ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/821/426/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 308000000 Кондрацька Н. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя доповідач)

Суддів Бородійчука В.Г., Єльцова В. О.

учасники справи:

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ;

відповідач ОСОБА_3 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3

розглянувши у м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 липня 2019 року, постановлене під головуванням судді Кондрацької Н. М. у залі Придніпровського районного суду м. Черкаси 25 липня 2019 року о 13 год. 35 хв., повний текст рішення складений 01 серпня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,-

в с т а н о в и в :

12 вересня 2018 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів.

Позивачі в обґрунтування позовних вимог вказують, у трикімнатній квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , малолітня ОСОБА_5 та відповідач ОСОБА_3 зі своєю неповнолітньою донькою ОСОБА_6

Право власності на квартиру не зареєстроване, відповідно зазначене майно є комунальною власністю міста. Позивачі зазначають, що за користування комунальними послугами у квартирі відповідач фактично не сплачує, хоча чинним законодавством вказаний обов`язок покладено на всіх зареєстрованих у квартирі осіб. Протягом тривалого часу за комунальні послуги сплачують виключно лише позивачі. Тому позивачі вважають, що зазначені обставини порушують їх права.

Вирішити спір позасудовим шляхом неможливо, тому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з даним позовом, посилаючись, що за час спільного проживання відповідач ОСОБА_3 користується всіма наявними житлово-комунальними послугами, проте за них не сплачує.

Так, за період часу з 2009 року по 2018 рік мешканцями квартири було спожито та сплачено ОСОБА_1 за спожиту електроенергію 11353,92 грн. Відповідно частка, яку мала б сплатити відповідач ОСОБА_3 становить 3784,64 грн. За водопостачання та водовідведення за період часу з 2005 року по 2018 рік сплачено позивачем ОСОБА_1 кошти в сумі 12488,22 грн. Отже, частка, яку мала б сплатити відповідач ОСОБА_3 , становить 4162,74 грн. У зв`язку з наявністю заборгованості по оплаті послуг централізованого опалення в сумі 27504,16 грн. позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на виконання рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси сплатили в рахунок погашення заборгованості по 13752,08 грн. кожна. Відповідно частка, яку мала б сплатити відповідач ОСОБА_3 , становить 9168,05 грн. Оскільки борг був сплачений позивачами спільно, то ОСОБА_3 зобов`язана відшкодувати кожному з позивачів по 4584,03 грн. Крім того, позивачі вказують, що для забезпечення належного стану квартири, в якій сторони проживають спільно, ОСОБА_1 за рахунок власних коштів були проведені ремонтні роботи: заміна унітаза (вартість витрат на матеріали та роботу) 440 грн.; заміна вхідних дверей 2480 грн.; поточний ремонт по заміні труб водопостачання 987 грн.

Таким чином, загалом ремонтних робіт було проведено на суму 3907 грн., тому частка, яку мала б сплатити відповідач ОСОБА_3 , становить 1302,33 грн.

Уточнивши позовні вимоги 07.11.2018 року, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3784,64 грн. - в рахунок відшкодування витрат на оплату послуг за спожиту електроенергію, 4162,74 грн. - в рахунок відшкодування витрат на оплату послуг за водопостачання та водовідведення, 1302,33 грн. - в рахунок відшкодування витрат на ремонтні роботи, 4584,03грн. - грн. в порядку регресу за борговими зобов`язаннями за спожиту теплову енергію, а всього 13833,74 грн.

Стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 4 584,03 грн. в порядку регресу за борговими зобов`язаннями за спожиту теплову енергію. Судові витрати просили покласти на відповідача.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 липня 2019 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 ) 2 396,96 грн. в рахунок відшкодування витрат на оплату послуг за спожиту електроенергію, 817, 58 грн. в рахунок відшкодування витрат на оплату послуг за водопостачання і водовідведення, 4584,03 грн. в порядку регресу за борговим зобов`язанням за спожиту теплову енергію, а всього 7798, 57 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 ) 4584,03 грн. в порядку регресу за борговим зобов`язанням за спожиту теплову енергію.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 ) на користь держави 1238, 26 грн. судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 оскаржила рішення в суду апеляційної інстанції, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначає, що з даним рішенням не згодна, вважає рішення необґрунтованим та винесеним з порушенням норм законодавства.

Скаржник вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги існування рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 січня 2018 року та 08 лютого 2018 року, якими встановлено, що ОСОБА_3 та її дочка, комунальними послугами водопостачання, водовідведення та електроенергії не користуються, тому що ОСОБА_1 створює їй у цьому перешкоди. Тому вона вважає, що у ОСОБА_3 відсутній обов`язок відшкодування витрат на сплату комунальних послуг з водопостачання, водовідведення та електроенергії, а судове рішення не відповідає вимогам закону. Вище зазначені судові рішення були виконані позивачем по справі лише 11.05. 2019 року та 22.03. 2019 року.

Також, скаржник посилається на те, що судом першої інстанції помилково визначена сума стягнення із відповідача в порядку регресу 4 149, 12 грн., оскільки відповідно до рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 липня 2017 року із сторін стягнуто солідарно 24 984, 69 грн. за спожиту теплову енергію, тобто 8 298, 23 грн. з кожного з урахуванням трьох солідарних боржників.

Скаржник вказує, що судом першої інстанції не прийнято до уваги дублікати квитанцій про оплату комунальних послуг, і суми зазначені в дублікатах квитанцій не зараховані при застосуванні регресної вимоги, хоча ОСОБА_3 також понесені витрати на оплату теплопостачання спірної квартири в сумі 1420 грн., які повинні бути враховані при розподілі солідарного обов`язку.

ОСОБА_3 просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів. Постановити нове рішення, яким у позові ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу суду не надходив.

Згідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Враховуючи, характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування та зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, колегія суддів вважає за необхідне розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вищевказаним вимогам закону.

Вирішуючи спір та задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення грошових коштів, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості позовних вимог лише частково щодо несплати відповідачем коштів за комунальні платежі, посилаючись що відповідач не дотрималася укладеної між сторонами угоди щодо порядку здійснення кожним з них участі в оплаті комунальних послуг, а тому вимога позивача про стягнення коштів сплачених нею за житлово-комунальні послуги підлягає до часткового задоволення, а саме за період з вересня 2015 року по вересень 2018 року, тобто в межах строку позовної давності.

Суд дійшов висновку, що стягненню підлягають кошти з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 в рахунок відшкодування за спожиту електроенергію в сумі 2396, 96 грн., та за водопостачання і водовідведення в розмірі 817, 58 грн. Також судом задоволено вимоги про стягнення коштів в порядку регресу по 4584, 03 грн. з відповідача на користь позивачів по борговим зобов`язанням за спожиту теплову енергію.

Щодо позовних вимог про стягнення витрат за ремонтні роботи в сумі 1302, 33 грн., то суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог, посилаючись, що ремонтні роботи проводились поза межами строку позовної давності, позивачі не узгоджували проведення ремонтних робіт попередньої із відповідачем, і ними не доведено потреби у проведенні вказаних ремонтних робіт.

Колегія суддів повністю погоджується із висновками суду першої інстанції , вважає, що висновки суду є обґрунтованими, такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч. 2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції сторони зареєстровані та проживають разом у трикімнатній квартирі АДРЕСА_1 (а. с. 19, 105). Дана квартира є комунальною власністю міста Черкаси.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони користуються зазначеною квартирою, на підставі ст. 64 ЖК України, якою передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки , як наймач та члени його сім`ї.

Згідно даних квитанцій, що містяться на а. с. 21- 45, вбачається, що за період з березня 2005 року по серпень 2018 року та з січня 2009 року по серпень 2018 року позивач ОСОБА_1 здійснювала оплату комунальних послуг (електроенергію та водопостачання та водовідведення), які надавались мешканцям квартири, внаслідок чого вона витратила 23 842,14 грн.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 разом з неповнолітньою дочкою фактично проживає за зареєстрованим місцем проживання, проте в добровільному порядку не відшкодовує позивачу ОСОБА_1 понесені витрати з оплати комунальних послуг, а тому позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь 23 842,14 грн.

Як вбачається із матеріалів справи рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26.07.2017 року у справі № 711/2695/17, яке набрало законної сили 07.09.2017 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ВП «Черкаська ТЕЦ» ПАТ «Черкаське хімволокно» заборгованість за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, яка виникла станом на 01.06.2017 року в сумі 24 894, 69 грн. (а. с. 94 - 96).

Згідно даних квитанцій № ПН 171685 від 11.07.2018 року та № ПН 167602 від 10.07.2018 року позивачі сплатили борг, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження всього у сумі по 13 752,08 грн. кожна (а. с. 98).

Таким чином, вбачається, що позивачі в повному обсязі сплатили борг за рішенням суду від 26.07.2017 року, тому відповідно до вимог закону мають право на відшкодування сплачених позивачами коштів в рівних частинах, які підлягають стягненню з відповідача .

Доводи апеляційної скарги скаржника є необґрунтованими та безпідставними, щодо помилковості суми, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів, які виконали рішення суду в повному обсязі, сплатили суму боргу та витрати, пов`язані із виконанням рішення суду, які відповідач також повинна була сплачувати, але нею не виконувалось рішення суду щодо примусового стягнення боргу за спожиту теплову енергію. Тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача про стягнення коштів у меншій сумі в розмірі по 4149 , 12 грн. кожній.

Також апеляційний суд дійшов висновку, що посилання скаржника на дублікати квитанцій , що нею понесені витрати на суму 1420 грн. за оплату теплопостачання, які не враховані судом першої інстанції при застосуванні регресної вимоги, не підлягають задоволенню оскільки суд першої інстанції дав оцінку даним доказав, вказавши, що відповідачем не надано оригіналів квитанцій, та надані відповідачем квитанції підтверджують оплату послуг за електропостачання за деякі із місяців за період 2016 та 2017 років.

На підставі ч.1 ст. 66 ЖК України плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється, виходячи із загальної площі квартири.

Відповідно до ч.1 ст. 67 ЖК плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції, який дійшов висновку, що сторони повинні нести витрати зі сплати комунальних послуг в рівних частках, проте відповідач свої зобов`язання не виконує, тому між сторонами постійно виникають спори, які розглядаються судами на протязі останніх років, щодо сплати витрат за отримані комунальні послуги.

За змістом зазначених норм закону, в контексті положень ст.ст. 509, 526 ЦК України, сторони зобов`язані в рівних частках здійснювати оплату комунальних послуг, що надаються постачальниками таких послуг до квартири.

За загальним правилом, оплата комунальних послуг здійснюється щомісячно, протягом місяця наступного за місяцем, в якому надавались такі послуги. Отже, зобов`язання сторін з оплати комунальних послуг виникає щомісячно.

Відповідно до ч.1 ст.544 ЦК боржник, який виконав солідарний обов`язок , має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Згідно до ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи із заявою про відмову від одержання послуг або із вимогами про розподіл особового рахунку відповідач ОСОБА_3 до відповідних відповідачів та підприємств, які надають комунальні послуги, не зверталася.

На підставі досліджених судом першої інстанції оригіналів платіжних документів про сплату сторонами комунальних послуг, суд дійшов вірного висновку, що відповідач не виконує свої зобов`язання зі сплати комунальних послуг, чим допустила порушення виконання свого зобов`язання з участі в оплаті комунальних послуг, а тому позивач має право на стягнення з відповідача сплачених нею коштів за комунальні послуги.

Крім того, колегія суддів вважає, що слід звернути увагу, що позовні вимоги задоволено частково, оскільки судом першої інстанції правильно враховано подану представником відповідача ОСОБА_3 31.10. 2018 року заяву про застосування строків позовної давності до позовних вимог (а. с. 153 т.1 ) , а тому суд, застосувавши трирічний термін строку позовної давності, обґрунтовано дійшов висновку, що вимога позивача ОСОБА_1 про стягнення коштів сплачених нею за житлово-комунальні послуги підлягає до часткового задоволення, а саме за період з вересня 2015 року по вересень 2018 року, лише в межах строку позовної давності.

Отже, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги щодо скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог є необгрунтованими та безпідставними, не підлягають задоволенню апеляційним судом, оскільки не спростовують висновків суду, не відповідають вимогам норм матеріального права та наявним у матеріалах справи доказам.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості, незаконності рішення суду, ухвалення рішення без встановлення дійсних обставин справи, з порушенням норм процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, не знайшли свого підтвердження, оскільки не доведені скаржником належними та допустимим доказами, тому не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції належним чином досліджено та перевірено наявні у матеріалах справи докази, відповідно до вимог закону, не допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже, доводи апеляційної скарги є необгрунтованими, були предметом розгляду суду першої інстанції, яким дана належна оцінка, не спростовують висновків суду, тому не підлягають задоволенню апеляційним судом.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що ухвалене у справі рішення є законним та обгрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, зводяться до невірного трактування норм матеріального права і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375 , 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законом.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Бородійчук В.Г.

Єльцов В. О.