Дата документу 07.11.2019 Справа № 311/2932/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/3237/19 Головуючий у 1-й інстанції: Задорожко Д.А.
Є.У.№ 311/2932/19 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

розглянув у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справуза заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 05 вересня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

08 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального примусу стосовно ОСОБА_2 , посилаючись на те, що останній веде аморальний спосіб життя, вчиняє домашнє насильство по відношенню до неї і малолітнього сина.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 12 серпня 2019 року заяву ОСОБА_1 залишено без руху, оскільки в ній не зазначені обставини, що свідчать про необхідність видачі обмежувального припису та не надано відповідних доказів.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 05 вересня 2019 року заяву ОСОБА_1 повернуто заявникові.

Судове рішення мотивовано тим, що у наданий судом строк заявник недоліки заяви не усунув.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою справу направити для розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що за формою і змістом заява відповідає вимогам ст. 350 ЦПК України, а тому підстав для її повернення суд першої інстанції не мав.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

За приписами ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1,5, 6, 9,10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, в тому числі про передачу справи на розгляд іншого суду, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обгрунтованність постановленої ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлагає задоволенню з таких підстав.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції зазначив, що заявник в установлений строк недоліки заяви не усунула, вимоги ухвали судді про залишення заяви без руху не виконала, у зв`язку з чим заява була провернута.

Проте колегія суддів із висновком суду першої інстанції не погоджується з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Згідно зі ст. 350-1 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

В п. 3 ч. 1ст.350-4 ЦПК України зазначено, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Висновки суду першої інстанції про не усунення недоліків заяви ОСОБА_1 є необґрунтованими.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 12 серпня 52019 року заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису залишено без руху.

В своїй ухвалі про залишення заяви ОСОБА_1 без руху, суд першої інстанції посилаючись на норми чинного ЦПК України вказував, що звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису заявник повинен надати суду докази, які підтверджують необхідність видачі судом обмежувального припису. Виняток із вищенаведеного поширюється лише на випадки неможливості подання доказів, у разі чого заявником може бути подане клопотання про їх витребування. Проте заявниця, всупереч зазначеним вимогам суду доказів не надала.

Проте, відповідно до абз. 4 ч. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Перевірку обґрунтованості заявлених вимог суд має здійснювати в ході розгляду справи після вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у тексті заяви ОСОБА_1 є посилання на докази.

Як вбачається із матеріалів справи додатками до заяви ОСОБА_1 при зверненні до суду першої інстанції долучила документи, які на її думку підтверджують необхідність видачі судом обмежувального припису, серед яких копія паспорту, копія ІПН, копія свідоцтва про шлюб, копія свідоцтва про народження дитини, витяги з ЄДРСР та сайту «Судова влада», довідки про склад її сім`ї та сім`ї заінтересованої особи, копія договору дарування нерухомого майна, витягу про державну реєстрацію, прав, копія протоколу про адміністративне правопорушення ті інші

Всі питання щодо наявності доказів, їх оцінка, належність і допустимість здійснюється судом за результатами розгляду справи.

В силу вимог ст. 4 ЦПК України (право на звернення до суду за захистом): кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів; відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною; жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

У пункті 55 рішення у справі "Креуз проти Польщі" ("Kreuz v. Poland") від 19 червня 2001 року ЄСПЛ підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet у. France Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Таким чином, суд першої інстанції безпідставно повернув заяву ОСОБА_1 , в той час як остання за вищенаведеними критеріями відповідала вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є обґрунтованими, а постановлена ухвала Василівського районного суду Запорізької області від 05 вересня 2019 року у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст.379 ЦПК України підлягає скасуванню як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 05 вересня 2019 року у цій справі скасувати та направити справу для продовження розгляду справи до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: