Справа № 405/5923/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 року м. Кропивницький

Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого-судді: Драного В.В.

при секретарі: Дерев`янко А.В., Дятел О.В.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_5 , приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Латушкіна Олена Олександрівна про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним. В обґрунтування позову вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_6 . Після смерті батька йому стало відомо, що 11.11.2016 року батько склав заповіт яким заповів належну йому частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира була приватизована на всіх членів родини: батька ОСОБА_6 , мати ОСОБА_5 , позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 Право на безоплатну приватизацію житла було використане позивачем шляхом приватизації житлової площі розміром 15,16 кв.м. Вказує, що разом з ним проживали члени його родини: дружина та син. У 2011 році його було знято з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 за клопотанням ОСОБА_5 Зазначає, що його дружину та неповнолітню дитину фактично було виштовхнуто на вулицю. Його (позивача) син хворий та має діагноз змішаний розлад навчальних навичок, перебуває на обліку в Кіровоградській обласній психіатричній лікарні та потребує особливого догляду та нагляду. Заповідач та члени його родини фактично позбавили неповнолітню дитину постійного місця проживання, чим порушили законні права та інтереси неповнолітньої хворої дитини. За таких обставин просив визнати недійсним заповіт ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Латушкіною О.О. 11.11.2016 року за № 647.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14.01.2019 року відкрито провадження у вказаній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

11.02.2019 року відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому представник відповідача вказала, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Зокрема вказала, що з посиланням позивача на те, що заповідач та члени його родини фактично позбавили неповнолітню дитину постійного місця проживання, чим порушили законні права та інтереси категорично не згодні. 17.02.2004 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 купили своєму сину (позивачу) квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , але оформлена квартира була на матір позивача ОСОБА_5 16.11.2011 року на прохання свого сина ОСОБА_5 підписує документи про продаж вказаної квартири ОСОБА_7 , а кошти в сумі 17500 доларів США від продажу квартири були передані фактичному власнику ОСОБА_1 Тобто батьки забезпечили свого сина та його родину житлом. Відповідно договору дарування від 22.12.2011 року ОСОБА_1 подарував свою 1/4 частку квартири ОСОБА_8 , тобто позивач добровільно відчужив свою частку майна. Таким чином вказані посилання позивача на те, що його неповнолітнього та хворого сина позбавили житла не відповідають дійсності та не мають жодного відношення та підстав визнання заповіту недійсним. Заповітом від 11.11.2016 року ОСОБА_6 заповів належну йому на праві власності частину квартири своїй доньці ОСОБА_3 , це було вільне волевиявлення особи, ОСОБА_6 розумів вчинення своїх дій, станом на час складання заповіту заповідач психічним хворобами не хворів, заповіт складений відповідно до вимог чинного законодавства, тому підстав для визнання його недійсним немає. Просила відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою суду від 01.04.2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Латушкіну Олену Олександрівну, підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті.

18.05.2019 року за вх. № 12073 від приватного нотаріуса Латушкіної О.О. до суду надійшли пояснення в яких остання зазначила, що 11.11.2016 року до неї звернувся ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з проханням посвідчити заповіт від його імені. Вказує, що при складанні заповіту ОСОБА_6 при собі мав паспорт та довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру. Нотаріусом було встановлено особу та перевірено дієздатність. Заповіт було складено зі слів ОСОБА_6 , прочитаний вголос і підписаний власноручно. Про посвідчення вказаного заповіту зроблений відповідний запис в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій. Просила розглядати справу без її участі.

Від третьої особи ОСОБА_5 до суду надійшли пояснення на позовну заяву, в яких вона вказала, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Зокрема вказала, що з посиланням позивача на те, що заповідач та члени його родини фактично позбавили неповнолітню дитину постійного місця проживання, чим порушили законні права та інтереси категорично не згодна. 17.02.2004 року вона зі своїм чоловіком купили своєму сину (позивачу) квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , але оформлена квартира була на її ім`я. 16.11.2011 року на прохання сина вона підписала документи про продаж вказаної квартири ОСОБА_7 , а кошти в сумі 17500 доларів США від продажу квартири були передані фактичному власнику ОСОБА_1 Тобто вони як батьки забезпечили свого сина та його родину житлом. Відповідно договору дарування від 22.12.2011 року син подарував свою 1/4 частку квартири батьку, тобто позивач добровільно відчужив свою частку майна. Таким чином вказані посилання позивача на те, що його неповнолітнього та хворого сина позбавили житла не відповідають дійсності та не мають жодного відношення та підстав визнання заповіту недійсним. Заповітом від 11.11.2016 року її чоловік ОСОБА_6 заповів належну йому на праві власності частину квартири своїй доньці ОСОБА_3 , оскільки вони також хотіли забезпечити доньку житлом. Заповіт чоловіка був вільним волевиявлення, він розумів вчинення своїх дій, станом на час складання заповіту психічними хворобами не хворів, заповіт складений відповідно до вимог чинного законодавства, тому підстав для визнання його недійсним немає. Просила відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов, просили його задовольнити. Пояснили, що квартира була приватизована по 1/4 частці на кожного члена родини, свою частку позивач подарував батьку. Вважають, що під впливом дружини та дочки батько заповів своє майно лише дочці.

Відповідач та її представник у судовому засіданні позов не визнали, проти його задоволення заперечили. Представник відповідача пояснила, що заповіт є одностороннім правочином, волевиявлення заповідача було вільне, психічними хворобами ОСОБА_6 не хворів.

Третя особа ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову, просила відмовити в його задоволенні. Зокрема зазначила, що у 2011 році позивача було знято з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , йому було куплено однокімнатна квартира, яку він пізніше продав та отримав від її продажу кошти. Син казав, що вони куплять іншу квартиру. Чоловік підписував заповіт особисто у її присутності, був у здоровому глузді, тому підстав для визнання заповіту недійним немає.

Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_6 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер (а.с.11,12).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 13.02.1997 року № НОМЕР_1 квартира АДРЕСА_3 була приватизована членами родини ОСОБА_9 по 1/4 частці кожному: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 .

Згідно договору дарування від 22.12.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Тюртюбек О.О. за № 1646, дарувальник ОСОБА_1 передав у власність обдарованому ОСОБА_6 безоплатно та безумовно 1/4 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 48-49).

09.11.2011 року позивач ОСОБА_1 з членами своєї родини знятий з реєстрації за вищевказаною адресою (а.с. 52).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 17.02.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Кіровоградської державної нотаріальної контори ОСОБА_11 О. за № 1-199, продавець ОСОБА_12 продала, а покупець ОСОБА_5 купила квартиру за АДРЕСА_4 (а.с. 55).

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що у жовтні 2011 року купував квартиру через агентство, а тому він зустрівся з ОСОБА_1 , щоб обговорити питання покупки квартири. В агентстві він передав ОСОБА_1 500 доларів США як завдаток за купівлю однокімнатної квартири, потім у приватного нотаріуса передав ОСОБА_1 . ще 17000 доларів США і 16.11.2011 року вони оформили договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Зубко О.П. за № 7467, згідно якого продавцем була мати позивача ОСОБА_5 , але кошти за квартиру передав особисто ОСОБА_1 Зазначив, що з ОСОБА_5 нічого не обговорював, квартира продавалась позивачем, мати була лише по документам.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснила, що позивач є її зятем та чоловіком дочки. До 2011 року позивач з сім`єю проживав в однокімнатній квартирі, яку потім продали. Хто отримував кошти за квартиру не знає. Щодо заповіту нічого пояснити не може.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснила, що знає позивача та його сина, вони проживають у найманій квартирі, розповідали що у них шахрайським шляхом забрали квартиру, до поліції не звертався, подав позов до суду.

Судом також встановлено, що 11 листопада 2016 року ОСОБА_6 складено заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Латушкіною О.О. та зареєстрований в реєстрі за 648, згідно якого заповідач заповів все своє майно ОСОБА_3 . Заповіт заповідачем прочитаний був вголос, відповідав його волі, власноручно підписаний (а.с. 66).

Згідно ч.1 ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

За змістом ст. 202, ст. 1233 ЦК України заповіт є одностороннім правочином, а тому на нього поширюється загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину (ст. 2013 ЦК України), та презумпція правомірності правочину (ст. 204 ЦК України), яка може бути спростована в суді або, якщо його недійсність безпосередньо встановлена законом.

Таким чином обов`язковими умовами дійсності заповіту є, зокрема, таке: наявність у заповідача повної цивільної дієздатності; вільне волевиявлення заповідача на складання заповіту та відповідність такого волевиявлення його внутрішній волі; особиста реалізація права на заповіт.

Недотримання цих умов породжує передбачені законом правові наслідки у вигляді нікчемність або недійсність заповіту, відповідно.

Згідно приписів ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно правового висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 06 вересня 2017 року по справі 6-2424цс16, спеціальною нормою, яка регламентує підстави визнання заповіту недійсним або нікчемним є приписи статті 1257 ЦК України.

Загальні норми цивільного законодавства застосовуються в тому випадку, коли спірні правовідносини не врегульовано спеціальною нормою.

Так відносини щодо недійсності або нікчемності заповіту регулюються положеннями ст. 1257 ЦК України, як спеціальною нормою законодавства, а також субсидіарно нормами Глави 16 Розділу ІV ЦК України.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_6 обмежено дієздатним або недієздатим судом не визнавався. Доказів психічних захворювань у заповідача матеріали справи не містять. Позивач на дані обставини, як підстави визнання заповіту недійсним не посилається.

Не посилається позивач і на порушення вимог закону щодо форми та посвідчення заповіту.

Отже підстав, передбачених ст. 1257 ЦК України вважати заповіт недійсним та нікчемним судом не встановлено.

Таким чином, встановлені судом докази в їх сукупності не підтверджують тієї обставини, що на момент вчинення оспорюваного правочину ОСОБА_6 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Як зазначено у ч. 3 ст. 203 ЦК України законодавством визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч.1 ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Позивачем не наведено та не доведено жодної обставини, передбаченої законом, на підставі якої заповіт від 11.11.2016 року за № 647 підлягає визнанню недійсним. Посилання позивача на порушення прав його неповнолітньої хворої дитини шляхом позбавлення постійного місця проживання, не може бути підставою для визнання заповіту недійним.

Відповідно до пояснень відповідача, третіх осіб: ОСОБА_5 , приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Латушкіної О.О. та свідків заповіт ОСОБА_6 складений за вільного волевиявлення заповідача. Протилежного матеріали справи не містять, позивачем не спростовано та не доведено.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази та враховуючи вказані правові норми, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки оспорюваний заповіт був оформлений та посвідчений у передбаченому законом порядку, а також відсутні підстави для висновку, що волевиявлення ОСОБА_6 в оспорюваному заповіті не було вільним і не відповідало його волі.

Керуючись ст. ст. 10-13, 19, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_5 , приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Латушкіна Олена Олександрівна про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Кіровограда.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 21.10.2019 року.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда В.В. Драний