ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року м. Херсон

справа № 202/27421/13

провадження № 22-ц/819/783/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого ( суддя-доповідач)Чорної Т.Г.,
суддів:Пузанової Л.В.,
Склярської І.В.
секретарГеленко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 нарішення Херсонського міського суду Херсонської областіу складі судді Прохоренко В.В. від 31 січня 2019 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2013 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк»), звернулося до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору від 15 серпня 2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 21 675,05 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 15 серпня 2012 року.

Виконання зобов`язань за кредитом забезпечено порукою ОСОБА_2 за договором від 02 лютого 2009 року та порукою ПАТ «Акцент-Банк» за договором від 20 жовтня 2010 року, ліміт відповідальності поручителя ПАТ «Акцент-Банк» 10 000 грн.

Внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 14 червня 2013 року утворилася заборгованість у розмірі 35 951 долар 01 цент США, із яких: 13 519 доларів 58 центів США - тіло кредиту, 10 443 долари 25 центів США - проценти, 894 долари 80 центів США - комісія, 11 093 долари 38 центів США - пеня.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив стягнути із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 34 699 доларів 45 центів США за курсом Національного банку України станом на 14 червня 2013 року становить 277 356 грн 42 коп.; стягнути солідарно із ПАТ «Акцент-Банк із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 10 000 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2015 року, залишеним без змін, ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2015 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 35 951 долар 01 цент США, що за курсом Національного банку України станом на 14 червня 2013 року становить 287 356грн 42 коп. з відрахуванням 10 000 грн. Вирішено питання про судові витрати. В іншій частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 жовтня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2015 року у частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, провадження у справі в цій частині закрито.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2015 року у частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2016 року справу передано на розгляд до Херсонського міського суду Херсонської області.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 31 січня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №HEWWAF00000128 від 15.08.2007року в розмірі 23 475,41 доларів США, із якої: 9 263,21 доларів США заборгованість за кредитом; 8 497,67доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом; 5 714,53доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором, а також судові витрати в розмірі по 1 436,78 грн. з кожного.

В решті позову відмовлено.

В апеляційний скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог, зазначаючи про те, що суд не прийняв до уваги його доводи щодо пропуску банком строку позовної давності, вважає, що позовна давність для стягнення заборгованості за кредитним договором почала спливати для позивача: перший раз - з 15.08.2009 року, коли він, позичальник, відмовився укладати Договір страхування заставленого майна, а другий раз - з 14.10.2009 року коли він повідомив банк про відмову від здійснення виплат по кредитному договору у зв`язку з шахрайськими діями третіх осіб. А тому, на думку відповідача, позовна давність спливла 14 жовтня 2012 року.

Крім того, з початку 2010 року банк неодноразово направляв вимоги про повне дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором, чим змінив умови договору, а тому загальна позовна давність спливла задовго до звернення позивача у 2013 році до суду.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до кредитного договору № HEWWAE00000128 від 15.08.2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 21675,05 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 10,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15.08.2012 року.

Повернення кредиту позичальник мав здійснювати щомісячними платежами, надаючи позивачеві до 28 числа кожного місяця кошти в розмірі 363,54 дол. США (щомісячний платіж), що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії, упродовж строку кредитування ( п. 7.1 Договору).

Тобто, сторони погодили порядок і строк виконання зобов`язання.

З метою забезпечення належного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору 02.02.2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № HEWWAE00000128, за умовами якого ОСОБА_2 взяв на себе зобов`язання у випадку неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором відповідати перед банком нарівні з боржником, як солідарні боржники ( п.4 договору поруки).

Із матеріалів справи вбачається, що з жовтня 2009 року ОСОБА_1 не виконує взятих на себе зобов`язань щодо сплати кредиту та процентів за користування кредитом, що позичальником не заперечується.

Як вбачається з розрахунку, наданого позивачем, станом на 14.06.2013 року заборгованість за кредитним договором становить 35951,01 доларів США, з якої: 13519,58 доларів США заборгованість за кредитом; 10443,25 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом; 894,80 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 11093,38 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме заборгованості за кредитом, відсотками за користування кредитом, комісії та пені.

Законність та обґрунтованість рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості по комісії за користування кредитними коштами в розмірі 894,80 дол. США в апеляційному порядку не перевіряється, так як сторонами в цій частині рішення суду не оскаржується.

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно частини 1статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У відповідності до частин 1, 2 статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, якщо за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Позичальник зобов`язався за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами до 15.08.2012 року включно.

З позовом банк звернувся до суду 20.06.2013 року.

Оскільки, кінцевим строком повернення кредиту й платежів за договором сторонами визначено 15 серпня 2012 року, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що станом на червень 2013 року строк позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту в цілому не сплив і вважає, що суд правильно застосував позовну давність та визначив початок перебігу позовної давності з 20.06.2010 року.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду щодо стягнення нарахованих передбачених договором процентів та пені після спливу визначеного договором строку кредитування.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18 сформулювала правову позицію відповідно до якої право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Оскільки після спливу строку кредитування у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, то до вимоги позивача про стягнення таких процентів за період з 16.08.2012 року до 14.06.2013 року позовна давність не може бути застосована. А тому вказана вимога є необґрунтованою.

Отже, з огляду на наведене, розмір стягнутої судом заборгованості по процентам за користування кредитом підлягає зменшенню з 8497,67 дол. США до 5 708,12 дол. США ( нарахована заборгованість за період з 20.06.2010 року по 15.08.2012 року).

Крім того, оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, то необґрунтованою є вимога позивача про стягнення нарахованої на проценти неустойки за період з 16.08.2012 року до 14.06.2013 року.

Розмір пені підлягає зменшенню та стягненню за період з 20.06.2012 року по15.08.2012 року у гривневому еквіваленті за курсом НБУ, що відповідає умовам п.4.1 укладеного між сторонами кредитного договору в розмірі 15 695,05 грн.

Враховуючи правові висновки Верховного Суду, що містяться в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 14-10цс18, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції в частині визначеної судом до стягнення суми кредитної заборгованості змінити та зменшити розмір стягнутих судом відсотків за користування кредитом з 8497,67 дол. США до 5 708,12 дол. США, а оскільки судом визначена загальна сума заборгованості, то цю сумі також слід зменшити з 23 475,41 дол. США до 14 971,33 дол. США, яка складається з 9263,21 дол. США заборгованості по кредиту та 5 708,12 дол. США заборгованості по відсоткам.

Пеня підлягає стягненню з відповідачів у гривневому еквіваленті за курсом НБУ в розмірі 15 695,05 грн.

Доводи апелянта про те, що позовна давність для стягнення заборгованості за кредитним договором почала спливати для позивача: перший раз - з 15.08.2009 року, коли він, позичальник, відмовився укладати Договір страхування заставленого майна, а другий раз - з 14.10.2009 року коли він повідомив банк про відмову від здійснення виплат по кредитному договору у зв`язку з шахрайськими діями третіх осіб є безпідставними, оскільки початок перебігу позовної давності почався з дня настання строку виконання основного зобов`язання, яким є строк виконання зобов`язання в повному обсязі.

Посилання на те, що з початку 2010 року банк неодноразово направляв вимоги про повне дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором, чим змінив умови договору, а тому загальна позовна давність спливла задовго до звернення позивача у 2013 році до суду, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки долучені відповідачем вимоги банку про дострокове повернення кредитної заборгованості датовані 21.06.2010 року, 14.09.2010 року, 05.06.2011 року в той час, як до суду банк звернувся з позовом 20.06.2013 року, тобто в межах строку позовної давності.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 376 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 31 січня 2019 рокув частині визначеної судом до стягнення суми кредитної заборгованості змінити.

Зменшити розмір стягнутих судом відсотків з 8497,67 дол. США до 5 708,12 дол. США, загальний розмір з 23 475,41 дол. США до 14 971,33 дол. США, яка складається з 9263,21 дол. США заборгованості по кредиту та 5 708,12 дол. США -заборгованості по відсоткам.

Визначити, що пеня підлягає стягненню у гривневому еквіваленті за курсом НБУ в розмірі 15 695,05 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

оловуючий Т.Г.Чорна

Судді: Л.В.Пузанова

І.В.Склярська

Повний текст постанови складено 12 серпня 2019 року

Суддя Т.Г. Чорна