Справа № 203/3998/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Дикаленко А.В.

за участю представника позивачки - ОСОБА_1

представників відповідачів - Анастасіаді С.Г., Гриценко І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в особі їх законного представника ОСОБА_5 , про встановлення факту проживання однією сім?єю, зобов`язання виплатити одноразову допомогу; за зустрічним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в особі їх законного представника ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про зобов`язання виплатити одноразову допомогу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що є матір`ю ОСОБА_6 , з яким вона проживала однією сім`єю та який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві. 02.03.2018 року вона звернулась із заявою до відповідача з приводу призначення страхових виплат після смерті сина, на яку отримала відповідь про відсутність правових підстав для виплати їй одноразової допомоги, як члену сім`ї загиблого, оскільки вона перебувала у родинних відносинах із загиблим сином, а не була членом його сім`ї. Посилаючись на те, що вона та її померлий син були зареєстровані та проживали за однією адресою по АДРЕСА_1 по день смерті останнього, позивачка просила встановити факт її спільного проживання з ОСОБА_6 однією сім`єю, а також зобов`язати відповідача виплатити її одноразову допомогу, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

ОСОБА_7 , як законним представником малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було подано зустрічний позов до ОСОБА_2 , Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про зобов`язання виплатити одноразову допомогу. В обгрунтування зустрічних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , що був батьком малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Після цього дітям було призначено щомісячні страхові виплати, одноразову допомогу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Проте, в порушення п.6 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не було виплачено одноразову допомогу, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату. Причиною відмови став факт звернення ОСОБА_2 до суду. Посилаючись на те, що діти померлого ОСОБА_6 відносяться до членів його сім`ї та мають право на отримання одноразової допомоги, у зустрічному позові в інтересах останніх позивачкою було заявлено вимогу про зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області виплатити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , одноразову допомогу, як членам сім`ї ОСОБА_6 , загиблого внаслідок нещасного випадку, в розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб на час винесення рішення, кожному.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_2 підтримав позов та, посилаючись на викладені в ньому підстави, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

ОСОБА_7 , як законний представник малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , під час розгляду справи в суді підтримала зустрічний позов та просила прийняти рішення за первісним та зустрічним позовом з урахуванням права дітей та отримання одноразової допомоги після померлого батька.

Представник Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області проти задоволення первісного та зустрічного позову заперечував. В обгрунтування заперечень в своїх поясненнях під час розгляду справи та у наданих відзивах посилався на те, що позивачкою ОСОБА_2 не надано належних доказів, які б підтверджували факт її проживання однією сім`єю з загиблим ОСОБА_6 , ведення з ним спільного господарства. Стосовно зустрічних позовних вимог зазначив, що відповідачем не оспорюється право дітей на отримання одноразової допомоги, як членам сім`ї загиблого, але наявність заяви ОСОБА_2 про призначення їй одноразової допомоги, унеможливлює здійснення такої виплати, оскільки органам Фонду не надано права ні на поділ одноразової виплати, ні на встановлення факту проживання однією сім`єю. Крім того, заперечуючи проти зустрічного позову, посилався на те, що одноразова допомога призначається виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на день смерті потерпілого, а не на час винесення судом рішення. Також зазначив, що визначення судом кола осіб, які мають право на отримання одноразової допомоги і буде підставою для її призначення. А тому, вимоги про зобов`язання Управління виплатити одноразову допомогу, є передчасними.

Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами, що позивачка за первісним позовом ОСОБА_2 , є рідною матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . В сою чергу, останній є рідним батьком малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3

Діти проживають разом зі своєю матір`ю ОСОБА_5 по АДРЕСА_2 .

27.11.2017 року ОСОБА_6 загинув внаслідок нещасного випадку при виконання трудових обов`язків за договором підряду в ТОВ «Хомстрой».

На підставі заяв позивачів та у відповідності до ст.41, ч.6 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» позивачці ОСОБА_2 , як матері потерпілого ОСОБА_6 , що досягла пенсійного віку та не працює, а також дітям ОСОБА_6 - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , постановою Дніпровського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області було призначено щомісячну страхову виплату.

Також ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як дітям загиблого, постановою від 07.03.2018 року на підставі ч.6 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» було призначено одноразову допомогу, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

В частині виплати одноразової допомога в сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, позивачці ОСОБА_2 листом Управління від 16.03.2018 року було відмовлено, з посиланням на те, що вона перебувала у родинних відносинах із загиблим сином, а не була членом його сім`ї, через шо відсутні правові підстави, визначені ч.6 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», для виплати їй такої допомоги.

Листом Управління від 29.07.2019 року ОСОБА_5 було повідомлено, що в зв`язку з відмовою ОСОБА_2 у призначенні їй виплати одноразово допомоги, остання звернулась до суду та розгляд справи судом триває, а також оскільки органам Фонду не надано права ні на поділ одноразової виплати, ні на встановлення факту проживання однією сім`єю, у Дніпровського відділення немає правових підстав для призначенням дітям загиблого одноразової допомоги.

Встановивши вказані обставин, суд враховує наступне.

Відповідно до ч.ч.2,3,4 ст.3 Сімейного кодексу України Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Права члена сім`ї має одинока особа.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.1999 року №5-рп/99, визначено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

Згідно ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції, чинній на момент настання нещасного випадку) страховими виплатами є грошові суми, які Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Частиною 6 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Під час розгляду справи в суді ОСОБА_5 підтвердила, що разом із дітьми проживала по АДРЕСА_2 .

Шлюбні відносини з ОСОБА_6 було припинено та він мешкав разом зі своєю матір`ю в квартирі АДРЕСА_3 .

Вказане підтверджується також довідкою №2429 від 20.02.2018 року Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, з якої вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , з 30.09.1999 року був зареєстрований ОСОБА_6 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , знятий з реєстрації 06.02.2018 року), а також з 20.11.1992 року зареєстрований уповноважений власник ОСОБА_2 .

Згідно акту від 14.02.2018 року, за підписаними мешканців будинку АДРЕСА_4 затвердженого головою правління ОСББ «Тополина 10», засвідчено, що мати ОСОБА_2 та її син ОСОБА_6 проживали однією сім`єю та вели спільне господарство з 15.02.2017 року та до дня смерті останнього.

Таким чином, матеріалами справи об`єктивно підтверджено та відповідачем не спростовано факт реєстрації та спільного проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства позивачкою ОСОБА_2 та її загиблим сином ОСОБА_6 по вулТополина АДРЕСА_1 на момент смерті останнього.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про необхідність задоволення первісних позовних вимог ОСОБА_2 та слід встановити факт спільного проживання однією сім`єю останньої та ОСОБА_6 до дня смерті останнього 27.11.2017 року.

В частині заявлених первісних та зустрічних позовних вимог про зобов`язання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області виплатити ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як членам сім`ї загиблого ОСОБА_6 , на підставі ч.6 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», одноразову допомогу, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд враховує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначив представник Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, останнім не оспорюється право малолітніх дітей загиблого ОСОБА_6 на отримання одноразової допомоги відповідно до ч.6 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Проте, призначення такої виплати не було здійснено через звернення ОСОБА_2 до суду про встановлення Факту проживання однією сім`єю з загиблим ОСОБА_6 , для підтвердження її права на отримання відповідної одноразової допомоги.

В зв`язку з цим, суд вважає, що після встановлення даним судовим рішенням факту спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_6 до дня смерті останнього від нещасного випадку на виробництві 27.11.2017 року, позивачі за первісним та зустрічним позовом не позбавлені права повторного звернення до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області для отримання одноразової допомоги з урахуванням встановленого рішенням суду факту.

Таким чином, на теперішній час вимога про зобов`язання відповідача виплатити одноразову допомогу в розмірі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є передчасною та задоволенню не підлягає.

У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача в особі Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на користь позивачки ОСОБА_2 слід стягнути, пропорційно до задоволених позовних вимог, понесені останньою судові витрати у вигляді сплаченого при подачі позову судового збору в сумі 704 грн. 80 коп. Інші судові витрати покласти на сторони.

На підставі викладеного та керуючись ст.3 Сімейного кодексу України, ст.ст.36,42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ст.ст.4,5,10,11,12,76-82,141,258, 259,263-268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в особі їх законного представника ОСОБА_5 , про встановлення факту проживання однією сім?єю, зобов`язання виплатити одноразову допомогу - задовольнити частково.

Встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_6 до дня смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в особі їх законного представника ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про зобов`язання виплатити одноразову допомогу - відмовити повністю.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області (49061, м.Дніпро, вул.Леоніда Стромцова,3-А, ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 07 листопада 2019 року.

Суддя С.Ю.Казак