КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 361/7562/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року м. Київ

колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Музичко С.Г.,

при секретарі Прохоровій В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору підряду, стягнення грошових коштів та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Василишина В.О.,-

встановила:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із названим позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06 січня 2017 року між позивачем та ФОП ОСОБА_3 укладено договір підряду по виготовленню, доставці, встановленню ПВХ та металопластикових конструкцій, а саме балкону.

Відповідно до умов договору вартість виробу складає 22 500 грн 00 коп., з яких завдаток 18 500 грн 00 коп., та борг по доставці 4 000 грн 00 коп.

З метою оплати вартості замовлення позивач оформила кредит у ПАТ «Альфа-Банк» на загальну суму 20 720 грн 00 коп., з яких 15 910 грн 00 коп., перераховані за виготовлення, доставку та встановлення ПВХ та металопластикових конструкцій на поточний рахунок ФОП ОСОБА_2

10 січня 2017 року позивач сплатила залишок боргу у розмірі 4 000 грн 00 коп., що підтверджується квитанціями.

Позивач зазначає, що відповідачі не виконали зобов`язання по договору, у зв`язку із чим просила розірвати договір підряду, та стягнути грошові кошти сплачені за договором у розмірі 22 500 грн 00 коп., пеню в розмірі 14 107 грн 50 коп., 3 % річних у розмірі 1 160 грн 00 коп., інфляційні збитки у розмірі 4 215 грн 59 коп., а також моральну шкоду, яку позивач оцінює у розмірі 1 000 грн 00 коп.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2018 року провадження у справі у частині позовних вимог ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про захист прав споживачів, розірвання договору підряду та стягнення коштів закрито.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто із фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 15 910 грн 00 коп., 3 % річних у розмірі 1 033 грн 06 коп., інфляційні збитки у розмірі 4 302 грн 06 коп.

Стягнуто із фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн 80 коп.

У іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , витрати на правничу допомогу у розмірі 1000 грн 00 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання відзиву.

В судовому засіданні ОСОБА_1 подану апеляційну скаргу підтримала.

ФОП Даценко Я.А. в судове засідання не з`явилася, про його час і місце повідомлена належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що доказів на підтвердження належного виконання умов договору підряду з боку відповідача не надано. А тому сплачені позивачем, та отримані відповідачем кошти в сумі 15 910 грн 00 коп. підлягають поверненню з урахуванням індексу інфляції та 3% річних.

Відмовляючи у задоволенні інших позовних вимог, суд першої інстанції виходив із їх необґрунтованості та недоведеності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду.

З матеріалів справи вбачається, що 06 січня 2017 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_5 укладено договір підряду.

Відповідно до п. 1.1. договору замовник доручає, а виконавець зобов`язується організувати роботи по виготовленню та доставці ПВХ та металопластикових конструкцій; вид конструкцій за технічними кресленнями балкон.

Вартість виробу складає 22 500 грн 00 коп., завдаток 18 500 грн 00 коп., борг по доставці 4 000 грн 00 коп. (розділ 2 договору).

Згідно із п. 3.2 договору після виконання пункту 3.1 договору (оплати вартості замовлення) виконавець зобов`язується виготовити і доставити виріб впродовж 31 робочого дня, а у випадку, якщо виріб має не стандартну комплектацію, строк виготовлення та доставки збільшується до 48 робочих днів.

Відповідно до п. 3.7. договору у день доставлення та закінчення встановлення замовник або повнолітній член його сім`ї зобов`язаний прийняти роботи по договору, підписавши відповідні акти.

Пунктом 3.10. договору передбачено, що зобов`язання виконавця по даному договору вважаються виконаними у повному обсязі після підписання замовником акту прийому-передачі.

Відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордеру від 06 січня 2017 року та від 10 січня 2017 року ОСОБА_1 сплатила ФОП ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 2 600 грн 00 коп. та 4 000 грн 00 коп., підстава балкон.

06 січня 2017 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 20 720 грн 00 коп. зі сплатою процентної ставки за користування кредитом у розмірі 0,01 % річних на строк до 10 січня 2019 року.

Відповідно до п. 5 кредитного договору грошові кошти надавалися для оплати товарів згідно із Специфікацією № 401742303 від 06 січня 2017 року у загальній сумі 15910 грн 00 коп. шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФОП ОСОБА_2 відкритий у ПАТ «Альфа-Банк».

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначила, що відповідачі не виконали свої зобов`язання за договором підряду, балкон не встановили, гроші не повернули. Позивач зазначає, що факт сплати коштів підтверджується квитанціями від 06 січня 2017 року та від 10 січня 2017 року та договором від 06 січня 2017 року. Акт приймання-передачі підписано не було.

Моральну шкоду позивач обґрунтовує тим, що відповідачі ввели її в оману, нав`язали придбання балкону, але умови договору не виконали. Дії відповідачів спричинили моральні переживання, психологічний дискомфорт, погіршили гармонійні адаптовані умови життєдіяльності.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (ч. 1 ст. 837 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Отже, договір підряду (побутового підряду) є складним зобов`язанням, оскільки включає як права, так і обов`язки кожної з його сторін (обов`язок підрядника виконати певну роботу і право вимагати її оплати, обов`язок замовника оплатити виконану роботу і право вимагати виконання обов`язку підрядником).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, факт здійснення ОСОБА_1 оплати у розмірі 15 910 грн 00 коп. на виконання умов договору підряду, підтверджується специфікацією №401742303 від 06 січня 2017 року на ім`я ФОП ОСОБА_2 . Згідно із товарним чеком від 06 січня 2017 року ФОП ОСОБА_2 отримала грошові кошти у розмірі 15 910 грн 00 коп.

Таким чином, отримавши кошти, ФОП ОСОБА_2 взяла на себе зобов`язання по виготовленню та доставці ПВХ та металопластикових конструкцій згідно договору підряду від 06 січня 2017 року.

Будь-яких належних та допустимих доказів (акт прийому-передачі тощо), що балконні рами були доставлені та встановленні матеріали справи не містять.

З огляду на невиконання відповідачем своїх зобов`язань, сплачені ОСОБА_1 кошти в розмірі 15 910 грн 00 коп. підлягають поверненню з урахуванням 3 % річних та інфляційних втрат.

Вирішуючи спір, в цій частині суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини, та дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач має повернути позивачу отримані кошти в сумі 15 910 грн 00 коп.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» шкода - завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров`я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об`єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект.

Суд першої інстанції також обґрунтовано не знайшов підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено, що внаслідок дефекту в продукції, були завдані каліцтво, інше ушкодження здоров`я або смерть та інші обставини, передбачені законом.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що факт сплати коштів ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 в розмірі 22 500 грн підтверджується відповідними квитанціями, договором ПАТ «Альфа-Банк» від 06 січня 2017 року, колегія суддів відхиляє, оскільки в частині вимог до ФОП ОСОБА_3 провадження у справі закрито у зв`язку із смертю останнього, а ФОП ОСОБА_2 отримала від позивача кошти в сумі 15 910 грн 00 коп.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що вимоги у частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягають, колегія суддів не приймає, оскільки судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто витрати на правничу допомогу на підставі ст.ст. 137, 139, 141 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги ФОП ОСОБА_2 про те, що жодних індивідуальних домовленостей по замовленню, виготовленню ПВХ та металопластикових конструкцій, їх доставці особисто ОСОБА_2 зі ОСОБА_1 не мала, колегія суддів не приймає, оскільки відповідач, отримавши кошти в розмірі 15 910 грн 00 коп., фактично взяла на себе зобов`язання по виготовленню та доставці ПВХ та металопластикових конструкцій згідно договору підряду від 06 січня 2017 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач отримала товар, що підтверджується її підписом на специфікації товару від 06 січня 2017 року, колегія суддів відхиляє, оскільки за умовами договору підряду зобов`язання виконавця вважаються виконаними у повному обсязі після підписання замовником акту прийому-передачі. Відповідного акту прийому-передачі матеріали справи не містять.

Решта доводів апеляційних скарг не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 23 квітня 2019 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Оскільки в силу положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України дана справа є малозначною, тому у відповідності до ч. 3 ст. 389 ЦПК України винесена постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 06 листопада 2019 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: О.Ф. Лапчевська

С.Г. Музичко