Справа № 522/9204/18
Провадження № 2/503/48/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2019 року Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Сердюк Б.С.,

при секретарі Клемпуш Ю.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 в режимі відеоконференції, представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима в режимі відеоконференції з Приморським районним судом м. Одеси у загальному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, треті особи: служба у справах дітей Кодимської РДА Одеської області, служба у справах дітей Одеської міської ради та Приморська районна адміністрація Одеської міської ради,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду в інтересах неповнолітньої доньки з позовом, в якому просить позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обгрунтування заявлених вимог позивач послалася на те, що вони з відповідачем мають спільну дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із нею.

Відповідач жодним чином не займався і не займається вихованням доньки, не піклується про духовний і фізичний розвиток своєї дитини, нічого не знає про її стан здоров`я, коло інтересів. Відповідач не тільки не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, а й не спілкується з дитиною; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання освіти. Вказує, що з моменту прийняття судом рішення про стягнення з відповідача аліментів у 2017 році та відкриття виконавчого провадження, відповідач не сплачував аліментів, в результаті чого утворилась значна заборгованість. На сьогоднішній день донька проживає з нею, вона забезпечує її усім необхідним для підтримання належного стану здоров`я, її повноцінного фізичного, духовного та творчого розвитку. Дитина забезпечена турботою, необхідними умовами для життя. Відсутність будь-яких стосунків між відповідачем та донькою свідчить про його небажання брати участь у вихованні дитини.

Зазначені факти, свідчать про ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків.

Такі дії відповідача спричинили повне несприйняття його дитиною як батька, тому позивач вимушена звертатись до суду з відповідним позовом.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги не визнає та заперечує проти їх задоволення, оскільки відповідач бажає спілкуватися зі своєю донькою та заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Пояснив, що донька проживає з позивачем, а та, в свою чергу не дає відповідачу можливості спілкуватись та бачитись з донькою. Вважає, що саме позивач перешкоджає відповідачу спілкуванню з донькою та налаштовує її проти нього.

Представник служби у справах дітей Кодимської РДА Одеської області в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судове повідомлення вручене належним чином.

Представник служби у справах дітей Одеської міської ради в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судове повідомлення вручене належним чином.

Представник Приморської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судове повідомлення вручене належним чином. Від Приморської районної адміністрації Одеської області, як органу опіки та піклувння, надійшов висоновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заслухавши позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_5 мають спільну дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м.Одеси 14.09.2006 року.

Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради, як органом опіки та піклування надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З вказаного висновку також вбачається, що сторони проживають окремо, дитина проживає з позивачем та зареєстровані вони за адресою: АДРЕСА_1 . На даний час сім`я проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Судом достовірно встановлено, та це об`єктивно підтверджується матеріалами справи, та не заперечується самим відповідачем, що відповідач з червня 2017 року не проживає з родиною та не спілкується з донькою, жодним чином не займався і не займається вихованням дитини, не піклується про духовний і фізичний розвиток своєї дитини, нічого не знає про її стан здоров`я, коло інтересів. Протягом тривалого часу умисно ухилявся від сплати визначених судом аліментів на утримання доньки, в результаті чого всі потреби дитини забезпечувались однією лише матір`ю дитини. Заборгованість відповідача по сплаті аліментів на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 07.02.2019 року складає 16062,50 грн.

Дані факти підтверджуються письмовими поясненнями неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та не спростовані відповідачем, а тому беззаперечно вказують на свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків.

Заперечення представника відповідача про те, що відповідач був позбавлений можливості приймати участь у житті своєї доньки, через заборону позивачки, суд оцінює критично, оскільки вони суперечать фактичним обставинам, встановленим в судовому засіданні. Так, представник відповідача не навів жодних доказів того, що відповідач намагався будь-яким чином приймати участь у вихованні доньки, доводи про заборони дружини є голослівними, та повністю спростовуються матеріалами справи. Відповідач ОСОБА_5 не звертався до органів опіки та піклування з будь-якими заявами, щодо заборони йому зустрічатись з дитиною, а тому такі пояснення його представника суд вважає такими, що не відповідають дійсності.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов`язані: піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Згідно із ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У відповідності із ч.2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках.

За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

За змістом п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, обов`язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Обставини справи свідчать про небажання відповідача займатися вихованням доньки, а саме відсутність будь-яких дій, які б свідчили про його намір вчинити дії, спрямовані на виховання доньки. Доказів щодо спростування таких обставин в матеріалах справи немає.

Частиною 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року і підписаною Українською РСР 21 лютого 1990 року, ратифікованою постановою Верховної Ради УРСР 27 лютого 1991 року N 789-XII передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у даному конкретному випадку, суд виявляє та оцінює позитивний результат у долі дитини, який має настати. Так дитина живе з матір`ю, якою створено всі умови для проживання та всебічного розвитку дитини, тому на думку суду, в разі позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_5 , дитина не буде поставлена в невигідне для себе становище.

Враховуючи встановлені у цій справі фактичні обставини, а також те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню доньки, не проявляє до неї батьківського піклування, з урахуванням висновку про доцільність позбавлення його батьківських прав, згідно ст.164 СК України, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав стосовно неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення цього позову.

Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, то, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати на сплату позивачем судового збору при зверненні до суду в розмірі 704 грн. 80 коп. повинні бути стягнуті на її користь з відповідача.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позбавити батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір, сплачений при зверненні до суду з позовом, в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду, через Кодимський районний суд Одеської області, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Позивач: ОСОБА_3 , зареєстроване у встановленому порядку місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Треті особи: 1) Служба у справах дітей Кодимської РДА Одеської області, місце знаходження: 66000, м. Кодима, вул. Соборна буд. 88 Одеська область, ЕДРПОУ 04057149;

2) Служба у справах дітей Одеської міської ради, місце знаходження: 65017, м. Одеса, вул. Косовська буд. 2-Д, ЕДРПОУ 25427107;

3) Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, місце знаходження: 65039, м. Одеса, вул. Канатна буд. 134, ЕДРПОУ 26303264.

Повне рішення суду складено 04 листопада 2019 року.

Суддя Б.С. Сердюк