Справа № 310/6832/19
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

30 жовтня 2019 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Стручкової Л.І.,

за участі секретаря судового засідання Вакал Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, зміну способу стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2011 року по 02.09.2019 року у розмірі 353 794,31 грн. та зміну способу стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14.07.2010 року по справі №2-4328/10 з ОСОБА_2 на її користь стягнуто аліменти на утримання їх дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 25.05.2010 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 27.05.2011 року вона уклала шлюб з ОСОБА_4 , у зв`язку з чим її прізвище після укладення шлюбу ОСОБА_5 Аліменти на дитину відповідачем сплачувались не регулярно, в зв`язку з чим станом на 01.09.2019 року утворилась заборгованість в розмірі 10299 грн. Посилаючись на положення ст.196 СК України, на неповідомлення відповідачем причини прострочення виплат, просить стягнути неустойку за період з 01.01.2011 року по 02.09.2019 року у розмірі 353 794,31 грн. Крім того, посилаючись на невідповідність суми аліментів вимогам ч.2 ст.182 СК України, зміну її сімейного стану ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька ОСОБА_6 , просить змінити спосіб стягнення аліментів визначений рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області №2-4328/2010 від 14.07.2010 року стягнувши з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 06.09.2019 року було відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.23).

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує, просить задовольнити (а.с.30, 31, 33).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.26, 27, 32), заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, причини неявки суду не повідомив, відзиву не надав.

Суд на підставі ст.ст. 223, 280-281 ЦПК України, за згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу у відсутність зазначених осіб, на підставі наявних у ній доказів в заочному порядку.

У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, на підставі ст.ст.247, 279 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, докази у їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.82 ЦПК України, обставини які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі та мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області №2-4328/2010 від 14.07.2010 року, яке набрало законної сили 26.07.2010 року, з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно для дитини відповідного віку, починаючи з 25.05.2010 року і до його повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6).

В Бердянському МВ ДВС ГТ УЮ у Запорізькій області перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-4328/2010 від 11.08.2010 року виданого Бердянським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 (яка в наслідок укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_8 ) аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно для дитини відповідного віку, починаючи з 25.05.2010 року і до його повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Статтею 141 СК України, передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ч.2 та ч.3 ст.195 СК України, заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно до положень ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Частиною 2 цієї норми передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

ОСОБА_2 рішення суду про стягнення аліментів виконував не регулярно, внаслідок чого утворилась заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 10299 грн. за період з 01.11.2011 року по 01.09.2019 року, яка підтверджується розрахунком державного виконавця за №24103 від 27.08.2019 року, (а.с.9-10).

Отже, розглядаючи позовну вимогу про стягнення неустойки (пені) за прострочення виплати аліментів, суд зазначає наступне.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Саме така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18).

Позивач просить стягнути з відповідача неустойку за період з 01.01.2011 року по 02.09.2019 року в розмірі 353794 грн.

З наданим позивачем розрахунком (а.с.11) суд погоджується.

Проте, враховуючи положення ст.196 СК України, щодо розміру неустойки (пені) який може бути стягнений за рішенням суду та не може перевищувати 100 % заборгованості зі сплати аліментів, те що відповідачем не надано суду доказів відсутності його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, суд вважає позовні вимоги про стягнення неустойки (пені) за прострочення виплати аліментів такими, що підлягають задоволенню в межах 100 % заборгованості зі сплати аліментів 10299 грн.

Щодо іншої частини позовних вимог суд зазначає наступне.

Після розірвання шлюбу з відповідачем позивач, яка мала під час шлюбу прізвище « ОСОБА_9 », 27.05.2011 року уклала шлюб з ОСОБА_4 та змінила прізвище на « ОСОБА_8 », що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб (а.с.8).

Від цього шлюбу позивач має малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження (а.с.12).

Діти ОСОБА_10 та ОСОБА_11 мешкають з позивачем, що підтверджується довідкою про склад сім`ї (а.с.13).

Отже, з наведеного вбачається, що змінився сімейний стан позивача та її матеріальне становище, яка на теперішній час має двох дітей, які знаходяться на її утриманні.

Звертаючись до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів на утримання спільної з відповідачем дитини, позивач посилається також на те, що встановлена судовим рішенням сума аліментів у розмірі 500 грн. не відповідає сучасним потребам дитини та є меншою від законодавчо визначеного розміру аліментів.

Дійсно, відповідач ОСОБА_2 сплачує аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 500 грн. щомісячно за рішенням суду від 2010 року, постановленим, коли дитині було 6 років, що на теперішній час вочевидь є замалим з огляду на інфляцію, яка відбулась з того часу, а також з огляду на те, що дитина стала дорослішою, та, відповідно, витрати на її утримання також збільшились. До того ж, як зазначено вище, змінилось сімейне становище.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» №2629-VІІI від 23.11.2018 року, у 2019 році установлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, з 01 липня, для дітей віком від 6 до 18 років - у розмірі 2118 грн., а з 01 грудня - 2218 грн.

Законодавчо встановлений мінімум, який має сплачувати той з батьків, який не проживає разом з дитиною, складає 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Враховуючи вказаний розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, а також обов`язок обох батьків утримувати дітей, встановлений законом про бюджет, мінімальний розмір витрат на дитину з боку кожного з батьків для дітей віком від 6 до 18 років - не може бути меншим ніж 1059 грн. Тобто відповідач сплачує аліменти в розмірі у 2 рази меншому, ніж гарантований мінімальний розмір, встановлений чинним законодавством.

Таким чином, стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі, меншому за мінімальний розмір, встановлений статтею 182 СК України, призводить до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

Відповідно до ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частинами 1 - 3 ст.181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

З огляду на відсутність імперативної заборони, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилається позивач.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно, з метою матеріального утримання дитини.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Тобто, чинне законодавство передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Аналогічні роз`яснення містяться в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Виходячи зі змісту наведених норм, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним; а зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із батьків та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки), що відповідає правовому висновку, викладеному у Постанові ВСУ від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13.

Отже, зміна (збільшення) розміру аліментів, стягнутих раніше рішенням суду, із одночасною зміною способу стягнення аліментів зважаючи на конкретні обставини справи є допустимою, оскільки норми СК України імперативної заборони щодо цього не містять, а відповідне право сторони в такому спорі не може заперечуватися.

З матеріалів справи вбачається, що неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю, яка повністю її утримує та забезпечує її життєдіяльність.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів, визначеному рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області №2-4328/2010 від 14.08.2010 року, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, зміну способу їх стягнення тому позивачкою при подачі позову судовий збір не сплачено.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в загальному розмірі 1536,80 грн.(за 2 вимоги).

Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Позивачем були понесені судові витрати на правничу допомогу в сумі 700,00 грн., що підтверджується договором про надання правничої допомоги, актом виконаних робіт, квитанцією до прибуткового касового ордеру.

Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені нею судові витрати на правничу допомогу в сумі 700,00 грн.,

Керуючись ст.51 Конституції України, ст.ст.141, 180-183, 195, 196 СК України, ст.ст.4, 7, 10, 13, 76-83, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 280-283, 352, 354 ЦПК, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , ( АДРЕСА_1 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , ( АДРЕСА_2 ), неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.01.2011 року по 02.09.2019 року в сумі 10299 грн. (десять тисяч двісті дев`яносто дев`ять гривень).

Змінити спосіб стягнення аліментів визначений рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області №2-4328/2010 від 14.08.2010 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , ( АДРЕСА_1 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , ( АДРЕСА_2 ), аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Припинити стягнення аліментів за виконавчим листом № 2-4328/2010, який видано 11.08.2010 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області.

Відкликати з Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області виконавчий лист № 2-4328/2010, який видано 11.08.2010 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , ( АДРЕСА_1 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , ( АДРЕСА_2 ), судові витрати на правничу допомогу в сумі 700,00 грн. (сімсот гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , ( АДРЕСА_1 ) судовий збір на користь держави у загальному розмірі 1536,80 грн. (одна тисяча п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його підписання.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його підписання.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне судове рішення буде складено протягом десяти днів.

Суддя Бердянського міськрайонного суду

Запорізької області Л. І. Стручкова