справа №619/3037/18
провадження №2/619/856/19
УХВАЛА

22 липня 2019 року.

Дергачівський райсуд Харківської області у складі:

головуючого судді Кононихіної Н. Ю.

при секретарі Мєщан І. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дергачі

цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про поділ спільного майна подружжя», де в якості третіх осіб є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

встановив:

До суду звернувся із уточненим позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про поділ спільного майна подружжя» де в якості третіх осіб є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Із матеріалів позову вбачається, що 14 травня 1983 року між ОСОБА_1 , та відповідачем ОСОБА_2 , було укладено шлюб, який зареєстровано Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис за № 242.

Проживаючи разом однією сім`єю в період часу з 1982 по 1995 роки вони разом працювали на Харківському бронетанковому ремонтному заводі. В 1985 році отримали від держави однокімнатну квартиру загальною площею 18 м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому подружжя приватизували квартиру в 1998 році, та продали і на сумісні кошти в той же рік придбали жилий будинок з надвірними будівлями, який розташований в АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу жилого будинку з надвірними будівлями, посвідченого державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області від 12.11.1998. В даному договорі купівлі-продажу покупцем зазначена дружина ОСОБА_2 , оскільки на той період часу подружжя проживали єдиною сім`єю.

18.09.2002 шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого Дергачівським відділом реєстрації актів громадського стану Харківської області НОМЕР_1 № 174868, запис за №205.

Від цього шлюбу є повнолітня донька ОСОБА_4 , яка проживає разом з батьками.

Після розірвання шлюбу сторони продовжили проживати в сумісному будинку, що підтверджується довідкою про склад сім`ї Слатинської селищної ради Харківської області від 29.03.2018. При цьому розділ майна сторони не проводили.

11.04.2018 Дергачівським районним судом Харківської області було винесено рішення, згідно якого в задоволенні цивільних вимог ОСОБА_2 про виселення ОСОБА_1 було відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, на винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені із цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно зі ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду за вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (ст. ст. 106,107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (ст. ст. 109,110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК України).

Тобто визначальним для висновку про застосування строку позовної давності у спорі про поділ майна подружжя, заявленому після розірвання шлюбу, є саме момент, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Враховуючи що спір, щодо поділу спільної сумісної власності між сторонами виник 23.03.2018, про що свідчить звернення ОСОБА_2 з цивільним позовом про виселення колишнього чоловіка до суду, що є початком рахунку строків давності у даному випадку, тому підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності відсутні.

Попередньо позивач просив визнати за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частини жилого будинку літ. «А-1» загальною площею 52,6 м2 житловою площею 27,7 м2 з надвірними будівлями і спорудами, що розташовані по АДРЕСА_2 , в порядку поділу спільного майна подружжя.

Однак у судовому засіданні сторони домовились щодо укладення мирової угоди на таких умовах.

в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності в цілому на домоволодіння АДРЕСА_2 , яке складається з житлового будинку літ. А-1 загальною площею 52,6 м.кв., житловою площею 27,7 м.кв. з надвірними будівлями і спорудами верандою «а», сараєм «Б», погрібом «В», убиральнею «Г», літнею кухнею «Д», душем «Е», колодязем «Н», огорожею № 1-2 ;

в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини домоволодіння у АДРЕСА_2 , яке складається з житлового будинку літ. А-1 загальною площею 52,6 м.кв., житловою площею 27,7 м.кв. з надвірними будівлями і спорудами верандою «а», сараєм «Б», погрібом «В», убиральнею «Г», літнею кухнею «Д», душем «Е», колодязем «Н», огорожею № 1-2 у розмірі, яка грошова компенсація еквівалентна 4000 доларів США, із якої суми ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 22.07.2019 2000 доларів США, а інші 2000 доларів США ОСОБА_1 зобов`язався сплатити до 01.12.2019;

сторони домовились, що вказаний розподіл відповідає рівності часток у спільному сумісному майні подружжя.

При цьому позивач ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_3 і ОСОБА_4 просили виключити їх із числа третіх осіб, т.я. рішення суду не може вплинути на права та обов`язки повнолітніх дітей сторін - ОСОБА_3 і ОСОБА_5 .

Суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню .

На підставі викладеного та керуючись ст.53 ЦПК України, суд

ухвалив:

Із числа третіх осіб по справі виключити ОСОБА_3 і ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н. Ю. Кононихіна