Провадження № 22-ц/801/848/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2019 рокуСправа № 127/31189/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів : Шемети Т. М., Якименко М. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 , про зменшення розміру аліментів на дитину,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 08 лютого 2019 року у м. Вінниці суддею цього суду Ан О. В., зі складанням його повного тексту 08 лютого 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на їх дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягуються з нього за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 грудня 2012 року, мотивуючи тим, що у зв`язку із зміною майнового стану він не здатний сплачувати аліменти у розмірі, визначеному рішенням суду від 19 грудня 2012 року, зокрема тому, що рішеннями Вінницького міського суду від 05 листопада 2018 року та 06 листопада 2018 року з нього стягнуто кошти на утримання дружини ОСОБА_3 в розмірі 1/6 частки від заробітку та аліменти на їх доньку ОСОБА_4 в розмірі 1/6 частки від всіх видів заробітку.

Крім того, позивач зазначив, що працює у ДФС м. Києва та змушений винаймати житло, за яке сплачує орендну плату в розмірі 5000 грн на місяць та комунальні платежі близько 1000 грн на місяць. Водночас, матеріальної допомоги потребують батьки позивача - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , яким встановлена 3 група інвалідності.

Пославшись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив суд зменшити розмір стягуваних з нього аліментів на дочку - ОСОБА_4 , з ј частки всіх видів заробітку до 1/6 частки.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, позивач, пославшись на його незаконність і необґрунтованість, невірне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві відповідач зазначила, що оскаржуване рішення вважає законним та обґрунтованим, а тому просить апеляційний суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч. 5 ст. 183 СК України).

В ч. 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пленум Верховного Суду України у п. 23 Постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звертав увагу судів, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням, або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 грудня 2012 року стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття (а. с. 7).

Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 листопада 2018 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частки від заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 24 липня 2018 року до досягнення дитиною повноліття (а. с. 11-13).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 листопада 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки від заробітку щомісяця, починаючи з 24 липня 2018 року і до досягнення малолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 8-10).

Згідно з довідками до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 10 ААА № 700228 від 11 лютого 2012 року та серії 10ААВ № 532077 від 21 березня 2013 року ОСОБА_9 та ОСОБА_7 відповідно встановлену третю групу інвалідності (а. с. 6).

14 січня 2019 року Головним оперативним управлінням Державної фіскальної служби України видано довідку № 21-1001/2 про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійсно з 02 липня 2018 року по теперішній час проходить службу в податковій міліції у Головному управління ДФС у м. Києві (а. с. 41).

Відповідно до договору оренди житлового приміщення від 03 лютого 2018 року ОСОБА_1 отримав в користування строком на один рік квартиру в м. Києві, оренда плата за яку встановлена в розмірі 5000, 00 грн та утримання будинковолодіння та витрат по опаленню та електроенергії згідно показників лічильників (а. с. 42).

Встановивши вказані обставини, керуючись наведеними нормами матеріального права, врахувавши факти, що мають бути встановлені судом при розгляді такої категорії справ, зокрема, відсутність належних та допустимих доказів значного погіршення матеріального становища платника аліментів, наявність у нього іншої дитини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених ст. 192 СК України, для зменшення розміру стягуваних за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 грудня 2012 року з ОСОБА_1 аліментів.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про погіршення матеріального становища позивача у зв`язку зі сплатою аліментів за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 листопада 2018 року, оскільки 22 квітня 2019 року ОСОБА_4 досягла трирічного віку, отже виплати за вказаним рішенням ОСОБА_1 здійснювати в подальшому не буде.

Доводи апеляційної скарги щодо найму відповідачем житла у м. Києві та сплати за нього 5000, 00 грн орендної плати та 1000, 00 грн витрат на комунальні послуги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, оскільки договір оренди житлового приміщення від 03 лютого 2018 року, наданий позивачем до суду першої інстанції, укладений строком на один рік, тобто до 03 лютого 2019 року, отже з цієї дати витрати за вказаним договором оренди ОСОБА_1 не здійснюються. Водночас, позивачем не надано суду жодного доказу про здійснення оплати зазначених витрат на оренду житла.

Крім того, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з тим, що місцевим судом не враховано, що на утриманні відповідача знаходяться його батьки - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які є інвалідами 3 групи, оскільки апелянтом не надано ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції жодних належних доказів того, що вони знаходяться на його утриманні.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що стягнення з нього аліментів по трьом рішенням суду в розмірі 60 % заробітку (доходу) суперечить положенням ст. 183 СК України та ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» апеляційний суд також вважає необґрунтованими з огляду на таке.

За приписами ч. 5 ст. 183 СК України стягнення аліментів на двох дітей в розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів встановлюється судом у випадку звернення до суду із заявою про видачу судового наказу, а не у випадку визначення судом частки заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, та не у випадку звернення до суду з заявою про зміну розміру аліментів відповідно до положень статті 192 СК України.

При розгляді справ щодо способу виконання батьками обов`язку утримувати дитину, визначення розміру аліментів та їх зміну суд керується положеннями Сімейного кодексу України, зокрема Глави 15, а Законом України «Про виконавче провадження» визначено сукупність дій, спрямованих на примусове виконання прийнятих судом рішень, та не встановлено максимального чи мінімального розміру аліментів, які можуть бути стягнуті за такими рішеннями.

За таких обставин, апелянтом не доведено належними та допустимими доказами наявність у нього будь-яких інших обставин, що унеможливлюють сплату ним аліментів у визначеному рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 грудня 2012 року розмірі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 лютого 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : Т. М. Шемета

М. М. Якименко

Текст постанови виготовлено 10 травня 2019 року.