Доповідач Папоян В.В. Номер провадження 22-ц/804/1929/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2019 року Донецький апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Папоян В.В.

суддів Біляєвої О.М., Тимченко О.О.,

за участю секретаря Ситніка Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 10 травня 2019 року цивільну справу № 234/15930/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання (головуючий у 1 інстанції суддя Марченко Л.М., повний текст рішення складено 16 травня 2019 року),

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. В обґрунтування якого зазначила, що сторони мають спільну дитину - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Донька продовжує навчання у Донбаській національній академії будівництва і архітектури на денній формі навчання на платній основі за контрактом. Строк навчання до 30.06.2021 року. У зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги, а відповідач є працездатним та має можливість надавати таку допомогу, тому на підставі ст.199 СК України просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів доходів, щомісячно, від дня пред`явлення позову до закінчення навчання, а саме до 30.06.2021 року.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 10 травня 2019 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування зазначила, що помилково відмовив у задоволені позову з тих, підстав, що їх донька вже має базову вищу освіту та її вступ до вищого навчального закладу не узгоджувався з відповідачем, оскільки це не має юридичного значення та не впливає на обов`язок батька утримувати свою повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Крім того, наявність у відповідача інших утриманців повинна враховуватися при визначенні розміру аліментів, а не звільняти останнього від утримання доньки взагалі.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу - без задоволення. В обґрунтування зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим. Рішення про вступ до вищого навчального закладу та продовження навчання доньки з ним не узгоджувалось. Позивачем не доведено, що їх спільна повнолітня донька потребує матеріальної допомоги. Крім того, у нього на утриманні перебувають двоє його неповнолітніх дітей та дружина, яка не працює. Також він надає допомогу своїм непрацездатним батькам та непрацездатній матері своєї дружини.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду залишити без змін.

Інші особи, які приймають участь по справі у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у задоволенні якого, з урахуванням відсутності документів підтверджуючих наявність поважних причин, за яких представник не має можливості з`явитися до суду та спливу встановленого частиною першою статті 371 ЦК України строку розгляду скарги, було відмовлено. За ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового з наступних підстав.

Згідно із ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відносини, що виникли між сторонами, регулюються Сімейним Кодексом України.

Частиною першої статті 199 СК України передбачено, що у разі якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. (ч.3 ст. 199 СК)

При цьому СК України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що сторони по справі мають повнолітню доньку. ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого на підставі актового запису №143 від 18.08.1998 року.

Згідно довідки навчального закладу №194 від 10 вересня 2018 року та договору №37-18 від 16.08.2018 року ОСОБА_3 є студенткою 2 курсу економіко-гуманітарного факультету Донбаської національної академії будівництва і архітектури на денній формі навчання за спеціальністю «Менеджмент», денної форми навчання, за контрактом. Загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 48000 грн., а вартість освітньої послуги за рік - 16000 грн. Термін навчання з 01.09.2018 року по 30.06.2021 року.

ОСОБА_2 згідно довідок №303 від 22.12.2018 року №583 від 04.03.2019 року працює в Державній службі України з безпеки на транспорті, та його заробіток за вересень 2018 року склав 7159,25 грн., за жовтень 2018 року - 13459,26 грн., за грудень 2018 року - 2275,18 грн., за січень 2019 року - 8861,23 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було забезпечено утримання доньки ОСОБА_3 до її повноліття та у період здобуття нею базової вищої освіти, остання отримала спеціальність і має можливість працевлаштуватися, продовження нею навчання не було попередньо узгоджено з відповідачем. Суд зазначив, що доходи відповідача, з огляду на наявність у нього інших утриманців, не надають йому матеріальної можливості надавати матеріальну допомогу повнолітній донці, яка продовжує навчання у вищому навчальному закладі для здобуття вищої освіти за другою спеціальністю.

Проте з таким висновком суду не можна погодитися, оскільки він зроблений з порушенням норм матеріального закону.

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків по утриманню повнолітньої дитини, яка продовжують навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги передбачено статтею 199 СК України.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Наведене узгоджується з правовими висновками щодо застосування наведеної норми права, які викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17, та які, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, повинні враховуватися судами при застосуванні відповідних норм права.

Таким чином, законодавство пов`язує право повнолітньої дитини на отримання аліментів у зв`язку із продовження навчання з наступними обставинами: не досягненням особою 23 років; продовження нею навчання; потребою у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Та не пов`язує таке право зі згодою платника аліментів на продовження повнолітньою дитиною навчання та не покладає на останню обов`язку узгодження з платником аліментів вступу до навчального закладу.

З матеріалів справи убачається, що наявні усі елементи для виникнення обов`язку у відповідача по сплаті аліментів: донька ОСОБА_3 не досягла двадцятитрирічного віку, навчається у вищому навчальному закладі, потребує матеріальної допомоги. У свою чергу, відповідач ОСОБА_2 відповідач працездатний, фізично здоровий, згідно довідок №303 від 22.12.2018 року №583 від 04.03.2019 року працевлаштований, працює в Державній службі України з безпеки на транспорті, має постійний заробіток та можливість надавати своїй доньці матеріальну допомогу.

Оскілки відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції у порушення вимог статей 89, 263 ЦПК України рішення належним чином не мотивував, не встановивши обставини, які б свідчили про відсутність у відповідача можливості надавати допомогу на утримання доньки на період її навчання, допустив неправильне застосування норм матеріального права та дійшов помилкового висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову, то судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового по суті.

Вирішуючи позовні вимоги по суті апеляційний суд виходить з того, що ОСОБА_3 , яка не досягла двадцятитрирічного віку, продовжує навчання і потребує матеріальної допомоги, та у відповідача, який є її батьком, наявна можливість надавати таку допомогу, оскільки його заробіток дозволяє утримувати себе та свою повнолітню дитину.

Доводи заперечення відповідача на апеляційну скаргу про те, що він, за умови наявності інших утриманців, не має можливості сплачувати аліменти на час навчання доньки не підтверджені належними доказами.

З`ясовуючи питання про розмір аліментів, які підлягають сплаті апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ст..200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно з частиною першою статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд ураховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до роз`яснень викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

У тому числі у визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

З матеріалів справи убачається, що у відповідача наявні інші утриманці, а саме неповнолітні діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Заробіток відповідача є для нього та його утриманців, основним джерелом доходу, оскільки на час розгляду справи його дружина, ОСОБА_6 , не працює, звільнилася з останнього місця роботи на підставі ст.. 38 КЗпП України, за власним бажанням по догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку (наказ «Про припинення трудового договору» №5 від 03.06.2019 року).

Водночас апеляційний суд відхиляє довід відзиву про наявність у відповідача утриманців батьків-пенсіонерів, оскільки не надано доказів, що вони знаходяться на утриманні саме відповідача. Також, згідно норм СК України у відповідача немає обов`язку утримувати батьків дружини, тому наявність у неї матері, якій встановлено ступень інвалідності, також не може бути підставою для зменшення розміру аліментів.

За таких обставин, апеляційний суд з урахуванням наведених норм матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов до висновку про те, що повнолітня донька відповідача, яка навчається у вищому навчальному закладі на денній формі навчання, за контрактом, не працює та не має інших доходів, які б були достатнім для належного забезпечення її навчання та побуту, а тому стягнення аліментів з батька на її утримання аліментів є необхідним, оскільки обов`язок з утримання дитини покладається на обох батьків. Суд також враховує наявність у ОСОБА_3 іншого з батьків, а саме матері ОСОБА_1 , яка є працездатною та також зобов`язана утримувати дитину. Та доходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог і вважає за доцільне визначення розміру аліментів саме у вигляді 1/8 частини заробітку (доходу) відповідача.

Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно ч.13 ст. 141 України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. За п.35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат.

Задовольняючі апеляційну скаргу позивача частково, апеляційний суд, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України та того, що позивач звільнений від сплати судового збору, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору у розмірі 352,40 грн. за подання позовної заяви та у розмірі 528,60 грн. за подання апеляційної скарги.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 10 травня 2019 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця с.Коченьове, Коченьовського району, Новосибірської області РФ, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_3 аліменти, як на повнолітню доньку, яка продовжує навчання, в розмірі 1/8 всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , щомісячно, починаючи з 11 жовтня 2018 року і до закінчення навчання 30 червня 2021 року, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід Держави Україна суму судового збору у розмірі 352,40 грн. за подання позовної заяви та у розмірі 528,60 грн. за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: В.В. Папоян

О.М. Біляєва

О.О. Тимченко

Повний текст постанови складений 06 серпня 2019 року.

Суддя-доповідач В.В. Папоян