Ухвала

12 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 308/11974/18

провадження № 61-19889ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 квітня 2019 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 30 вересня 2019 року в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року Приватне акціонерне товариство «Закарпаттяобленерго» (далі - ПрАТ «Закарпаттяобленерго») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, кадастровий номер: :06:001:0253, площею 0,0274 га по АДРЕСА_1 , а також - перешкоди в користуванні та розпорядженні розташованою на цій земельній ділянці будівлею трансформаторної підстанції № 35 шляхом демонтажу металевої конструкції і звільнення земельної ділянки від будівельних матеріалів відповідача.

Позов обґрунтовано тим, що ПрАТ «Закарпаттяобленерго» є правонаступником всіх прав та обов`язків Державної акціонерної енергопостачальної компанії «Закарпаттяобленерго», до статутного фонду якої в 1995 році була передана будівля трансформаторної підстанції № 35. 08 листопада 2016 року державним реєстратором Ужгородського районного комунального підприємства (бюро) технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна Закарпатської області Гаврилів А. С. було зареєстровано право власності ПрАТ «Закарпаттяобленерго» на будівлю трансформаторної підстанції № 35 АДРЕСА_1 , номер запису про право власності: 17451483. Ужгородська міська рада затвердила проект землеустрою щодо відведення ПрАТ «Закарпаттяобленерго» земельної ділянки, кадастровий номер :06:001:0253 площею 0,0274 га для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд, об`єктів передачі електричної та теплової енергії по АДРЕСА_1 та вирішила передати її в оренду ПрАТ «Закарпаттяобленерго» строком на 5 років до 10 липня 2023 року. На цій земельній ділянці впритул до однієї зі стін над дахом трансформаторної підстанції № 35, ОСОБА_2 самочинно побудував та зареєстрував у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно металеву конструкцію - добудову до трансформаторної підстанції № 35 , яка є об`єктом незавершеного будівництва і розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яку подарував ОСОБА_1 Вказана металева конструкція перешкоджає ПрАТ «Закарпаттяобленерго» як власнику будівлі трансформаторної підстанції № 35 вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном, здійснювати експлуатаційне обслуговування (капітальні та поточні ремонти), технічне переоснащення та реконструкцію цієї будівлі.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 квітня 2019 року позов задоволено. Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ПрАТ «Закарпаттяобленерго» земельною ділянкою, кадастровий номер :06:001:0253, площею 0,0274 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні ПрАТ «Закарпаттяобленерго» будівлею трансформаторної підстанції № 35 , яка належить ПрАТ «Закарпаттяобленерго» на праві приватної власності (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно) та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом демонтажу металевої конструкції, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та збудована з матеріалів, які належать ОСОБА_1 , і звільнення земельної ділянки, кадастровий номер :06:001:0253, від усіх будівельних матеріалів, які на ній знаходяться та належать ОСОБА_1

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 30 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 квітня 2019 року - без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

04 листопада 2019 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 квітня 2019 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 30 вересня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом демонтажу металевої конструкції і звільнення земельної ділянки від будівельних матеріалів відповідача. Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Зазначення у постанові Закарпатського апеляційного суду від 30 вересня 2019 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 квітня 2019 року.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 квітня 2019 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 30 вересня 2019 року в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Закарпаттяобленерго» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук