правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, просить касаційну скаргу залишити без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

16 травня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» (далі - ВАТ «Родовід Банк»), правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 55/АК-00005.08.2, відповідно до умов якого останньому було надано кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії на загальну суму 38 489, 00 доларів США на придбання автомобіля строком до 16 травня 2015 року включно, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 7,70% річних (а.с. 8-9, 10-11, 16-18).

На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_2 16 травня 2008 року було укладено договір застави транспортного засобу за № 55/АК-00005.08.2-З, відповідно до умов якого позичальник передав у заставу банку належний йому на праві власності автомобіль марки «MITSUBISHI», модель L200, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.12-13, 101).

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором, між банком та ОСОБА_1 16 травня 2008 року було укладено договір поруки, згідно з яким ОСОБА_1 зобов`язалась солідарно з позичальником відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов`язань останнім за кредитним договором № 55/АК-00005.08.2 від 16 травня 2008 року (а.с.14).

21 листопада 2008 року ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 уклали додаткову угоду до договору поруки, якою пункт 1.2 договору поруки виклали у новій редакції, а саме змінили: процентну ставку за користування кредитом - до 9,7% річних; відповідальність за порушення зобов`язань за кредитним договором, встановивши пеню у розмірі 1,6% від суми заборгованості за кожен день прострочки, а також щомісячну плату за обслуговування кредиту - 0,2% від суми виданого кредиту, а також виклали у новій редакції пункт 5.5 договору поруки, а саме: шляхом підписання цього договору поручитель погоджується з тим, що внесення будь-яких змін до кредитного договору не потребують внесення змін до цього договору (а.с. 15).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (а.с.78).

ОСОБА_1 листами від 28 серпня 2012 року, від 13 листопада 2012 року та від 18 березня 2013 року неодноразово повідомляла ПАТ «Родовід Банк» про смерть ОСОБА_2 та пропонувала банку вирішити питання щодо заставного майна з метою погашення заборгованості. Направлені повідомлення були отримані банком 04 вересня 2012 року, 15 листопада 2012 року та 20 квітня 2013 року, відповідно, однак залишені без відповідного реагування (а.с. 79, 80, 81, 82, 83, 84).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з положеннями статті 57 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до частини третьої статті 10, статті 60 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Подібні за змістом положення містять статті 76, 81 чинного ЦПК України.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За положеннями статті 523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником.

Згідно із частиною третьою статті 559 ЦК України порука припиняється в разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За правилами статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Згідно із статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

На поручителів може бути покладено обов`язок щодо належного виконання зобов`язання за кредитним договором у випадку смерті позичальника лише за наявності у позичальника правонаступника, який прийняв спадщину, та згоди поручителя відповідати за нового боржника, зафіксованої в тому числі й у договорі поруки як згоди відповідати за виконання зобов`язання перед будь-яким боржником у разі переведення боргу за забезпечувальним зобов`язанням.

Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Ухвалюючи рішення у справі, місцевий суд, виходячи з аналізу приписів статей 523, 543, 553, 554, 559, 1216, 1218 ЦК України, дійшов правильного висновку, що у разі смерті фізичної особи-боржника у зобов`язальних правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) переходять до її спадкоємця, тобто відбувається заміна боржника у зобов`язанні, при цьому, на поручителів може бути покладено обов`язок щодо належного виконання зобов`язання за кредитним договором у випадку смерті позичальника лише за наявності в позичальника правонаступника, який прийняв спадщину, та згоди поручителя відповідати за нового боржника (спадкоємця), зафіксованої в тому числі й у договорі поруки як згоди відповідати за виконання зобов`язання перед будь-яким боржником у разі переведення боргу за забезпечувальним зобов`язанням.

Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 03 червня 2015 у справі № 6-206цс15.

З огляду на відсутність у договорі поруки, укладеного між банком та ОСОБА_1 16 травня 2008 року, умови щодо відповідальності поручителя за зобов`язаннями нового боржника у разі переведення боргу за забезпечувальним зобов`язанням, місцевий суд дійшов висновку про неможливість покладення на ОСОБА_1 , як поручителя, обов`язку щодо виконання кредитного зобов`язання після смерті ОСОБА_2 , як основного боржника.

Припинення основного зобов`язання внаслідок смерті боржника за цим зобов`язанням не припиняє поруки, якщо кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до дня смерті особи боржника.

Місцевий суд правильно врахував, що позивач звернувся до суду з цим позовом після смерті ОСОБА_2 (у вересні 2013 року) і вимоги до ОСОБА_1 були пред`явлені як до поручителя, а не спадкоємця ОСОБА_2 , а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог банку до поручителя.

Суд першої інстанції виконав вимоги статті 212 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, щодо оцінки доказів і статті 213 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

Апеляційний суд відповідно до вимог статті 303 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи,перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 06 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 19 лютого 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Висоцька

СуддіА. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська