Дата документу 07.11.2019 Справа № 310/146/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 310/146/19 Головуючий у 1-й інстанції: Стручкова Л. І.
провадження № 22-ц/807/2315/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткова І.В.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівни на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 квітня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 26.11.2012 року між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Заява позичальника разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та витягом з «Тарифів Банку» складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтвердила своїм підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, на підставі яких відповідач дала свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. На підставі п. 2.1.1.5.5 договору відповідач зобов`язалася погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором, а також слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту. Пунктом 2.1.1.12.1 договору сторонами погоджено, що зобов`язання Клієнта з повернення тіла кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальна заборгованість клієнта, є борговими зобов`язаннями. Відповідно до п. 2.1.1.3.3 договору відповідач доручила банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену Тарифами Банку при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобов`язань згідно з п. 2.1.1.12.9 договору списувати з будь-якого рахунку, відкритого в банку (у т.ч. з карткового рахунку), грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань, у тому числі мінімального обов`язкового платежу.

Згідно з п. 2.1.1.12.2 договору в разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті з розрахунку 365/366 календарних днів на рік.

В порушення умов кредитного договору, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконала, внаслідок чого станом на 30.11.2018 року має заборгованість в загальній сумі 96 888,69 грн., яка складається з наступного: 4 741,82 грн. - тіло кредиту, 86 056,93 грн. - нараховані проценти за користування кредитом, 1000 грн. - нарахована пеня та комісія, а також штрафи: 500,00 грн. (фіксована частина); 4 589,94 грн. (процентна складова), яку банк просив стягнути з відповідача разом з понесеними судовими витратами.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 квітня 2019 року в задоволені позову відмовлено у зв`язку з пропуском банком строку позовної давності.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» у особі представника Крилової О.Л. подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість у зв`язку з порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

ОСОБА_1 , отримавши 03.07.2019р. копію апеляційної скарги, письмового відзиву на неї не надала, що не є перешкодою для апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із ст. 274 ч. 1 п.1 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, даний спір за визначеними статтями 19, 274 ЦПК України критеріями відноситься до категорії малозначних.

Судом встановлено, що 26.11.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг, за яким відповідач отримала кредитну картку «Універсальна» з встановленим на ній кредитним лімітом зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг договір про надання банківських послуг складається з заяви позичальника, Пам`ятки клієнта, Умов та Правилами надання банківських послуг, Тарифів (а.с. 7-35).

Відповідно до п. 2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг, за користування кредитом банк нараховує проценти у розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік.

Пунктом п. 2.1.1.12.11 Умов та правил встановлено, що процентна ставка по кредиту на місяць, наступний за звітним, вказується банком в щомісячній виписці по картрахунку за

звітний місяць.

Згідно з п. 2.1.1.5.5 Умов та правил клієнт зобов`язався погашати заборгованість по кредиту, відсотки за його використання, борг за перевитратами платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Пунктом п. 2.1.1.5.6 Умов та правил встановлено, що у разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку.

Згідно з п. 2.1.1.7.6 Умов та правил при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору (в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову).

Тарифами Банку з 01.01.2013 року встановлена базова процентна ставка за користування кредитом - 2,5% на місяць, а за тратами, здійсненими з 01.09.2014р. - 2,9%, з 01.04.2015р. - 3,6%. Клієнт має вносити щомісячно до 25 числа місяця наступного за звітним щомісячний платіж у розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку боргу, а з 01.04.2014р. - 5% від заборгованості, але не менше 100 грн. і не більше залишку боргу.

Позивачем всі зобов`язання за договором були виконані належним чином, відповідачу був виданий кредит.

В порушення умов кредитного договору відповідач взяті на себе зобов`язання зі сплати щомісячних платежів не здійснювала, внаслідок чого станом на 30.11.2018 року має заборгованість в загальній сумі 96 888,69 грн., яка складається з наступного: 4 741,82 грн. - тіло кредиту, 86 056,93 грн. - нараховані проценти за користування кредитом, 1000 грн. - нарахована пеня та комісія, а також штрафи: 500,00 грн. (фіксована частина); 4 589,94 грн. (процентна складова), яку банк просив стягнути з відповідача разом з понесеними судовими витратами.

Встановивши всі вищенаведені обставини, суд першої інстанції з урахуванням надання представником відповідача заяви про застосування строку позовної давності відмовив в задоволенні позову з підстав пропуску цього строку позивачем.

В скарзі банк висловлює свою незгоду з цими висновками суду.

Колегія з цього приводу наголошує на наступному.

Згідно із статтями 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до положень частин 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Але колегія зауважує, що відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Так, відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Отже, відмовляючи в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивувати свої висновки. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв`язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності.

У цій справі суд першої інстанції вказаного не врахував, відмовляючи в задоволенні позову з посиланням на статтю 267 ЦК України, тобто з підстав пропуску строку позовної давності, не перевірив обґрунтованість позовних вимог, що в свою чергу є неправильним з огляду на те, що відмовляти в позові через пропуск без поважних причин строку для звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим.

В апеляційній скарзі банк зазначає, що на підставі заяви від 26.11.2012р. відповідачу було видано карту із встановленням кредитного ліміту у сумі 5 000 грн. Оскільки строк дії картки до 12/2017, то банком не пропущено строк позовної давності, який слід вираховувати з 01.01.2018р. Тому вважав, що суд в цій частині неправильно встановив дійсні обставини, та помилково вважав пропущеним строк позовної давності позивачем.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не надав відзиву ані на позовну заяву банку, ані на апеляційну скаргу, долучивши до справи лише письмову заяву про застосування строку позовної давності та відмову в позові з підстав його пропуску позивачем. Проте вказане не означає, що відповідачем позов визнано, на що вказує, зокрема, заявлене в судовому засіданні клопотання його адвоката Ємельяненка Д.В. про витребування у банку підстав для нарахування заборгованості з деталізацією операцій про рух коштів ( а.с. 70), яке було задоволено судом зі спрямуванням запиту позивачу про надання такої інформації ( а.с. 72) і визнанням обов`язковою явки представника позивача в судове засідання ( а.с. 73).

Банк вимоги суду не виконав, отримавши повідомлення про обов`язковість явки та судову повістки в судове засідання 26.04.2019р. електронною поштою, представника в це засідання не направив; отримавши запит 03.04.2019р., інформації в судове засідання 26.04.2019р. не надав, спрямувавши її тільки 21.05.2019р. - після ухвалення судом рішення по суті спору 26.04.2019р., чим сам позбавив себе можливості у належний спосіб доводи свої позовні вимоги.

Відтак, суд розглянув справу за наявними матеріалами, на підставі яких неповно встановив всі фактичні обставини справи, зокрема, який кредитний ліміт встановлено було відповідачу за заявою від 26.11.2012р., який вид платіжної карти надано, який номер карти та строк її дії, хоча це мало суттєве значення для вирішення справи.

Усуваючи вказану неповноту при апеляційному розгляді з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія встановила наступні обставини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 26.11.2012р. заповнила та підписала стандартний бланк анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку ( а.с. 7).

В заяві зазначені її персональні дані, відомості про освіту, працевлаштування, сімейний стан, але розділ, у якому слід заповнити дані про продукт, який вона має намір отримати у Приватбанку, взагалі не заповнено. Тобто відповідач не визначила, що з переліченого вона бажає отримати: платіжну карту «Кредитка «Універсальна», зарплатний пакет, карту GOLD, пенсійну картку, ощадкнижку (депозит), дебетову особисту картку, а також не зазначено бажаний розмір кредитного ліміту у випадку наміру отримати кредитну картку.

При цьому ОСОБА_1 підписала вказану анкету-заяву, у якій зазначено, що вона згодна, що ця заява разом з пам`яткою клієнта і Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг; вона ознайомлена та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення письмовому вигляді.

Необхідними обов`язковими елементами договору, про який зазначає позивач у позові, є видача клієнту картки та встановлення кредитного ліміту.

У примітках анкети-заяви не зазначено, що ОСОБА_1 за цією заявою було видано будь-яку картку, а також встановлено будь-який розмір кредитного ліміту. Не мали таких відомостей і матеріали справи на час постановлення судом оскаржуваного рішення.

В позовній заяви банк лише зазначає, що за цією анкетою-заявою відповідачу було встановлено кредитний ліміт в сумі 5 000 грн.

Дослідивши матеріали справи для з`ясування цих обставин, колегія встановила наступне.

Суд взагалі не встановлював цих обставин, вважаючи, що сам по собі факт підписання анкети-заяви та погодження відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку доводить існування договору банківських послуг, а саме: встановлення відповідачу кредитного ліміту на картку, але ані розмір кредитного ліміту, ані вид картки та строк її дії суд не з`ясовував. Та не встановлював суд і тих обставин, чи взагалі була видана за цією заявою будь-яка картка відповідачу.

В апеляційній скарзі банк зазначає, що відповідачу на підставі анкети-заяви від 26.11.2012р. була видана кредитна картка зі строком дії до останнього дня грудня 2017р., надавши довідку про видачу 04.04.2014р. ОСОБА_1 картки за № НОМЕР_1 ( а.с. 97).

Проте, належних і допустимих доказів про те, що ця картка дійсно видана відповідачу, та, зокрема, за анкетою-заявою від 26.11.2012р., матеріали справи не містять, а також банком не надається обґрунтувань факту розбіжності між датою заяви та датою видачі картки 04.04.2014р., тобто факту видачі картки через півтора року після підписання анкети-заяви.

Також матеріали справи містять ще одну анкету-заяву, підписану відповідачем 15.05.2008р., у якій вона просила надати картку «Кредитка «Універсальна - 55 днів пільгового періоду», за якою вона отримала картку № НОМЕР_2 ( а.с. 9), а з виписки про рух коштів, наданої до апеляційної скарги вбачається, що у ОСОБА_1 малась ще одна картка № НОМЕР_3 ( а.с. 96).

За вказаних обставин, оскільки анкета-заява від 26.11.2012р. не містить ніяких відомостей про намір ОСОБА_1 отримати саме кредитну картку із встановленням на неї кредитного ліміту, зокрема, на суму 5000 грн., не містить запису про отримання відповідачем картки № НОМЕР_1 зі строком дії до 12/17, а в матеріалах справи не міститься будь-яких інших доказів про ці обставини, зокрема, світлини від 26.11.2012р. відповідача із цією карткою, документу про отримання цієї картки під підпис із датою отримання, то колегія вважає, що позивач взагалі не довів існування кредитних правовідносин з відповідачем за анкетою-заявою від 26.11.2012р.

Додатково на користь зазначену факту свідчить відсутність у наданій позивачем до апеляційної скарги виписці про рух коштів по карткам відповідача відомостей про встановлення згідно з анкетою-заявою від 26.11.2012р. кредитного ліміту у сумі 5000 грн.

Отже, частково підтвердились доводи скарги про процесуальні порушення з боку суду, зокрема, неправильне встановлення судом фактичних обставин справи, а також виявлено неповноту, допущену судом при їх з`ясуванні, що, в свою чергу, стало підставою порушення судом норм матеріального права.

Між тим, встановлені в ході апеляційного розгляду обставини свідчать про недоведеність позову, що є підставою для відмови в його задоволенні, але в той же час це виключає можливість відмови в позові у зв`язку з пропуском строку позовної давності позивачем.

Враховуючи, що при апеляційному розгляді, досліджуючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд встановив інші обставини у справі, ніж були встановлені судом першої інстанції, то у відповідності до вимог п.п. 1, 3, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України скасовує оскаржуване рішення суду та ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позову з інших правових підстав - у зв`язку з недоведеністю банком заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26 квітня 2019 року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, оформленим на підставі анкети-заяви від 26.11.2012р., у зв`язку з його недоведеністю.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова прийнята, складена та підписана 07 листопада 2019 року.

Головуючий:

Судді: