11.11.2019 Справа № 363/5222/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАИНИ

11 листопада 2019 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючого судді: Баличевої М.Б., при секретарі Рибка І.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м.Вишгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «РІВНЕСТАНДАРТ» про визнання правочину недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «РІВНЕСТАНДАРТ» про визнання правочину недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння, в якій просив визнати недійсним Договір комісії № 184Д/2015 від 08.05.2015 року укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «РІВНЕСТАНДАРТ» та ОСОБА_1 ; витребувати від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 автомобіль марки «MITSUBISHI GRANDIS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.07.2015 року громадянин Литовської Республіки ОСОБА_3 видав довіреність, яка була видана приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Підгаєцьким .А.І. та зареєстрована в реєстрі за № 542, якою ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_4 представляти його інтереси, зокрема, захисту його прав та законних інтересів як власника транспортного засобу - автомобіля марки «MITSUBISHI GRANDIS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , а також з питань, пов`язаних з експлуатацією та розпорядженню (в тому числі з правом відчуження) вищезазначеного автомобіля. Так, ОСОБА_4 звернувся до МРЕВ № 2 в м. Києві для переоформлення права власності на вищевказаний автомобіль, за попередньою усною згодою з позивачем, де ОСОБА_4 дізнався, що у травні 2015 року ОСОБА_2 шляхом підробки документів, незаконно переоформив право власності на вказаний автомобіль у МРЕВ № 1 в м. Києві. Після зміни власника автомобіля реєстраційний номер транспортного засобу марки MITSUBISHI GRANDIS» змінився з НОМЕР_3 на НОМЕР_1 . ОСОБА_1 не був присутній при переоформленні автомобіля на іншого власника та не надавав згоди на переоформлення автомобіля ОСОБА_2 та жодних довіреностей на розпорядження вказаним автомобілем, окрім тієї, що видав ОСОБА_4 не надавав. На підставі вказаного, ОСОБА_4 звернувся до прокуратури Вишгородського району із заявою про злочин, за результатами якої було відкрито кримінальне провадження № 0000163 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.11.2015 року. В рамках даного кримінального провадження слідчим суддею Вишгородського районного суду Київської області було накладено арешт на автомобіль марки «MITSUBISHI GRANDIS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 . Таким чином, оскільки договір комісії № 184Д/2015 від 08.05.2015 року та акт приймання - передачі до договору комісії № 183Д/2015 від 08.05.2015 року не були підписані власником автомобіля ОСОБА_1 , то вказаний договір комісії є недійсним, а отже Товариство з обмеженою відповідальністю «РІВНЕСТАНДАРТ» не було уповноважено власником автомобіля ОСОБА_1 на укладення договору купівлі - продажу транспортного засобу № 184Д/2015 від 08.05.2015 року. Таким чином, відчуження автомобіля було здійснено поза волею власника автомобіля, особою, яка не мала повноважень від власника на продаж такого автомобіля. На підставі викладеного, позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 09.01.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 07.05.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 16.09.2019 року явку позивача ОСОБА_1 та представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «РІВНЕСТАНДАРТ» визнано судом обов`язковою.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його особистої участі, але за участю його представників - ОСОБА_4 та Крикунова О.В .

Представники позивача ОСОБА_4 . та Крикунов О.В . позовну заяву повністю підтримали та просили її задовольнити з підстав викладених у позові, адвокатом Крикуновим О.В. під час розгляду справи були надані додаткові письмові пояснення по справі. Також, представник позивача ОСОБА_4 пояснив, що він у липні 2015 року придбав у ОСОБА_1 по генеральній довіреності № НОМЕР_5 від 04.07.2015 року автомобіль марки «MITSUBISHI GRANDIS», реєстраційний номер НОМЕР_3 , оскільки ОСОБА_1 переїжджав до Литви, за ціною 14 500 доларів США, однак на час купівлі вказаного транспорного засобу він його не бачив. Коли ОСОБА_4 поїхав до МРЕО № 2 у м. Києві для того, щоб переоформити автомобіль марки «MITSUBISHI GRANDIS» на себе, то дізнався, що у травні 2015 року ОСОБА_2 , шляхом підробки підпису у довідці - рахунок, незаконно переоформив право власності на вказаний автомобіль.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Терехов М.С. позовні вимоги не визнав, надав письмовий відзив на позовну заяву та просив відмовити у задоволенні позовних вимог, також надав заяву про застосування строку позовної давності.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «РІВНЕСТАНДАРТ» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пояснили, що вони були свідками того, що в їх присутності ОСОБА_1 від ОСОБА_2 отримав кошти у розмірі 4 000 доларів США за автомобіль марки «MITSUBISHI GRANDIS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 . Вказали, що ОСОБА_1 тривалий час орендував житло у сім`ї ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що 08 травня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «РІВНЕСТАНДАРТ» та ОСОБА_1 було укладено договір комісії № 184Д/2015, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «РІВНЕСТАНДАРТ» приймає для здійснення комісійного продажу транспортний засіб - «MITSUBISHI GRANDIS 2.4», номер кузова НОМЕР_2 , за ціною продажу вказаного транспортного засобу 55 000 гривень, розміром комісійної винагороди 70 гривень, у тому числі ПДВ 11,67 гривень.

08 травня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «РІВНЕСТАНДАРТ» та ОСОБА_1 було укладено акт приймання - передачі № 184Д/2015 до договору комісії від 08.05.2019 року відповідно до якого ОСОБА_11 з. передав транспортний засіб «MITSUBISHI GRANDIS 2.4», номер кузова НОМЕР_2 на умовах продажу, визначених у договорі комісії. ОСОБА_1 засвідчує факт передачі транспортного засобу Покупцю, а також факт здійснення Покупцем повного розрахунку з ним за продаж такого транспортного засобу. Розмір комісійної винагороди 70 гривень, у тому числі ПДВ 11,67 гривень. Цей акт є невід`ємною частиною договору комісії від 08.05.2015 року.

08 травня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «РІВНЕСТАНДАРТ» та ОСОБА_2 було укладено договір № 184Д/2015 купівлі - продажу транспортного засобу, а саме автомобіля марки «MITSUBISHI GRANDIS 2.4», номер кузова НОМЕР_2 , вартістю 55 000 гривень.

Відповідно до довідки - рахунку серія ААЕ від 08 травня 2015 року, яка видана Товариством з обмеженою відповідальністю «РІВНЕСТАНДАРТ» видно, що ОСОБА_2 придбав автомобіль марки «MITSUBISHI GRANDIS 2.4», номер кузова НОМЕР_2 , вартістю 55 000 гривень.

З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 на автомобіль марки «MITSUBISHI GRANDIS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 видно, що реєстрація транспортного засобу відбулася 12.05.2015 року, власником якого вказаний ОСОБА_2 .

04 липня 2015 року громадянин Литовської Республіки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уповноважив ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 04 липня 2015 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Підгаєцьким А.І. та зареєстрована в реєстрі за № 542 на представлення інтересів ОСОБА_11 , зокрема, захисту його прав та законних інтересів як власника транспортного засобу - автомобіля марки «MITSUBISHI GRANDIS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , а також з питань, пов`язаних з експлуатацією та розпорядженню (в тому числі з правом відчуження) вищезазначеного автомобіля.

12 листопада 2015 року ОСОБА_4 звертається із заявою про злочин до прокурора Вишгородського району Київської області та зазначає в ній про те, що він придбав за генеральною довіреністю автомобіль марки «MITSUBISHI GRANDIS», 2008 року випуску за 14 500 доларів США у громадянина Литовської Республіки ОСОБА_12 . В подальшому колишній водій ОСОБА_14 ОСОБА_15 в травні 2015 року шляхом підробки підпису в довідці - рахунку незаконно переоформив право власності на вказаний автомобіль на себе, довідку - рахунок оформлювало Товариство з обмеженою відповідальністю «РІВНЕСТАНДАРТ». Перереєстрація права власності відбулася в МРЕО у м. Києві, після чого власником став ОСОБА_2 .

Відповідно до протоколу допиту потерпілого від 03 грудня 2015 року ОСОБА_4 вбачається, що у липні 2015 року останній придбав по генеральній довіреності № НОМЕР_5 від 04.07.2015 року автомобіль марки «MITSUBISHI GRANDIS», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 у свого знайомого ОСОБА_16 , оскільки він переїжджав до Литви, за 14 500 доларів США. На той момент вказаний автомобіль перебував у ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки ОСОБА_3 надав йому автомобіль у тимчасове користування. Коли ОСОБА_4 поїхав до МРЕО № 2 у м. Києві для того, щоб переоформити автомобіль марки «MITSUBISHI GRANDIS» на себе, то дізнався, що у травні 2015 року ОСОБА_2 , шляхом підробки підпису у довідці - рахунок, незаконно переоформив право власності на вказаний автомобіль. Довідку - рахунок оформляло Товариство з обмеженою відповідальністю «РІВНЕСТАНДАРТ». Перереєстрація відбувалась в МРЕО № 1 у м. Києві. Після зміни власника реєстраційний номер змінився з НОМЕР_3 на НОМЕР_1 . На даний час автомобіль знаходиться у ОСОБА_2 .

Відповідно до протоколу допиту свідка від 30 січня 2016 року ОСОБА_12 вбачається, що у 2008 року він придбав автомобіль марки «MITSUBISHI GRANDIS», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 . У травні 2015 року він дав зазначений транспортний засіб у тимчасове користування ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 . У липні 2015 року він зібрався виїхати до Литви для постійного проживання, тому продав по генеральній довіреності НОМЕР_6 від 04.07.2015 року автомобіль марки MITSUBISHI GRANDIS», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , своєму знайомому ОСОБА_4 . Через деякий час ОСОБА_4 повідомив його, що він хотів переоформити вказаний автомобіль на себе, однак коли він приїхав до МРЕВ № 2 у м. Києві, то дізнався, що у травні 2015 року ОСОБА_2 , шляхом підробки підпису у довідці - рахунок, незаконно переоформив право власності на вказаний автомобіль. Довідку - рахунок оформляло Товариство з обмеженою відповідальністю «РІВНЕСТАНДАРТ». Перереєстрація відбувалась в МРЕО № 1 у м. Києві. Після зміни власника реєстраційний номер змінився з НОМЕР_3 на НОМЕР_1 . ОСОБА_1 зазначив, що не був присутній при переоформленні автомобіля на іншого власника та не надавав згоду на переоформлення вказаного автомобіля ОСОБА_2 .

Ухвалою слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 26.05.2016 року було задоволено клопотання слідчого у кримінальному провадженні № 0000163, внесеного до ЄРДР 13.11.2015 року про арешт майна та накладено арешт на автомобіль марки «MITSUBISHI GRANDIS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 .

Відповідно до висновку експерта Пустовойтової Я.В. Київського НДЕКЦ МВС України від 12.04.2017 року № 8-4/544 підпис в графі «Комітент» в договорі комісії № 184Д/2015 від 08.05.2015 року виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Підпис в графі «Комітент» в акті приймання - передачі до договору комісії № 184Д/2015 від 08.05.2015 року виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно із ч. 2, 3 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною 1 статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За умовами вказаної статті сторони повинні вчинити певні дії для укладення договору, зокрема, передати та прийняти майно, сплатити за нього певну грошову суму.

Під час розгляду справи було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з травня 2015 року користується автомобілем марки «MITSUBISHI GRANDIS», 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 на підставі укладеного між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «РІВНЕСТАНДАРТ» договору № 184Д/2015 купівлі - продажу транспортного засобу, а саме вказаного автомобіля, за який він сплатив грошові кошти у розмірі 55 000 гривень, що підтверджується довідкою - рахунком серія ААЕ від 08 травня 2015 року, яка видана Товариством з обмеженою відповідальністю «РІВНЕСТАНДАРТ».

12 травня 2015 року ОСОБА_2 у встановлений законом спосіб оформив право власності на вищевказаний транспортний засіб та отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 , якому присвоєно державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Про те, що з травня 2015 року автомобілем марки «MITSUBISHI GRANDIS», номер кузова НОМЕР_2 користується ОСОБА_2 підтвердив позивач ОСОБА_1 під час його допиту в якості свідка у Вишгородському відділі поліції 30 січня 2016 року, про що свідчать письмові пояснення ОСОБА_1 від 30.01.2016 року, які містяться в матеріалах цивільної справи.

Крім того, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 16 вересня 2019 року судом було визнано явку ОСОБА_1 та представника Товариства з обмеженою відповідальністю «РІВНЕСТАНДАРТ» обов`язковою, для надання особистих пояснень останніми з приводу укладеного між ними спірного договору комісії № 184Д/2015 від 08.05.2015 року. Однак, позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, на адресу суду направив письмові пояснення з яких видно, що він оформив у натаріуса генеральну довіреність на ОСОБА_4 на розпорядження автомобілем та продаж на власний розсуд. Пізніше, ОСОБА_4 повідомив його про те, що згідно даних в державних реєстрах України, власником автомобіля є ОСОБА_2 , однак яким чином останній отримав право власності на його автомобіль ні йому, ні ОСОБА_4 не було відомо. Жодних угод купівлі - продажу автомобіля, який є предметом розгляду у справі № 363/5222/18 з ОСОБА_2 він ніколи не укладав та жодних довіреностей на даний автомобіль ОСОБА_2 він не надавав, жодних грошових коштів за даний автомобіль від будь - яких осіб крім ОСОБА_4 він не отримував, у тому числі від ОСОБА_2 .

Під час розгляду вказаної цивільної справи судом було встановлено та підтверджено показами свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що відповідач ОСОБА_2 придбав автомобіль MITSUBISHI GRANDIS», номер кузова НОМЕР_2 , у позивача ОСОБА_1 за 4 000 доларів США, що не було спростовано представниками позивача.

Однак, в свою чергу позивачем ОСОБА_1 та його представниками не було надано доказів того, що у липні 2015 року позивачем було отримано він ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 14 500 доларів США за придбання автомобіля марки «MITSUBISHI GRANDIS 2.4», номер кузова НОМЕР_2 .

На підставі викладеного, судом не було встановлено підстав для визнання недійсним Договору комісії № 184Д/2015 року від 08 травня 2015 року, який укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «РІВНЕСТАНДАРТ» та ОСОБА_1 , оскільки під час розгляду справи не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 77-78 ЦПК України, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні цієї частини позовних вимог ОСОБА_1 .

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння, то слід зазначити наступне.

За приписами ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною 3 ст. 388 ЦК України визначено, що якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Пленум Верховного Суду України у Постанові №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» висловив позицію, за якою реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується.

Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (ст.ст. 19,27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»).

Враховуючи те, що у задоволенні позовних вимог про визнання Договору комісії № 184Д/2015 року від 08 травня 2015 року, який укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «РІВНЕСТАНДАРТ» та ОСОБА_1 відмовлено, а ОСОБА_2 в свою чергу у встановленому законом порядку оформив право власності на вказаний транспортний засіб автомобіль марки «MITSUBISHI GRANDIS», 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , а тому позовні вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Стосовно заяви представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Терехова М.С. про застосування строку позовної давності, судом зазначається наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України.

Згідно з приписами статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

У відповідності до роз`яснень, викладених у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Оскільки, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у зв`язку з їх необґрунтованістю, тому у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 - адвоката Терехова М.С. про застосування строку позовної давності слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.4, 10-13, 258-268, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «РІВНЕСТАНДАРТ» про визнання правочину недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення через Вишгородський районний суд Київської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 14 листопада 2019 року.

Головуючий: М.Б. Баличева