ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1790/16-ц
Провадження №2/477/12/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2019 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судових засідань - Бітюковою С.В.,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Жовтневого району суду Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Грейгівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області про визнання права на земельну частку (пай) та зобов`язання виділити ділянку в натурі,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася із позовом до суду первісно до Жовтневої (тепер - Вітовської) районної державної адміністрації Миколаївської області та Грейгівської сільської ради Вітовсього району Миколаївської області, в якому просив визнати за нею в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) із земель КСП ім. Димитрова, розташовану в межах території Грейської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, після смерті свого батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказувала, що батько був членом колгоспу ім. Димитрова і мав право на отримання земельної частки при його розпаювання, але помилково не був включений до списків осіб, яким були надані земельні паї.

Крім того просила зобов`язати Грейгівську сільську раду Жовтневого району Миколаївської області виділити земельну ділянку їй в натурі.

Ухвалою суду від 18 вересня 2019 року первісний співвідповідач був замінений правонаступником Грейгівською сільською радою Вітовського району Миколаївської області, до якої з 01 січня 2019 року в зв`язку зі змінами в законодавстві, перейшли повноваження по виділенню земельних часток в натурі на місцевості.

В судове засідання позивачка до судового засідання не з`явилася, подала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, а позов задовольнити.

Представник відповідача до судового засідання також не з`явився, відзив не подав, але надав заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, а позов визнав та просив його задовольнити.

Суд, вважаючи за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом було встановлено, що 18 грудня 1992 року ОСОБА_2 був прийнятий до членів колгоспу ім. Димитрова Жовтневого району Миколаївської області слюсарем 5-го розряду, про що було здійснено запис у його трудовій книжці під №09.

Згідно із записом під № 10 в його трудовій книжці від 08 червня 1996 року трудовий договір з ним був припинений в зв`язку зі смертю.

На час смерті ОСОБА_2 діяли положення ЦК України 1963 року.

Відповідно до ст. 549 цього ж Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 524 цього Кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Згідно зі ст. 525 та ст. 526 ЦК України 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу; місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, місце знаходження майна або його основної частини.

Відповідно до довідок Грейгівської сільської ради Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області від 29 червня 2016 року на час смерті ОСОБА_2 проживав один в будинку АДРЕСА_1 цього ж район, а після смерті його дочка ОСОБА_1 , тобто позивачка, вступила в управління його спадковим майном здійснила поховання батька, сплатила податки та комунальні платежі його будинку та ділянки і стала за ними доглядати.

Таким чином вона прийняла спадщину.

Маючи намір в подальшому оформити спадщину після його смерті, в тому числі і право на земельну частку (пай) члена КСП ім. Димитрова, членом якого він був по час смерті, вона з`ясувала, що він був не включений до списків осіб, яким були оформлені сертифікати про право на земельні частки. В зв`язку з цим звернулася до суду із даним позовом.

Відповідно до Указів Президента України № 666/94 від 10 листопада 1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» та № 720/95 від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі Указ Президента України № 720/95) право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського товариства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі й пенсіонери, які раніше там працювали і залишаються його членами.

На відміну від паювання приватизація земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств здійснюється за правилами, передбаченими

ст. 25 ЗК України, яка надає гарантоване право працівникам таких підприємств на безоплатне одержання земельної частки (паю), виділену в натурі (на місцевості). Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель.

При цьому, законодавчі акти, якими врегульовано питання приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств не пов`язують виникнення права на земельну частку (пай) із фактом затвердження уповноваженим органом виконавчої влади списку осіб, які мають на це право. До того ж приватизація земельних часток можлива як за колективним, так і за індивідуальним клопотанням працівників державних підприємств.

Пунктом 1 Указу Президента України № 720/95 установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до п. 2. Названого Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Отже, право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акту на право колективної власності на землю були чи залишалися членами цього підприємства, а також, які були потім включені до членів колгоспу за наявності можливості реалізації права на землю.

Самий по собі факт того, що особа перебувала у трудових відносинах із таким підприємством чи за життя не одержав сертифікат на право на земельну частку (пай), не є підставами для висновку про відсутність у нього права на земельну частку (пай).

За змістом ст. ст. 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу Президента від 08 серпня 1995 року № 720/95 (далі - Указ Президента) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акта.

Цим Указом встановлено, що право на земельну частку (пай) мають члени КСП, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

09 листопада 1995 року рішенням Грейгівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області №8/1 було вирішено передати у колективну власність КСП ім. Димитрова Грейгівської сільської ради землю загальною площею 307.1 га для ведення сільськогосподарського виробництва.

На підставі цього рішення тією ж сільською радою 30 листопада 1995 року було видано державний акт на право колективної власності на землю.

В подальшому, в КСП був складений станом на 01 серпня 1996 року список громадян його членів. Однак до цього списку батько позивачки не був включений, оскільки на час затвердження списків помер.

Виходячи з того, що на час оформлення державного акту про право на колективну власність землі КСП ім. Димитрова і передачі землі, ОСОБА_2 був його членом і повинен був бути включеним до списків на приватизацію (розпаювання) передано цієї землі, але для складання списків потрібен був час, а він помер за місяць до затвердження списку, тому суд вважає, що він мав право на земельну частку (пай) цього колективного сільськогосподарського господарства.

Його право на земельну частку (пай) після смерті перейшло до його спадкоємців, тобто позивачки, яка є його дочкою.

Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

За положенням як ст. 548 ЦК України 1963 року, які діяли на час смерті спадкодавця, та і положеннями ст. 1218 ЦК України, всі права та обов`язки спадкодавця після його смерті переходять до спадкоємців, і прийнята спадщина належить спадкоємцям.

Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що ОСОБА_2 за свого життя мали право на отримання у власність земельної частки (паю) під час приватизації землі, що перебувала власності КСП

ім. Димитрова та на її виділення в натурі.

Відповідно до матеріалів справи розмір земельної частки (паю), який підлягає приватизації із земель КСП ім. Димитрова складає 6,89 умовних кадастрових гектарів.

Відповідно до 2 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України "Про організацію робіт та методику розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв)" у разі виявлення після розробки проекту факту не включення одного чи кількох громадян, які відповідно до законодавства набули право на земельну частку (пай), до списку власників земельних часток (паїв), на підставі якого був складений проект, сільська рада чи райдержадміністрація приймає одне з рішень (розпоряджень) або про коригування проекту землеустрою організацією з метою забезпечення громадян необхідною кількістю земельних ділянок (на підставі відповідного договору); або про надання зазначеним громадянам земельних ділянок із земель запасу чи резервного фонду у розмірі відповідної земельної частки (паю).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року № 7 „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" невнесення до списку осіб, які мають право на земельну частку - пай особи, яка є членом КСП не може позбавити її права на земельну частку (пай).

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п. 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. „Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу.

Виходячи з того, що в матеріалах позову відсутні дані про те, що позивачка зверталася до місцевої сільської ради за виділенням їй ділянки в натурі, то її вимога в цій частині є передчасною і тому задоволенню не підлягає.

Для врахування, суд вважає за необхідне, що постановою Верховної ради України № 13-VIII від 19 травня 2016 року Про перейменування окремих населених пунктів та районів Жовтневий район перейменовано на Вітовський, а розпорядженням голови Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області № 202-р від 06 червня 2016 року Жовтнева районна державна адміністрація перейменована у Вітовську районну державну адміністрацію.

З врахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) розміром 6,89 умовних кадастрових гектарів в межах території Грейгівської сільської ради Вітовського (раніше - Жовтневого) району Миколаївської області в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину рішення, його повний текст складено на 15 листопада 2019 року.

Суддя Р.В. Козаченко