Справа № 463/3969/17 Головуючий у 1 інстанції: Шеремета Г.І.
Провадження № 22-ц/811/1830/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у місті Львові апеляційну скаргу

Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 15 квітня 2019 року у справі за позовом Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому, уточнивши позовні вимоги, просило стягнути з відповідача 32 529,59 грн заборгованість по договору № 1146 від 05.05.1997 станом на 15.03.2018.

Позов мотивуваний тим, що 13.07.1993 між Фондом комунального майна міста Львова, функції якого на сьогоднішній день виконує Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, та ОСОБА_1 , було укладено договір оренди нерухомого майна № 1146, згідно якого відповідачу було передано у строкове платне користування нерухоме майно нежитлові приміщення, загальною площею 21,3 кв.м. по АДРЕСА_1 . Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 16.11.2011 в справі №2-3917/11 вирішено зобов`язати ОСОБА_1 повернути Управлінню комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради вказане нежитлове приміщення згідно з актом здачі-приймання, а також стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради 2185,48 грн неустойки за період часу з 1 липня 2010 року до 1 лютого 2011 року. Вказане рішення суду відповідач не виконав, продовжив користуватися об`єктом оренди та повернув такий лише 28.02.2018 згідно акту приймання- передачі, виданого ЛКП «Господар». За період з 2013 року по 2018 рік відповідач орендну плату за користування об`єктом оренди не вносив згідно умов договору, внаслідок чого станом на 15.03.2018 у нього виникла заборгованість в розмірі 32 529,59 грн. На підставі наведеного позивач просив задовольнити його позов.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 15 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржило Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про пропуск позивачем позовної давності, оскільки порушення відповідача щодо неповернення орендованого майна було триваючим і тривало до 28.02.2018. Також вказує, що відповідачем правильно нараховано неустойку у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення на підставі ст. 785 ЦК України. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було пропущено 3-річний строк позовної давності на звернення до суду з вимогою про стягнення неустойки за невиконання взятих на себе відповідачем зобов`язань.

Проте погодитись із вказаним висновком районного суду не можна, виходячи з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 13.07.1993 між Фондом комунального майна міста Львова, функції якого на сьогоднішній день виконує Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, та ОСОБА_1 було укладено договір оренди нерухомого майна № 1146, згідно якого відповідачу було передано у строкове платне користування нерухоме майно нежитлові приміщення, загальною площею 21,3 кв.м. по АДРЕСА_1 (а.с.7-10).

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 16.11.2011 у справі №2-3917/11 зобов`язано ОСОБА_1 повернути Управлінню комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 21,3 кв.м. згідно з актом здачі-приймання, а також стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради 2185,48 грн неустойки за період часу з 1 липня 2010 року до 1 лютого 2011 року (а.с.12-14).

Згідно з ч.2 ст. 795 ЦПК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Встановлено, що рішення Личаківського районного суду м.Львова від 16.11.2011 у справі № 2-3917/11 відповідач не виконав, продовжив користуватися об`єктом оренди та повернув такий лише 28.02.2018 згідно акту приймання- передачі (а.с. 40).

Відповідно до ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

З довідки Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради № 4-2302-621 від 20.03.2018 вбачається, що заборгованість відповідача станом на 15.03.2018 становить 32 529,59 грн.

Відповідно до положень ч.1 ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Чинним ЦК України передбачено два види позовної давності: загальна, яка встановлена тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК України) та спеціальна, яка згідно ст.258 ЦК України встановлена законом для окремих вимог.

Неустойка, стягнення якої передбачено ч. 2 ст. 785 ЦК України, є самостійною підставою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин і визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення, у зв`язку з чим застосування до неї спеціальної позовної давності, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК, є неправильним (постанова Верховного Суду України від 20 березня 2012 року у справі № 3-13гс12).

Відтак до позовних вимог про стягнення неустойки, передбаченої ч.2 ст. 785 ЦК України, застосовуються позовна давність тривалістю у три роки.

Враховуючи, що ОСОБА_1 повернув об`єкт оренди лише 28.02.2018 згідно акту приймання-передачі, а з даним позовом позивач звернувся до суду у липні 2017 року, колегія суддів прийшла до висновку, що з нього слід стягнути на користь Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради заборгованість за період з липня 2014 року до 01.02.2018 в розмірі 23 270 грн. 67 коп.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 15 квітня 2019 року скасувати та постановити нову постанову.

Позов Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради 23 270 грн. 67 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 07.11.2019

Головуючий

Судді