Номер провадження: 22-ц/813/5194/19
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л.М.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2019 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участі секретаря Черпас А.І.,

з участю: представника ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 і представника першого Приморського відділі державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2017 року за поданням Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

05.12.2017 року Перший Приморський відділ ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 права виїзду за межі України, мотивуючи вимоги тим, що у відділі на виконанні знаходиться виконавчий лист № 522/24301/16-ц виданий Приморським районним судом м. Одеси 08.08.2017 року про стягнення грошової суми з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у розмірі 392 261,93 гривень.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08.12.2017 року подання Першого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області задоволено.

Суд тимчасово обмежив ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань за виконавчим листом № 522/24301/16-ц, виданим 08.08.2017 року Приморським районним судом м. Одеси.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції від 08.12.2017 року представник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду від 08.12.2017 року скасувати, у задоволенні подання відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_1 зазначає:

Про оскаржувану ухвалу суду, ОСОБА_1 та його представнику, стало відомо з офіційного веб-порталу «Судова влада» 08.04.2019 року після ознайомлення представником ОСОБА_1 у Першому Приморському відділі ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області з матеріалами виконавчого провадження № 54616549, зокрема з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 30.11.2017 року.

Пунктом 5 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням до виконання зобов`язань.

В розумінні п. 19 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ухиленням є навмисне чи інше свідоме невиконання боржником обов`язків за рішенням суду, у зв`язку із чим і здійснюється примусове виконання та є підставою застосування до боржника тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Наявність у боржника невиконаних зобов`язань за рішенням суду сама по собі, не є підставою для обмеження його у праві на виїзд за межі України, оскільки необхідною умовою для застосування такого обмеження, є навмисне та свідоме невиконання боржником рішення суду.

Суд першої інстанції прийшов до хибного висновку, що наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, є підставою для обмеження боржника у праві виїзду за межі України, не врахувавши при цьому вищезазначені норми та той факт, що необхідною передумовою обрання такого заходу забезпечення виконання рішення суду є встановлення судом дійсних обставин ухилення боржника від виконання судового рішення, зокрема навмисного чи іншого свідомого невиконання боржником обов`язків за рішенням суду.

Наявність умислу та інші факти, як обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Подання державного виконавця від 30.11.2017 року, так і у оскаржуваній ухвалі від 08.12.2017 року, немає жодних відомостей та аргументованих посилань на докази, що б прямо свідчили про ухилення боржника від виконання зобов`язання, про будь-які свідомі діяння боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об`єктивні обставини.

Відсутні будь-які підстави стверджувати, що боржник свідомо ухиляється від виконання судового рішення про стягнення боргу, і відповідно відсутні підстави для ухвалення судового рішення про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в особі представника скористався правом та надав відзив на апеляційну скаргу.

Відзив представника зазначає: ухвала суду від 09.12.2017 року є законною та обґрунтованою. ОСОБА_1 навмисно перекручує факти стосовно відсутності в його діях умислу, для того ж щоб він мав можливість виїхати закордон, тим самим створивши для державного виконавця, стягувача передумови для неможливості виконання рішення суду.

Державним виконавцем здійснено ряд процесуальних дій та заходів щодо примусового виконання заочного рішення суду. Про ті чи інші дії боржника було повідомлено, зокрема декілька разів відбувався виклик боржника, була вимога подати декларацію про доходи та майно, однак той ніяк не реагував, хоча про рішення суду боржник ОСОБА_1 був обізнаний ще тоді, коли рішення набрало чинності.

В матеріалах справи містяться докази про направлення на адресу ОСОБА_1 копії ухвали суду від 08.12.2017 року.

ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції заяву про перегляд заочного рішення суду від 13.07.2017 року, в якій останній стверджує, що не був належним чином повідомлений про розгляд справи Приморським районним судом м. Одеси. Ці твердження боржника не відповідають дійсності. В матеріалах справи містяться кур`єрські накладні про відправлення повістки на ім`я ОСОБА_1 , крім того, боржник повідомлявся також через друковані засоби, а саме газету « Одеські вісті».

Представник ВДВС не скористався правом надати відзив, пояснення або заперечення на скаргу.

ІІІ.МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Суд першої інстанції, задовольняючи подання і тимчасово обмежуючи ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України виходив з того, що надані держвиконавцем ВДВС матеріали свідчать про те, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього заочним рішенням суду, що є підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України (а.с.96-97).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням виконавчого органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця. Суд негайно розглядає подання без виклику чи повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця (ст. 377-1 ч. ч. 1,2 ЦПК України у редакцій, чинній на час прийняття ухвали).

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням (ст. 11 ч.2 п.18 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час прийняття ухвали).

Право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості за сплати аліментів (ст. 6 ч.1 п.5 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну»).

Наведене свідчить про те що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України застосовується лише у разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб).

З матеріалів справи вбачається наступне.

05.09.2017 року держвиконавцем ВДВС відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 522/24301/16-ц виданого 08.08.2017 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 392261,93 гривень (а.с. 74-75).

05.12.2017 року держвиконавець ВДВС звернувся із поданням про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України з підстав ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього рішення суду (а.с. 69-69 зворот).

До подання на підтвердження факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням держвиконавець ВДВС додав: заяву стягувача про відкриття виконавчого провадження, постанову про накладення арешту на нерухоме майно боржника, постанову про оголошення розшуку майна боржника, довідки про те, що ОСОБА_1 не перебуває на обліку ДПІ та ПФУ (а.с. 70,-71, 74-81, 85-85 зворот, 87-87 зворот).

Суд першої інстанції, всупереч вимог закону, належним чином не з`ясував обставини справи і не встановив факт ухилення боржника від виконання зобов`язань за рішенням суду.

Приєднані до матеріалів подання заява стягувача про відкриття виконавчого провадження, постанова про накладення арешту на нерухоме майно боржника, постанова про оголошення розшуку майна боржника, довідки про те, що ОСОБА_1 не перебуває на обліку ДПІ та ПФУ, - не є тими достатніми доказами, які можуть свідчити про факт ухилення боржника від виконання зобов`язань за рішенням суду.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що ОСОБА_1 станом на 05.09.2017 року (час відкриття виконавчого провадження) був ознайомлений з заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13.07.2017 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 борг в розмірі 386059,00 гривень та судового збору у розмірі 6202,93 гривень.

Також матеріали справи не містять доказів щодообізнаності ОСОБА_1 із постановою про відкриття виконавчого провадження.

Суд, вирішуючи питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, має з`ясувати чи дійсно боржник свідомо ухилявся від виконання зобов`язань.

Сам по собі факт існування у боржника заборгованості по зобов`язанню перед стягувачем не є підставою для задоволення подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України є оціночним поняттям і доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання покладається на держвиконавця, який ініціює питання встановлення тимчасового обмеження у виїзді за межі України.

Матеріали подання не містять жодного належного, допустимого і достатнього доказу на підтвердження факту свідомого ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.

Приймаючи до уваги, що станом на час прийняття судом першої інстанції постанови про задоволення подання матеріали справи не містили належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження факту свідомого ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на нього заочним рішеннями суду, суд неповно з`ясував обставини справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про задоволення подання держвиконавця ВДВС.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні подання.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ч. 1 п.п.1-4 ЦПК України).

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 08 грудня 2017 року про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України скасувати.

Відмовити заступнику начальника першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області у задоволенні подання про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 11.11.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Є.С. Сєвєрова