Дата документу 08.11.2019 Справа № 336/2514/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/3434/19 Головуючий у 1-й інстанції: Дмитрюк О.В.
Є.У.№ 336/2514/18 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопад 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М,

Дашковської А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди у порядку регресу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ПАТ «СК «Еталон» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення шкоди в порядку регресу. В обґрунтування позову зазначено, що 23.10.2014 р. між ПАТ «СК «Еталон» та ОСОБА_1 був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/3591280, за яким позивач застрахував майнові інтереси відповідача, пов`язані з експлуатацією автомобіля ВАЗ 21011, державний номер НОМЕР_1 .

17.09.2015 р. відповідач, керуючи автомобілем ВАЗ 21011, державний номер НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху не впевнився в безпеці, внаслідок чого спричинив дорожньо-транспортну пригоду допустив наїзд на припарковані автомобілі ВАЗ 21043, державний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_2 , та ВАЗ 2109, державний номер НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

На порушення п.п 33.1.4 п.33.1 ст.33 ЗУ «Про страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ОСОБА_1 не повідомив страховика протягом трьох робочих днів про настання дорожньо-транспортної пригоди.

18.09.2015 р. позивач отримав від потерпілого ОСОБА_2 повідомлення про настання страхового випадку та 25.07.2016 р. заяву про виплату страхового відшкодування.

ПАТ «СК «Еталон» на виконання умов договору страхування на підставі протоколу огляду транспортного засобу від 23.09.2015 р., звіту № 470 від 28.09.2015 р. про визначення вартості матеріального збитку автомобіля ВАЗ 21043, державний номер НОМЕР_2 , страхового акту № 712-9367 та розрахунку до нього, було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 20420,23 грн.

Посилаючись на вказані обставини, страхова компанія просила про стягнення зі страхувальника ОСОБА_1 в порядку ре5гресу суму страхового відшкодування, виплачену потерпілому від ДТП.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» суму страхового відшкодування в розмірі 20420,23 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» судовий збір в сумі 1921 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки відповідач не повідомив позивача про дорожньо-транспортну пригоду протягом трьох робочих днів з дня ДТП, то сплачена сума страхового відшкодування підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ «СК «Еталон».

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись напорушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував положення п.п. «г» п.п. 38.1.1 ст. 38 і п. 33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власника наземних транспортних засобів», що призвело до неправильного вирішення спору.

Копія апеляційної скарги і ухвали про відкриття апеляційного провадження вручені ПАТ «СК «Еталон»25.10.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.85).

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Встановлено, що 23.10.2014 р. між ПАТ «СК «Еталон» та ОСОБА_1 був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ/3591280, за яким позивач застрахував майнові інтереси відповідача, пов`язані з експлуатацією автомобіля ВАЗ 21011, державний номер НОМЕР_1 (а.с.9).

17.09.2015 р. відповідач, керуючи автомобілем ВАЗ 21011, державний номер НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху не впевнився в безпеці внаслідок чого спричинив дорожньо-транспортну пригоду допустив наїзд на припарковані автомобілі ВАЗ 21043, державний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_2 та ВАЗ 2109, державний номер НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_3

Постановою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 16.10.2015 р. відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, що призвело до ДТП (а.с.16).

18.09.2015 р. позивач отримав від потерпілого ОСОБА_2 повідомлення про настання страхового випадку (а.с.11) та 25.07.2016 р. заяву про виплату страхового відшкодування (а.с.12).

На виконання умов договору страхування на підставі протоколу огляду транспортного засобу від 23.09.2015 р. (а.с.13), звіту № 470 від 28.09.2015 р. про визначення вартості матеріального збитку автомобіля ВАЗ 21043, державний номер НОМЕР_2 (а.с.14), страхового акту № 712-9367 та розрахунку до нього (а.с.15), 28.07.2016 страховою компанією було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 20420,23 грн. (а.с.17).

У цій справі предметом спору є стягнення страхового відшкодування, виплаченого страховиком, із страхувальника ОСОБА_1 .

Правовідносини, які склалися між сторонами у справі, регулюються нормами ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ЗУ «Про страхування» та Цивільного кодексу України.

Стаття 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов, зокрема, якщо він не повідомив страховика про настання ДТП у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону (підпункт 38.1.1 ("ґ") пункту 38.1 статті 38 Закону).

Згідно з підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про знаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Факт неповідомлення страховика про ДТП є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування.

Проте, в разі якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами і ніким не оспорюється, а відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може бути покладений в основу рішення, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15 та від 22 березня 2017 року в справі № 6-2011цс16.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відтак стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верхового Суду в постанові від 04 липня 2018 року в справі №755/18006/15-ц.

Суд першої інстанції не врахував наведених висновків, а тому прийшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення спору.

Ураховуючи, що факт настання страхового випадку позивачем під сумнів не ставився, він зафіксований правоохоронними органами, ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності, позивач як страховик в добровільно сплатив страхове відшкодування, а тому підстав для задоволення позову ПАТ «СК «Еталон» у зв`язку з неповідомленням ОСОБА_1 про настання страхового випадку немає.

Доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час перевірки рішення суду першої інстанції, а отже, рішення суду першої інстанції на підставі ст.376 ЦПК України підлягає скасування з ухваленням нового про відмову у задоволені позову.

Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції , не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2019 року у цій справі скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позовних вимог ПАТ «СК «Еталон» в повному обсязі.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «страхова компанія «Еталон» (, юридична адреса: 03057, м. Київ, вул. Дегтярівська, 33-Б2 під`їзд) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (іпн: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір, сплачений за подачу апеляційної скарги в розмірі 2881,50 гривень (дві тисячі вісімсот вісімдесят одна гривня 50 копійок)

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Головуючий:

Судді: