Справа № 127/2-95/2010
Провадження № 22-ц/801/1555/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 рокуСправа № 127/2-95/2010м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючого Сопруна В.В.,
суддів Матківської М.В., Міхасішина І.В.,
за участю секретаря судового засідання Шевчук І.В.,
за участю сторін: представника ІНФОРМАЦІЯ_1 Зорогляна А.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці заяву ІНФОРМАЦІЯ_1 про відстрочку виконання рішення суду у цивільній справі №127/2-95/2010 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Вінницької квартирно експлуатаційної частини, Виконавчого комітету Вінницької міської ради про поновлення у списках осіб, які перебувають на обліку, відшкодування витрат за найм житла, надання квартири,

за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 25 вересня 2018 року, яка постановлена суддею Антонюком В.В. в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області,

в с т а н о в и в :

В червні 2018 року ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся в суд з заявою про відстрочку виконання рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Вінницької квартирно експлуатаційної частини, Виконавчого комітету Вінницької міської ради про поновлення у списках осіб, які перебувають на обліку, відшкодування витрат за найм житла, надання квартири, мотивуючи її тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 25 червня 2010 року стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за завдані збитки, пов`язані із наймом житла в період з 03 лютого 1995 року по 30 квітень 2009 року в сумі 243782 грн. Зобов`язано Вінницьку квартирно-експлуатаційну частину поновити ОСОБА_1 у списках осіб, які перебувають на квартирному обліку на отримання житлового приміщення з 03 лютого 1995 року. Зобов`язано Вінницький обласний військовий комісаріат надати квартиру сім`ї ОСОБА_1 , яка складається з дружини ОСОБА_2 , дочки - ОСОБА_1 , дочки - ОСОБА_1 .
На підставі рішення суду видано виконавчий лист та пред`явлено до примусового виконання. Заявник зазначає, що існують обставини, внаслідок яких боржник не може в даний час виконати рішення суду, а саме: відсутнє майно в натурі та неможливість для керівництва і житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 одноособово впливати на процес прискорення виділення житлової площі в гарнізоні; порушення житлових прав інших громадян, які знаходяться у списку осіб, що мають право на позачергове одержання житла у ІНФОРМАЦІЯ_4 , але були включені у зазначений список раніше ніж ОСОБА_1 .
У зв`язку з викладеним, заявник просив відстрочити виконання рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 25 червня 2010 року у справі №127/2-95/2010 на один рік до 05 червня 2019 року.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 вересня 2018 року заяву залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ІНФОРМАЦІЯ_2 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, не взято до уваги, об`єктивні обставини, які унеможливлюють виконання рішення суду, у зв`язку з відсутністю майна. Просив ухвалу суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про відстрочку виконання рішення суду.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.
Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 25 червня 2010 року стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за завдані збитки, пов`язані із наймом житла в період з 03 лютого 1995 року по 30 квітень 2009 року в сумі 243782 грн. Зобов`язано Вінницьку квартирно-експлуатаційну частину поновити ОСОБА_1 у списках осіб, які перебувають на квартирному обліку на отримання житлового приміщення з 03 лютого 1995 року. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 надати квартиру сім`ї ОСОБА_1 , яка складається з дружини ОСОБА_2 , дочки - ОСОБА_1 , дочки - ОСОБА_1 .
Рішення суду в частині стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за завдані збитки, пов`язані з наймом за період з 03 лютого 1995 року по 30 квітень 2009 року в сумі 243782 грн та в частині зобов`язання поновити його у списках осіб, які перебувають на квартирному обліку на отримання житлового приміщення з 03 лютого 1995 року виконано (т.3 а.с.45, т.4 а.с.40). Рішення суду в частині зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 надати квартиру сім`ї ОСОБА_3 не виконано.
09 лютого 2017 року на підставі вищезазначеного рішення суду, видано виконавчий лист про зобов`язання Вінницький обласний комісаріат надати квартиру сім`ї ОСОБА_1 .
Постановою державного виконавця Центрального ВДВС м. Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області Цимбалюк Т.А. від 16 травня 2018 року відкрито виконавче провадження № 56404317 з виконання виконавчого листа №2-95/10 від 09 лютого 2017 року (т.4 а.с.187).
Відмовляючи в задоволенні заяви суд першої інстанції прийшов до висновку про безпідставність заяви ІНФОРМАЦІЯ_1 про відстрочення виконання рішення оскільки заявник не навів жодних обґрунтувань, які в силу ст. 435 ЦПК України є підставами для відстрочки виконання рішення суду.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.
Відповідно до ч.1-5 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сімї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

У ч.1 ст.33 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

За змістом статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» задоволення заяви про відстрочення виконання судового рішення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає з урахуванням установлених обставин, які ускладнюють або виключають виконання рішення.

Перелік обставин, що можуть бути підставою для відстрочки або розстрочки виконання, зміни чи встановлення способу і порядку виконання рішення, не є вичерпним.

Конструкція зазначеної статті передбачає, що у процесі виконання виконавчого документа державним виконавцем можуть виникнути обставини, що перешкоджають або утруднюють примусове виконання.

До таких можна віднести обставини, які свідчать про те, що матеріальне становище боржника не дає змоги виконати вимоги виконавчого документа у встановлені строки чи є спосіб або порядок виконання більш вигідний для боржника.

З наведеної норми вбачається, що суд може змінити чи встановити спосіб і порядок виконання судового рішення лише у виняткових випадках, за наявності обставин, що ускладнюють його виконання за умови надання достатніх доказів наявності таких обставин.

Аналогічні роз`яснення містяться у п. 10 Постанови Верховного Суду України № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26 грудня 2003 року з наступними змінами і доповненнями, задоволення заяви про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).
Такі обставини є виключними, тобто такими, що унеможливлюють виконання рішення суду в силу непередбачуваних обставин, що настали під час здійснення виконання судового рішення.
Відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому.
Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконане повністю.
При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.
У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобовязалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невідємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.
Отже доводи апеляційної скарги є не обґрунтованими, не підлягають задоволенню та не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального чи процесуального права під час розгляду даної справи.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободтаке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Апелянтом не наведено жодних обставин, передбачених ст. 435 ЦПК України, які утруднюють виконання рішення суду, оскільки рішення у справі було ухвалено 25 червня 2010 року, підстав для відстрочення його виконання через дев`ять років після набрання рішенням законної сили суд першої інстанції не мав.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що з заяви вбачається, що Вінницький обласний військовий комісаріат просив відстрочити рішення суду на один рік до 05 червня 2019 року, що в даний час є неактуальним.
Колегія суддів вважає, що cудом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 25 вересня 2018 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 31 липня 2019 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Матківська М.В.

Міхасішин І.В.