ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2019 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Куценко Т.Р.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини до її повноліття

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

25 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини до її повноліття, позовні вимоги не змінювалися і не уточнювалися. Позивач у своєму позові та в ході судового засідання посилається на те, що з 26 березня 1999 року з відповідачем перебували в зареєстрованих шлюбних відносинах, від цього шлюбу і спільного мешкання мають та виховували одну спільну неповнолітню дитину: дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач є батьком цієї дитини, вона є мамою цієї дочки. Спільне життя не склалося, у них не було взаєморозуміння, виникали сварки, конфлікти, що призвело до розпаду сім`ї, стало питання про розлучення і зараз рішенням суду в 2017 році їх шлюб розірвано. Відносини з відповідачем припинені, мешкають окремо і дитина залишилася мешкати з позивачкою, зараз вони з відповідачем мешкають окремо. Відповідач у вихованні та матеріальному забезпеченні їх неповнолітньої дитини участі зараз не приймає, коштів на утримання дочки не надає, офіційно працює, має підробітки, стосунки у них з відповідачем не склалися. Вона (позивачка) зараз офіційно працює, доглядає неповнолітню дитину, займається її вихованням та утриманням, лікуванням, навчанням, несе додаткові витрати на утримання цієї їх дитини. Матеріально погано забезпечена. Просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання вказаної неповнолітньої дитини до досягнення дочкою повноліття в розмірі по 1/3 частини всіх видів його доходів щомісячно на утримання дочки, починаючи стягнення з часу подання позову, задовольнивши позов в повному обсязі (а.с.3).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2019 року позовні вимоги було задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частини зі всіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення донькою повноліття.

Вирішено питання щодо судових витрат (а.с. 77-80).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що суд 1 інстанції не правильно застосував норми матеріального права та не застосував закон, який підлягав застосуванню. В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що він фактично не погоджується з тим, що аліменти стягнуті на користь позивачки ОСОБА_1 , а не на користь доньки ОСОБА_3 у зв`язку з чим просить рішення суду скасувати та в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, врахувавши при цьому, що він в добровільному порядку надає кошти своїй донці (а.с.86-87).

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористались.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику, як малозначна.

Судом 1 інстанції встановлено, що сторони ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої дитини: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає з позивачкою. Рішенням суду в 2017 році шлюб між сторонами розірвано. Відповідач у вихованні та матеріальному забезпеченні їх неповнолітньої дитини участі зараз не приймає, коштів на утримання дочки не надає, офіційно працює, має підробітки. Позивачка зараз офіційно працює, доглядає неповнолітню дитину, займається її вихованням та утриманням, лікуванням, навчанням, несе додаткові витрати на утримання дитини. Матеріально погано забезпечена.

Судом також встановлено, що дочка сторін ОСОБА_4 неповнолітня, свого постійного доходу не має, знаходиться на утриманні своєї матері, яка на теперішній час працює, але має скрутне матеріальне становище і потребує матеріальної допомоги від батька цієї дитини.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд 1 інстанції посилався на положення ст.ст. 182,185 СК України та зазначив, що стягнення аліментів з відповідача у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу ґрунтується на вимогах закону та відповідає встановленим по справі обставинам.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Статтею 6 СК України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до положень ст. 180, ч.3 ст. 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 ст. 182 СК України визначені обставини, які суд враховує при визначенні розміру аліментів: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

З матеріалів справи вбачається, що сторони по справі є батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , яка проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні.

ОСОБА_2 проживає окремо від позивачки та їх спільної дитини, працює в ТОВ Дінолайс з 01.12.2016 р. та займає посаду директора. Посадовий оклад становить 4500 грн. (а.с.33).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на ім`я доньки відповідача у АТ КБ ПриватБанк відкритий картковий рахунок (іменна карта Юніора з фото) (а.с.24).

З дублікатів квитанції АТ КБ ПриватБанк вбачається, що відповідач ОСОБА_2 перераховував кошти на карту доньки ОСОБА_3 , а саме 15.11.2018 р. у розмірі 2000 грн., 02.12.2018 у розмірі 1000 грн., 08.12.2018 р. у розмірі 1000 грн., 18.12.2018 р. у розмірі 1000 грн., 30.12.2018 р. у розмірі 800 грн., 11.01.2019 р. у розмірі 500 грн., 22.01.2019 у розмірі 2000 грн., 04.02.2019 р. у розмірі 1000 грн., 12.02.2019 р. у розмірі 1000 грн., 23.02.2019 р. у розмірі 1000грн., 06.03.2019 у розмірі 500 грн., 31.03.2019 у розмірі 500 грн., 05.04.2019 у розмірі 900 грн., 12.04.2019 у розмірі1000 грн., (а.с. 43-49, 59-62,70-72).

З зазначених квитанцій не вбачається, що призначенням платежів було саме сплата аліментів за відповідний період.

Враховуючи, що сторони є батьками неповнолітньої дитини, то згідно ст. 180 СК України, зобов`язані її утримувати до досягнення нею повноліття.

Судом 1 інстанції встановлено, що відповідач, не ухиляється від матеріального утримання дитини, перераховує донці на картку певні кошти, які не є аліментами, однак відповідно до ч.1 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Таким чином, у випадку відсутності письмової домовленості між сторонами про сплату аліментів на дитину, їх розмір, позивач має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.

Крім того, в Сімейному кодексі України відсутня вказівка про те, що таке право обумовлене виключно ухиленням відповідача від свого обов`язку щодо матеріального утримання дитини.

Отже, при ухваленні рішення суд, оцінивши стан здоров`я й матеріальне становище сторін та їх доньки, зміст аргументів та заперечень обох сторін, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь саме позивачки на утримання неповнолітньої доньки аліменти в розмірі 1/4 частини усіх його видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що суд 1 інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги та стягнув з нього аліменти на утримання дитини, оскільки він не ухиляється від матеріального утримання дитини та сумлінно виконує свої батьківські обов`язки, колегія суддів не приймає до уваги виходячи з того, що у випадку відсутності письмової домовленості між сторонами про сплату аліментів на дитину, їх розмір, позивач має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів, крім того, в Сімейному кодексі України відсутня вказівка про те, що таке право обумовлене виключно ухиленням відповідача від свого обов`язку щодо матеріального утримання дитини.

Доводи апеляційної скарги щодо здійснення піклування про дитину, надання матеріальної допомоги на першу вимогу, придбанням речей та продуктів харчування, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вищезазначене не можна розуміти як регулярну матеріальну допомогу на утримання дитини, а саме виконання обов`язку щодо утримання дитини в розумінні змісту ст. ст. 180-182 СК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегія суддів наголошує, що обставини, які викладені апелянтом у його клопотанні (а.с. 110-113), апеляційним судом до уваги не приймаються, оскільки рішення суду переглядається в межах доводів саме апеляційної скарги.

З клопотання вбачається, що ОСОБА_2 23 листопада 2018 року уклав шлюб з ОСОБА_5 (а.с.124). Згідно свідоцтва про народження, ІНФОРМАЦІЯ_2 у відповідача ОСОБА_2 народився син (а.с. 125).

Зазначені обставини, зокрема, народження іншої дитини відбулися вже після ухвалення судового рішення і не можуть бути підставою для його скасування.

У разі необхідності апелянт не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про зменшення розміру стягнутих аліментів.

Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст.ст. 263, 264 ЦПК України і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: