ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 689/1734/18
Провадження № 22-ц/4820/820/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., П`єнти І.В.,

секретар судового засідання Медведчук Н.Д.,

з участю: відповідачки ОСОБА_1 ,

позивачки ОСОБА_2 і її представника ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №689/1734/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 12 лютого 2019 року (суддя Кульбаба А.В., повне судове рішення складено15 лютого 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Солобковецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У серпні 2018 року ОСОБА_2 , звертаючись до суду з вказаним позовом зазначала, що вона є спадкоємцем за заповітом після смерті бабусі ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадщину прийняла у встановленому законом порядку і Ярмолинецькою державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №346/2001. Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 29 травня 2001 року вона успадкувала право на земельну частку (пай). Спадковим майном є також 1/2 частина домоволодіння по АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Солобковецької сільської ради №337 від 18 липня 2018 року. Інша 1/2 частина домоволодіння належить дружині її дядька ОСОБА_1 У зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на частину домоволодіння, що належала бабусі, постановою нотаріуса від 01.08.2018 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Тому, позивачка просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/2 житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 35,4 кв.м, житловою площею 23,3 кв.м, а також на господарські будівлі та надвірні споруди: сарай з літньою кухнею літ. «Б», сарай літ. «В», вбиральню літ. «Е», погріб літ. «Ж», 1/2 частину огорожі літ. 1-2, які знаходяться по АДРЕСА_1 .

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 12 лютого 2019 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/2 частину домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ринковою вартістю 37736 грн, як на майно колгоспного двору, що належало ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вирішено питання про судовий збір.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати в частині визнання за позивачкою права власності в порядку спадкування за заповітом на 1/2 частину домоволодіння та прийняти нове рішення про визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/5 частину житлового будинку з господарським будівлями та спорудами. Посилається на невідповідність рішення суду нормам матеріального та процесуального права. Суд не взяв до уваги те, що з часу смерті спадкодавця позивачки надвірні будівлі та споруди, які належали їй, як частка у колгоспному дворі, зруйнувалися. Вона самостійно будувала вказані будівлі та споруди та прибудови, які є самочинними. Також за власні кошти встановила огорожу, ворота та хвіртку. Рішення суду порушує права інших громадян ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , які станом на 15 квітня 1991 року проживали у дворі. Вони не були залучені до участі у розгляді справи. Чинним законодавством України не передбачено такий вид нерухомого майна як домоволодіння. Тому, не зрозуміло який саме об`єкт нерухомості мав на увазі суд при прийнятті оскаржуваного рішення.

У засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала. ОСОБА_2 і її представник визнали апеляційну скаргу необґрунтованою у повному обсязі.

Представник Солобковецької сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що у житлового будинку АДРЕСА_1 була зареєстрована та проживала ОСОБА_4 , за якою рахувалася 1/2 частина цього будинку. Зазначений будинок з надвірними будівлями відноситься до суспільної групи «колгоспний двір».

Згідно із записами у погосподарській книзі станом на момент набрання чинності 15 квітня 1991 року Законом України «Про власність» членами колгоспного двору по АДРЕСА_1 були ОСОБА_4 (особовий рахунок НОМЕР_1 ) та за особовим рахунком НОМЕР_2 ОСОБА_5 , членами сім`ї якого були ОСОБА_1 , ОСОБА_6 і ОСОБА_5

02 лютого 1990 року виконавчим комітетом Ярмолинецької районної ради народних депутатів ОСОБА_5 видано свідоцтво про право особистої власності на 1/2 житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , який належить колгоспному двору.

24 грудня 2004 року право власності на належну ОСОБА_5 1/2 частину у зазначеному будинковолодінні на підставі свідоцтва про право на спадщину від 09 грудня 2004 року НОМЕР_3 набула відповідач ОСОБА_1 .

Право власності ОСОБА_4 на належну їй 1/2 частину майна колгоспного двору після припинення існування цієї форми власності у встановленому законодавством порядку зареєстроване не було.

За життя ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений 21 вересня 1992 року секретарем виконавчого комітету Солобковецької сільської ради народних депутатів Яромолинецького району Хмельницької області, яким усе своє майно заповіла ОСОБА_2 .

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , права на земельну частку (пай) розміром 3,02 умовних кадастрових гектарів.

29 травня 2001 року Ярмолинецькою державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай).

Постановою державного нотаріуса Ярмолинецької районної державної нотаріальної контори Мостової Г.А. від 01 серпня 2018 року позивачці відмовлено у задоволенні заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину зазначеного вище житлового будинку у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Рішення про задоволення позову суд першої інстанції мотивував тим, що спірне домоволодіння належало до колгоспного двору, 1/2 частина якого належала спадкодавцю позивача ОСОБА_4 Оскільки ОСОБА_2 як єдиний спадкоємець за заповітом позбавлена можливості оформити право власності на спадкове майно в нотаріальному порядку через відсутність правовстановлюючого документа, то таке право слід визнати за нею в судовому порядку.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Спірні правовідносини регулюються ЦК УРСР 1963 року, оскільки спадщина відкрилася та була прийнята у 1999 році.

На підставі ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно

або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої

обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять,

так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також

державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським

організаціям (ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР).

Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Якщо нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку.

Як вбачається зі змісту наявних у матеріалах справи копій погосподарських книг №4 за 1986-1990 рр. спірний житловий будинок з надвірними будівлями та земельною ділянкою (колгоспний двір) складався з двох господарств, побудований у 1958 році, поділений на дві частини, особові рахунки: НОМЕР_4 - голова двору ОСОБА_5 та НОМЕР_5 - голова двору ОСОБА_4 . Згідно з відомостями з погосподарської книги за 1991-1995 роки господарства мали два особових рахунки: НОМЕР_1 - ОСОБА_4 . (голова сім`ї), та НОМЕР_2 - ОСОБА_5 (голова сім`ї), члени сім`ї ОСОБА_1 , ОСОБА_6 і ОСОБА_5 (а.с. 42-53).

Відповідно до виписок з погосподарської книги, виданих Солобковецькою сільською радою Ярмолинецького району Хмельницької області за 1986-1990 роки (а.с.41) по особовому рахунку НОМЕР_5 за ОСОБА_4 , яка проживала одна, як за членом двору рахувалася 1/2 частина будинку по АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 також належала Ѕ частина цього будинку.

Аналогічні відомості містяться у виписках з погосподарських книг за 1983-1985 роки (а.с.39), за 1991-1995 роки (а.с.40).

02 лютого 1990 року ОСОБА_5 видано свідоцтво про право особистої власності на 1/2 житлового будинку з належними до нього будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , який належить колгоспному

двору.

В подальшому право власності на це майно успадкувала ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 09 грудня 2004 року НОМЕР_3.

Правовстановлюючий документ про право власності ОСОБА_4 на 1/2 частину зазначеного будинку з належними до нього будівлями та спорудами відсутній.

15 квітня 1991 року з набранням чинності Закону України «Про власність» припинила існування форма власності колгоспного двору.

Відомості про втрату ОСОБА_4 права на частку у майні колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року у матеріалах справи відсутні.

Установивши, що позивачка є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка була членом колгоспного двору, єдиним учасником окремого господарства у складі колгоспного двору та власником 1/2 частини спірного будинку, але за життя не здійснила оформлення своїх прав та не отримала відповідні правовстановлюючі документи, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги про знищення надвірних будівель та споруд, які належали спадкодавцю позивача не підтверджені належними доказами.

У засіданні апеляційного суду відповідачка пояснила, що надвірні будівлі наявні, вона їх підтримувала у належному стані, а до своєї частини будинку і надвірних будівель здійснила самочинні прибудови.

Твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про встановлення огорожі навколо будинку, хвіртки та воріт не може слугувати підставою для зменшення частки ОСОБА_2 у спадковому майні.

Положення, закріплені у пункті 3.1 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №55 від 18 червня 2007 року, на які посилається відповідачка як на підставу зменшення частки позивачки у спадковому майні не регулюють питання визнання права власності на частку у спадковому майні і не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Аргументи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо не залучення судом до участі у розгляді справи інших осіб, які проживали у колгоспному дворі, зокрема ОСОБА_6 і ОСОБА_5 є безпідставними. Розглянутий і вирішений судом першої інстанції спір не стосується прав та обов`язків цих осіб, які були членами сім`ї голови окремого господарства у складі колгоспного двору. Крім того, судом встановлено, що частка у майні колгоспного двору у межах господарства, головою якого був ОСОБА_5 , успадкована 24 грудня 2004 року лише ОСОБА_1

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до викладу змісту положень нормативно-правових актів, які врегульовували правовідносини колгоспного

двору, і не містять аргументів на спростування висновків суду першої інстанції.

З огляду на наведене, викладені у відзиві на апеляційну скаргу доводи

щодо законності та обґрунтованості рішення суду, заслуговують на увагу.

Рішення суду першої інстанції ухвалене відповідно до норм матеріального права із додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 12 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 травня 2019 року.

Суддя-доповідач /підпис/ О.І. Талалай

Суддя /підпис/ А.П. Корніюк

Суддя /підпис/ І.В. П`єнта

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай