ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м. Херсон

справа № 650/606/19

провадження № 22-ц/819/1492/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Пузанової Л.В.,
суддів:Склярської І.В.,
Чорної Т.Г.,
секретарПавловська Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , на рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області у складі судді Коваля В.О. від 25 червня 2019 року в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

В квітні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що 01 вересня 2010 року сторони уклали договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

За умовами вказаного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Своїм підписом у заяві ОСОБА_1 підтвердив, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Посилаючись на те, що банк свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами в межах встановленого угодою ліміту, а останній своєчасно не надав банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, розмір якої станом на 02 квітня 2019 року становить 34 278,44грн, із яких: 13 378,55грн-тіло кредиту, 8746,40 прострочене тіло кредиту; 9194,99грн - пеня, 850 грн пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 500 грн - штраф (фіксована частина), 1608,50 грн - штраф (процентна складова).

Рішенням суду від 25 червня 2019 року позов задоволено.

Судом вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд, розглянувши справу за його відсутності, без належного повідомлення про час та місце її розгляду, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, зокрема щодо умов укладеного сторонами договору та розміру отриманих коштів, за відсутності доказів видачі платіжної картки та як наслідок факту отримання цих коштів.

Також у зв`язку із неповідомленням його про розгляд справи та неможливістю заявити в суді першої інстанції про пропуск позивачем встановленого законом строку позовної давності, просить суд цей строк застосувати на стадії апеляційного розгляду.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» доводи скарги не визнало, висновки суду вважає правильними.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач належним чином не виконав зобов`язань за укладеним сторонами договором кредиту, тому повинен сплатити на користь позивача заборгованість, розмір якої станом на 02.04.2019 року становить 34 278грн 44коп.

В процесі розгляду справи суд встановив, що 01 вересня 2010 року сторони уклали договір про надання банківських послуг шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку.

Згідно із вказаною анкетою-заявою ОСОБА_1 виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну карту «Універсальна» та погодився, що дана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.

У анкеті-заяві є підпис ОСОБА_1 як позичальника та відмітка про те, що він ознайомлений із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді, погоджується з ними.

Анкета-заява не містить умов кредитного договору, крім вказівки на розмір кредитного ліміту в сумі 3000 гривень, а у наданому позивачем витязі із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» визначено, зокрема, базову процентну ставку, обов`язковий щомісячний платіж, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань. Вказаний витяг із Тарифів не підписаний позичальником (а. с. 10,11).

За розрахунком банку станом на 02.04.2019 року у ОСОБА_1 утворилася заборгованість у розмірі 34 278грн 44 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 13 378грн 55 коп., заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 8 746грн 40коп., нарахованої пені за прострочене зобов`язання в сумі 9 194грн 99коп., нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень в сумі 850 грн, штрафу (фіксована частина) в сумі 500 грн, штрафу (процентна складова) в сумі 1 608 грн 50коп.

Справа розглянута судом у відсутність відповідача, щодо якого відсутні відомості про вручення йому судової повістки-повідомлення, а також копії позовної заяви, доданих до неї документів та ухвали суду про відкриття провадження у справі (а.с.44, 45).

Про розгляд справи 25.06.2019 року ОСОБА_1 повідомлений через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке було розміщене судом 11.06.2019 року (а.с. 48).

В апеляційній скарзі та в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 визнав отримання у позивача карти «Універсальна, GOLD», однак зазначив, що банк не надав належних доказів на підтвердження умов укладеного з ним договору, а витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт, як і Умови та Правила надання банківських послуг ним не підписані, а отже: не погоджені.

Вважає, що розрахунок заборгованості не ґрунтується на належних доказах щодо розміру отриманих коштів та зроблений без врахування строку позовної давності, який сплив, зважаючи на те, що за твердженням позивача грошові кошти були отримані ним 01 вересня 2010 року.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору неустойка поділяється на встановлену законом ( розмір та підстави стягнення якої визначаються актами законодавства) та договірну ( розмір та підстави стягнення якої визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві-анкеті позичальника від 01 вересня 2010 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав у борг позичальник) стягнути також пеню і штрафи за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування боргу, банк, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 01 вересня 2010 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку у редакції, затвердженій наказом від 06 березня 2010 року №СП-2010-256, які розміщені на сайті:https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємної частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витягом з Умов та правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких , серед іншого, визначено дію договору(12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку -50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил та саме у вказаній редакції розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (штрафу, пені) та саме в зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

В даному випадку також неможливо застосувати до спірних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (01 вересня 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (у квітні 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг у Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Враховуючи, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 01 вересня 2010 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Вказані обставини неправильно встановлені судом першої інстанції під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» неустойки, а саме: 9 194 грн 99 коп. пені за прострочене зобов`язання; 850 грн пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 500 грн штрафу (фіксована частина) та 1608,50 грн штрафу (процентна складова), у зв`язку з безпідставністю позовних вимог у цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті у анкеті-заяві від 01 вересня 2010 року, оскільки витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Вимог про стягнення інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтею 625 ЦК України позивач не пред`являв.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів»).

Згідно з пунктом 22 частини першої наведеного Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року №543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 ПАТ КБ «ПриватБанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

З огляду на встановлені судом обставини справи та норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 9 194 грн 99 коп. пені за прострочене зобов`язання; 850 грн пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100грн; 500 грн штрафу (фіксована частина) та 1608,50 грн штрафу (процентна складова) підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що безпосередньо укладений сторонами 01 вересня 2010 року кредитний договір у вигляді анкети-заяви, яка ними підписана, не містить і строку повернення кредиту (користування).

Однак, зважаючи на те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ним банку не повернуті, а відповідно до вимог частини другої статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість вимоги банку щодо стягнення з відповідача фактично отриманої ним суми кредитних коштів у розмірі 22 124,95грн (13 378,55 + 8 746,40).

Такі висновки, відповідають правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19), які відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України має враховувати суд при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги щодо розрахунку заборгованості за кредитним договором, зокрема, тіла кредиту, колегія суддів вважає такими, що не спростовують висновків суду в цій частині, оскільки відповідачем не наведено свій розрахунок та не надано належних і допустимих доказів у підтвердження тієї обставини, що кредитні кошти використані ним за період договірних відносин із позивачем у розмірі меншому, ніж про це заявлено банком.

Натомість позивач надав суду інформацію, яка відповідачем не спростована, про те, що за укладеним із ОСОБА_1 кредитним договором банк видавав йому три кредитні картки, а саме: 02.09.2010 року (термін дії до 01/14), 27.04.2015 року (термін дії до 08/19) та 17.05.2016 року (термін дії до 09/18), а відповідно до виписок по рахунку ОСОБА_1 активно використовував надані банком кредитні кошти протягом спірного періоду та припинив виконувати умови договору щодо повернення грошових коштів та сплати процентів за користування ними в серпні 2018 року.

Зважаючи на застосування судом до спірних правовідносин статті 530 ЦК України щодо строку (терміну) виконання зобов`язання, відсутні підстави для обговорення питання щодо застосування до цих відносин позовної давності.

У зв`язку із скасуванням ухваленого судом рішення в частині задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за прострочення виконання зобов`язань та ухвалення в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні наведеної вимоги, відповідно до частин першої та 13 статті 141 ЦПК України розподіл судових витрат підлягає зміні із зменшенням розміру стягнутого із ОСОБА_1 на користь банку судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог із 1 921грн до 1 229грн 44 коп. (22 124,95х100:34 278,44=64% (задоволення позову), (1 921х64:100).

Оскільки відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, із Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, сплачений ним при поданні апеляційної скарги, у розмірі 1 037грн 34 коп. (2 881,50 грн сплаченого судового збору х 36:100).

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375, 376 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , частково задовольнити.

Рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 25 червня 2019 року в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 9 194 грн 99 коп. пені за прострочене зобов`язання; 850 грн пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 500 грн штрафу (фіксована частина) та 1608,50 грн штрафу (процентна складова) скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення неустойки відмовити.

Це ж рішення суду в частині визначеного до стягнення розміру кредитної заборгованості та розподілу судових витрат змінити, зменшивши суму стягнутої із відповідача на користь позивача кредитної заборгованості із 34 278 грн 44 коп. до 22 124 грн 95 коп. (двадцяти двох тисяч ста двадцяти чотирьох гривень 95 коп.), а суму судового збору із 1921 грн до 1229 грн 44 коп. (однієї тисячі двохсот двадцяти дев`яти гривень 44 коп.).

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», який знаходиться в м. Києві, вул. Грушевського, 1Д, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570, на користь ОСОБА_1 , який проживає в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , понесені ним на сплату судового збору при поданні апеляційної скарги витрати у розмірі 1037 грн 34 коп. (одна тисяча тридцять сім гривень 34 коп.).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: І.В. Склярська

Т.Г. Чорна

Повний текст постанови складено 11 листопада 2019 року

Суддя Л.В. Пузанова