Єдиний унікальний номер 235/1084/19 Номер провадження 22-ц/804/1534/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд в складі

судді - доповідача Будулуци М.С.,

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

розглянувши в письмовому провадженні без виклику сторін апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 березня 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», третя особа - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, про відшкодування моральної шкоди (справа № 235/1084/19, суддя Бородавка К.П., повний текст рішення складено 20 березня 2019 року в м. Покровськ Донецької області),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з вказаним позовом до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське».

В обґрунтування позову посилався на те, що з 27 січня1995 року він працював у відповідача гірником очисного забою 5 розряду з повним робочим днем. 30 вересня 1997року з ним стався нещасний випадок на виробництві, в результаті чого він отримав травму, про що був складений акт про нещасний випадок № 60. За наслідками виробничої травми йому встановлено діагноз: закритий, травматичний, компресійний перелом тіл 12 грудного та 1 поперекового відділів хребта, посттравматичний мієлорадикулярний синдром на поперековому рівні з протрузією міжпозвонкового диску з порушенням пересування.

Згідно довідки МСЕК серія ДОН-05 № 154703 від 26 жовтня 2007 року, позивачу при проведенні переогляду безстроково встановлено II групу інвалідності, причиною якої є трудове каліцтво, та визначено 70 % втрати ним професійної працездатності. Після проходження МСЕК позивач продовжував лікування.

Позивач ОСОБА_1 зазначив, що в результаті отриманої травми відбулося ушкодження його здоров`я, внаслідок чого йому завдано моральну шкоду. Протягом тривалого часу він постійно знаходиться у пригніченому стані, періодично відчуває дуже сильні напади болю. У зв`язку з настанням інвалідності, він перебуває в подавленому моральному стані.

У відшкодування моральної шкоди, заподіяною травмою на виробництві, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 100 000 грн.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 березня 2019 року позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», третя особа - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рахунок відшкодування моральної шкоди 45 000 гривень.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на користь держави судовий збір в розмірі 450 гривень.

Із вказаним рішенням суду не погодилось Приватне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське» (далі - ПрАТ «ШУ «Покровське») та подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача суму моральної шкоди в розмірі 2 550 грн.

В обгрунтування доводів скарги відповідач зазначив, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд не застосував норму матеріального права, яка діяла станом на 1998 рік, коли позивачу було встановлено інвалідність при первинному проходженні МСЕК.

У відзиві на апеляційну скаргу третя особа - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області також зазначила, що суд неправильно застосував норми матеріального права, стягнувши з відповідача 45 000 грн., максимальний розмір моральної шкоди має складати 9000 грн. (а.с. 78 - 79).

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлені наступні неоспорені обставини.

У період з 27 січня 1995 року по 05 травня 1998 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем та був звільнений з посади гірника очисного забою 5 розряду за станом здоров`я на підставі п. 2 ч. 1 ст.40 КЗпП України, що підтверджується записами в його трудовій книжці п (а.с. 4).

30 вересня 1997 року при виконанні трудових обов`язків з ним стався нещасний випадок - обрушилась порода на частину тулубу позивача, про що був складений акт про нещасний випадок № 60. За наслідками виробничої травми йому встановлено діагноз: закритий, травматичний, компресійний перелом тіл 12 грудного та 1 поперекового відділів хребта, посттравматичний мієлорадикулярний синдром на поперековому рівні з протрузією міжпозвонкового диску з порушенням пересування (а.с. 5-6).

Після отримання травми ОСОБА_1 був госпіталізований до травматологічного відділення Димитровської центральної міської лікарні, де перебував на лікуванні по 21 листопада 1997 року з закритим компресійним перелом тіл 12 грудного та 1 поперекового відділів хребта, що вбачається з епікризу хворого (а.с.8).

В наступному, а саме: в лютому 1998 року, листопаді 1998 року, березні та серпні 1999 року, на протязі 2000 року та в подальших роках позивач періодично проходив стаціонарне лікування в зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок отриманої виробничої травми (а.с. 9-22, 23 - 31).

Згідно довідки МСЕК серія ДОН-05 № 154703 від 26 жовтня 2007 року, позивачу, при проведенні переогляду безстроково встановлено II групу інвалідності, причиною якої є трудове каліцтво, та визначено 70 % втрати ним професійної працездатності. Після проходження МСЕК позивач продовжував лікування (а.с. 7).

Зважаючи на наведені обставини та зміст спірних правовідносин, суд першої інстанції, вирішуючи заявлений спір, посилався на наступні норми права: ч. 2 ст.153 КЗпП України, якою забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладено на власника або уповноважений ним орган; ст. 173 КЗпП України, якою передбачено право потерпілого на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виробництвом; ст. 23 Цивільного кодексу України про право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; та ушкодження здоров`я; Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 2, яким визначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Частково задовольняючи позовні вимоги в розмірі 45000 грн., суд виходив з того, що позивачу, наведеним вище висновком МСЕК, встановлено 70 % втрати професійної працездатності та II група інвалідності безстроково. При цьому суд врахував характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін його життєвих і виробничих стосунків, конкретні обставини справи, характер страждань і наслідки, що наступили.

Проте, з висновками суду повністю не можна погодитись, апеляційна скарга ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині розміру стягнення моральної шкоди та розподілу судового збору - зміні, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Однак, таким вимогам оскаржуване рішення суду в повній мірі не відповідає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

та інші питання.

Судом встановлено, що з 27 січня 1995 року по 05 травня 1998 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем, 30 вересня 1997 року при виконанні трудових обов`язків отримав виробничу травму.

З наданих документів вбачається, що висновком МСЕК від 05 травня 1998року йому вперше було встановлено II групу інвалідності та втрату 70% професійної працездатності, що підтверджено під час подальших оглядів (а.с. 72, 73- 74, 75, 77,78- 79, 81-82, 83, 84).

Останній раз висновком МСЕК від 26 жовтня 2007 року ОСОБА_1 встановлено II групу інвалідності та втрату 70% професійної працездатності безстроково.

Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з утратою 70 % професійної працездатності виникло в ОСОБА_1 . у 1998 році, коли йому вперше було встановлено втрату працездатності.

На час виникнення спірних правовідносин відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, за рахунок роботодавця на підставі рішення суду передбачалось пунктом 11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472 (далі - Правила), відповідно до якого моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не міг перевищувати 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат (абзац п`ятий пункту 11 із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 1997 року № 1100).

Згідно зі ст. 440-1 ЦК УРСР (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Таким чином, вирішуючи спір та визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, суд не звернув уваги на викладене та не врахував, що згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат (п. 11 Правил).

Відповідно до п. 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI неоподатковуваний мінімум доходів громадян нині складає 17 грн.

Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 24 грудня 2014 року по справі № 6-207 ц14.

Такий підхід цілком узгоджується з положенням ст. 83 ЦК Української РСР про те, що позовна давність не поширюється, зокрема, на вимоги, які випливають з порушення особистих немайнових прав, крім випадків, передбачених законом.

Оскільки статтею 440-1 Цивільного кодексу Української РСР, яка підлягає застосуванню при вирішенні справи, встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати, що за розрахунками складає 20 865 грн. ( 4 173 грн. - мінімальний розмір заробітної плати з 1 січня 2019 року помножений на 5), то розмір відшкодування моральної шкоди слід визначити саме в цій сумі - 20 865 грн. При цьому, апеляційний суд враховує, що Цивільний кодекс Української РСР передбачає розмір відшкодування моральної шкоди, який не може бути менше ніж п`ять мінімальних розмірів заробітної плати 20 865 грн. ( 4 173 грн. х 5), а п.11 Правил обмежує розмір моральної шкоди - не більше 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 2 250 грн. (17 грн. х 150 ), то в зв`язку з колізією норм права до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 440-1 ЦК Української РСР, яка має найбільшу юридичну силу, порівняно з п. 11 Правил.

Установивши, що суд першої інстанції, ухваливши рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення працівникові суми відшкодування моральної шкоди, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права і порушив норми процесуального права, суд апеляційної інстанції змінює рішення у справі та вважає за необхідне на підставі ст. 440-1 ЦК Української РСР стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 20 865 грн., частково задовольнивши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське»

Одночасно, на підставі ст.141 ЦК України, слід зменшити суму стягнення судового збору з відповідача на користь держави до 208 грн. 70 коп., пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» задовольнити частково.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 березня 2019 року в частині стягнення моральної шкоди та розподілу судового збору змінити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (розташоване за адресою: 85300 Донецька область, м. Покровськ, площа Шибанкова, буд. 1а; ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 20 865 (двадцять тисяч вісімсот шістдесят п`ять) грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (розташоване за адресою: 85300 Донецька область, м. Покровськ, площа Шибанкова, буд. 1а; ) на користь держави судовий збір в розмірі 208 грн.70 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді:

Повний текст постанови складений 28 травня 2019 року

Суддя Донецького апеляційного суду Будулуца М.С.