Головуючий суду 1 інстанції -Кордюкова Ж.І. Доповідач -Карташов О.Ю.
Справа № 428/735/18
Провадження № 22-ц/810/208/18
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2019 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Стахова Н.В.

за участю секретаря судового засідання Вовчанської С.В.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

представник позивача - Шишелова Наталія Валеріївна

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу

Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення

Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 27 червня 2018 року, ухваленого у складі судді Кордюкової Ж.І., в залі судових засідань Сєвєродонецького міського суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку

у справі за позовом

Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» ( далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» обґрунтована тим, що 07.09.2010 року банк уклав з відповідачем кредитний договір б/н, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 1400 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач належним чином умови кредитного договору не виконував, станом на 30.11.2017 року утворилась заборгованість у розмірі 39018,74 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 335,30 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом - 31793,27 грн; заборгованість по пені та комісії - 4555,94 грн; штраф (фіксована частина) - 500 грн; штраф (процента складова) - 1834,23 грн.

Просив стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 39018,74 грн та вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 27 червня 2018 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним Договором залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки відповідач ОСОБА_1 станом на 07.09.2010 року не міг укладати Договору про надання банківських послуг (кредитного договору), оскільки не мав для цього необхідного обсягу дієздатності. При цьому договір № б/н від 07.09.2010 року не можна віднести до дрібного побутового правочину. Доказів того, що батьки відповідача та орган опіки та піклування надали відповідачу ОСОБА_1 згоду на укладання правочину, суду надано не було. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Кредитний договір № б/н від 07.09.2010 року, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є недійсним. Недійсність цього договору встановлена законом, тобто він є нікчемним, а тому не створює для його сторін ніяких юридичних наслідків, що передбачено ч. І ст.216 ЦК України.

Не погодившись з вказаним рішенням ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 27 червня 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що сторони за власним волевиявленням досягли істотних умов щодо укладення кредитного договору, підписали його, та взяли зобов`язання щодо виконання. Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент підписання анкети-заяви від 07.09.2010 року про приєднання до умов та правил надання банківських послуг мав повних 15 років, що підтверджується свідоцтвом про народження. Згідно укладеного договору банком було відкрито відповідачу банківський рахунок, що не суперечить нормам цивільного законодавства щодо права осіб віком від 14 до 18 років самостійно укладати договір банківського рахунку. Кредитний договір від 07.09.2010 року було укладено із встановленням нульового кредитного ліміту, який не виходить за межі дрібного побутового правочину. Тому, укладення даної угоди не потребує подальшої згоди батьків. 24.03.2013 року позичальнику відкрито рахунок та надано кредитну картку № НОМЕР_1 строк дії якої до 07/16 та 24.03.2013 року позичальнику встановлено кредитний ліміт 300 грн. Отже на момент встановлення кредитного ліміту, 24.03.2013 року, позичальнику виповнилося 18 років та саме з цієї дати позичальник почав користуватися кредитними коштами, що підтверджується випискою по рахунку.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином і в установленому законом порядку, банк просив розгляд справи провести без участі представника.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, апеляційний суд, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судом встановлено, що згідно з копією Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку №б/н від 07.09.2010 року, між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг, який складається із «Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг», «Пам`ятки клієнта», «Умов та Правил надання банківських послуг» та «Тарифів», відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту типу «Універсальна» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% річних.

Згідно копії Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил, підписаної відповідачем ОСОБА_1 , він погодився з тим, що ця «Анкета-Заява» разом з «Пам`яткою клієнта», «Умовами та Правилами надання банківських послуг», також «Тарифами» складає договір про надання банківських послуг.

Станом на 30.11.2017 року відповідач ОСОБА_1 має заборгованість у загальній сумі 39018,74 грн, яка складається з наступного: 335,30 грн - заборгованість за кредитом, 31793,27 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4555,94 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 1834,23 грн - штраф (процентна складова).

Згідно копії паспорту відповідача серії НОМЕР_2 . виданого 06.05.2011 року Сєвєродонецьким МВ УМВС України в Луганській області, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Станом на день укладання договору № б/н від 07.09.2010 року відповідачу ОСОБА_1 було повних 15 років.

Оцінюючи аргументи учасників справи та висновки суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до статті 32 ЦК України, фізична особа від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право:

1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами;

2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом;

3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи;

4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку).

Відповідно до частини 2 статті 32 ЦК України, неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників.

Так, на вчинення неповнолітньою особою правочину щодо отримання кредитних коштів повинна бути згода батьків (усиновлювачів) або піклувальника, якої, як встановив суд першої інстанції, відповідач перед укладенням правочину не отримав.

За правилами частини першої статті 222 ЦК України, визначено, що правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника, може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу.

Частиною другою статті 222 ЦК України визначено, що правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи.

Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Отже, кредитний договір б/н, укладений ОСОБА_1 з ПАТ КБ «ПриватБанк» 07.09.2010 року, у неповнолітньому віці - суперечить приписам частини другої статті 203 ЦК України.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду викладеним у постанові від 23.09.2019 р. по справі № 323/3801/16-ц.

Суд першої інстанції обґрунтовано застосував норми частини другої статті 32, статті 203 ЦК України, правильно вказав, що кредитний договір, укладений ПАТ КБ «ПриватБанк» з неповнолітнім ОСОБА_1 на підставі статті 215 ЦК України є недійсним з моменту укладення. Недійсність цього договору встановлена законом, тобто він є нікчемним, а тому не створює для його сторін ніяких юридичних наслідків, що передбачено ч. 1 ст.216 ЦК України.

Доводи ПАТ КБ «ПриватБанк» наведені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу як на підставу для скасування рішення, оскільки суперечать положенням частини другої статті 32 ЦК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 27 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 29 жовтня 2019 року.

Головуючий

Судді: