Дата документу 07.08.2019 Справа № 554/7124/19
Провадження № 2-п/554/74/2019
У Х В А Л А

іменем України

07 серпня 2019 року м. Полтава

Суддя Октябрського районного суду м.Полтави Андрієнко Г.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 19 жовтня 2010 року у справі № 2-6238/10,-

В С Т А Н О В И В :

До Октябрського районного суду м.Полтави надійшла вищевказана заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 19 жовтня 2010 року у справі № 2-6238/10, яким задоволено позов Кредитної спілки «Полтава і полтавці» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Просить скасувати дане заочне рішення та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Одночасно з цим просить поновити пропущений строк на подання заяви.

Вирішуючи питання про прийняття заяви до розгляду, суд виходить з такого.

Статтею 284 ЦПК України визначено, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Розгляд заяви здійснюється судом без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з копії рішення Октябрського районного суду м.Полтави 19 жовтня 2010 року по справі № 2-6238/10 за позовом Кредитної спілки «Полтава і полтавці» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, позов задоволено; стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь КС «Полтава і полтавці» заборгованість по кредитному договору 11201,57 грн. в солідарному порядку; вирішено питання про судові витрати.

Між тим, у описовій частині рішення судом зазначено про належне повідомлення відповідачів про розгляд цієї справи та їх повторну неявку в судове засідання.

Заявник у заяві вказує, що копію даного рішення суду він отримав лише на початку липня 2019 року, коли самостійно звернувся до Октябрського районного суду м.Полтави, оскільки перед цим дізнався, що значиться в Єдиному реєстрі боржників у зв`язку із виконавчим провадженням, що перебуває в Шевченківському ВДВС м.Полтава ГТУЮ у Полтавській області, яке відкрите на підставі вказаного рішення суду від 19.10.2010 року. Крім того, жодних повідомлень чи повісток до суду він тоді не отримував і ознайомився зі змістом рішення лише після отримання копії в суді.

У зв`язку з цими обставинами вважає, що наявні поважні причини пропуску звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення.

Судом враховано, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З огляду на це, вказані висновки суду по даній заяві не пов`язані з порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

Також одним із основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (рішення ЄСПЛ у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], заява № 28342/95, п.61, ECHR 1999-VII).

Слід зауважити, що принцип правової визначеності вимагає, крім іншого, щоб у разі винесення судами остаточного судового рішення воно не підлягало перегляду. Власне, сталість та незмінність остаточного судового рішення, що вступило в законну силу, забезпечується через реалізацію відомого принципу res judicata («вирішена справа» лат.). Інакше кажучи, застосування поняття res judicata означає, що справа вирішена по суті, усунута спірність чи невизначеність ситуації і рішення є остаточним та незмінним. Керуючись цим усталеним підходом, остаточні рішення судів національної системи не повинні бути предметом оскарження. Принцип правової визначеності передбачає повагу до вирішеної справи і не припускає повторного її розгляду або екстраординарного перегляду без вагомих на те підстав.

Неможливість скасування остаточного судового рішення, яке набрало чинності, є однією з головних гарантій стабільного правового становища особи, адже судові вердикти повинні бути зрозумілі, чіткі та стабільні в часі. Європейський суд з прав людини, розкриваючи принцип правової визначеності при перегляді остаточного рішення, неодноразово вказував, що правова визначеність передбачає повагу до принципу res judicata. Цей принцип підкреслює, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання та нового вирішення справи. Перегляд справи не повинен розглядатися як замаскована апеляція, а сама лише можливість існування двох точок зору на предмет не є підставою для повторного розгляду справи. Відхилення від цього принципу виправдане лише в тому разі, коли воно здійснене як зумовлене обставинами значного та непереборного характеру (справа «Васильєв проти України», рішення від 21 червня 2007 року, заява № 11370/02, п. 61, 63; справа «Рябих проти Росії», рішення від 24 липня 2003 року, заява № 52854/99, п. 52).

У сукупності та взаємному зв`язку зазначені вище обставини свідчать, що прийняття у даному випадку до розгляду зазначеної заяви про перегляд заочного рішення суперечитиме такому елементу принципу верховенства права, як принцип правової визначеності та принцип остаточності судового рішення у справі №2-6238/10, що з огляду на практику ЄСПЛ має наслідком порушення державою положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, враховуючи, що заочне рішення суду відповідач отримав на початку липня 2019 року, а із заявою про його перегляд звернувся 06 серпня 2019 року, не зазначивши при цьому обґрунтованих підстав пропуску строку звернення з відповідною заявою, беручи до уваги, що спірне рішення судом прийнято ще у 2010 році і матеріали справи № 2-6238/10 у встановленому порядку вже знищені, залишився тільки оригінал рішення, що підтверджується відповідною довідкою суду щодо знищених справ за 2010 рік, а тому перевірити та надати оцінку доводам заявника щодо неотримання ним повідомлень чи повісток про виклик до суду для розгляду справи, а також щодо заперечень з приводу підписання ним як поручителем договору поруки №195 від 07.05.2010 року, для чого вважав необхідним проведення експертних досліджень почерку (після спливу майже 9 років) за даних обставин є неможливим.

З урахуванням всіх наведених обставин, подана ОСОБА_1 заява не може бути розглянута в порядку перегляду заочного рішення, а відтак, відсутні й підстави для прийняття заяви до розгляду за ст.ст.284, 286 ЦПК України.

Відповідно до ч.9 ст.10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки дане питання прямо не врегульовано ст.ст.284, 285 ЦПК України, то суд, встановивши відсутність підстав для прийняття заяви до розгляду, та застосовуючи загальну процесуальну норму, встановлену ч.2 ст.186 ЦПК України, відмовляє у прийнятті заяви про перегляд заочного рішення.

Таким чином, оскільки судова справа №2-6238/10 знищена, будь-яких даних про відновлення втраченого судового провадження та відповідних рішень з цього приводу в суду немає, у зв`язку з чим об`єктивно є неможливою перевірка жодної з обставин, викладених у поданій заяві, та дослідження будь-яких доказів по справі, які містились у ній, а тому суд не вбачає законних і обґрунтованих підстав для прийняття такої заяви до розгляду по суті згідно з ст.286 ЦПК України, як наслідок, відмовляє заявнику у її прийнятті.

В свою чергу, таке рішення відповідає положенням ч.9 ст.10 ЦПК України та не суперечить ст.185 та ст.285 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням положень ч.1 ст.127 ЦПК України, та у зв`язку з відсутністю підстав для прийняття до розгляду заяви про перегляд заочного рішення по справі № 2-6238/10, підстави для вирішення питання про поновлення строку звернення із такою заявою до суду також відсутні.

Таким чином, суддя дійшов висновку, що у прийнятті заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 19.10.2010 року у справі № 2-6238/10 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ч.9 ст.10, ч.2 ст.186, ст.ст.260, 284, 285, 353 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В :

Відмовити у прийнятті до розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 19 жовтня 2010 року у справі № 2-6238/10.

Копію ухвали про відмову у прийнятті заяви до розгляду надіслати заявнику разом з матеріалами заяви.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня оголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В. Андрієнко