ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«05» листопада 2019 року

м. Харків

справа № 638/8597/18-ц

провадження № 22ц/818/5166/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.

за участю секретаря Колосовської А.Р.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Обслуговуючий кооператив «Гаражно-будівельний кооператив «Ювілейний-2», представник відповідача Павлов О.І., Харківська міська рада,

третя особа ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 липня 2019 року в складі судді Семіряда І.В.

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Ювілейний-2», Харківської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про розірвання договору оренди землі, який в подальшому уточнив.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням сесії Харківської міської ради від 23 грудня 2005 року №253/05 надано Гаражному кооперативу «Ювілейний-2» земельну ділянку для експлуатації об`єктів самочинного будівництва, а саме гаражних боксів, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 4,7116 га строком до 01 грудня 2030 року.

Зазначив, що 16 серпня 2006 року Гаражний кооператив «Ювілейний-2» уклав з Харківською міською радою договір оренди земельної ділянки загальною площею 4,7116 га, в тому числі, під забудову 2,0903 га, інших угідь 2,6213 га строком до 01 грудня 2030 року, та у той же день зазначений договір зареєстрований у Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітету України по земельних ресурсах».

Вказав, що на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 травня 2014 року він є власником гаража № НОМЕР_1 , розташованого на території гаражного кооперативу, та його право власності зареєстровано належним чином.

Зазначив, що станом на березень 2016 року на обліку у гаражному кооперативі знаходиться 1135 гаражів, із них 616 гаражів є власністю пенсіонерів, інвалідів і учасників війни, тоді як інші 519 є самочинно збудованим майном на землях, які для цього не виділялись.

Вказав, що вищевказаний договір оренди землі порушує його права на користування земельною ділянкою навколо його гаража, а також інших власників гаражів, які розташовані на території кооперативу.

Просив розірвати договір оренди землі від 16 серпня 2006 року, укладений між Харківською міською радою та Гаражним кооперативом «Ювілейний-2», зареєстрований в державному реєстрі земель 16 серпня 2006 року за №08 та скасувати державну реєстрацію зазначеного договору.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 липня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що оскаржуваним договором порушено його право як власника гаража № НОМЕР_1 на оренду земельної ділянки, оскільки умовами договору оренди передбачено, що перехід права власності на будівлі та споруди, розташовані на орендованій земельній ділянці, до іншої особи, є підставою для розірвання договору та укладення договору оренди з новим власником будинків та споруд.

15 жовтня 2019 року до суду апеляційної інстанції від «Гаражно-будівельного кооперативу «Ювілейний-2» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач вважав, що рішення суду є законним, а апеляційна скарга такою, що не підлягає задоволенню. При цьому зазначив, що на орендованій земельній ділянці знаходяться 1134 гаражних боксів власників, будівлі та споруди, що знаходяться в загально кооперативній власності. З моменту укладення оскаржуваного договору оренди жоден з власників гаражних боксів не звертався до суду з позовом до кооперативу про розірвання договору оренди. З 28 лютого 2009 року ОСОБА_1 не є членом кооперативу, однак продовжує користуватися орендованою земельною ділянкою, на якій знаходиться його гаражний бокс. Проте, це не є підставою для розірвання договору оренди.

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, мотивовано тим, що позивачем не доведено порушення його прав оскаржуваним договором оренди землі.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 02 квітня 1984 року виконавчий комітет Дзержинської районної ради народних депутатів м. Харкова рекомендував голові правління Гаражного кооперативу «Ювілейний-2» включити до списків членів кооперативу (друга черга будівництва) ОСОБА_1 (а. с. 22).

Рішенням ХLІV сесії ІV скликання Харківської міської ради від 23 грудня 2005 року №253/05 «Про надання фізичним та юридичним особам земельних ділянок для експлуатації об`єктів самочинного будівництва» надано Гаражному кооперативу «Ювілейний-2» в оренду земельну ділянку по АДРЕСА_1 , загальною площею 4,7116 га для експлуатації самочинно побудованих гаражів (213 боксів), будівель і споруд до 01 грудня 2030 року (а. с. 8, 9).

Зборами членів кооперативу від 19 березня 2005 року вирішено доручити правлінню у звітний період укласти договір на оренду землі, що підтверджується пунктом 8 рішення звітно-виборних зборів (а. с. 27-31).

16 серпня 2006 року на підставі рішення ХLІV сесії ІV скликання Харківської міської ради від 23 грудня 2005 року №253/05 між Харківською міською радою та Гаражним кооперативом «Ювілейний-2» укладено договір оренди земельної ділянки несільськогосподарського призначення, площею 4,7116 га, у тому числі, під забудовою 2,0903 га, інших угідь 2,6213 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 строком на період експлуатації до 01 грудня 2030 року для експлуатації самочинно побудованих гаражів (213 боксів), будівель і споруд (а. с.52-54).

Договір зареєстровано у Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» у Державному реєстрі землі від 16 серпня 2006 року за №08.

Рішенням звітних зборів повноважних представників бригад (конференції) Гаражного кооперативу «Ювілейний-2» від 28 лютого 2009 року за невиконання своїх обов`язків перед кооперативом, передбачених статтею 3.13 статуту кооперативу, яке полягало в ухиленні ОСОБА_1 протягом двох років від сплати своїх членських внесків, а також за систематичне скоєння дій, які спричиняють шкоду діловій репутації кооперативу, необґрунтовано дискредитують його керівні органи та перешкоджають нормальному здійсненню статутної діяльності кооперативу, ОСОБА_1 виключено із членів кооперативу (а. с.32-37).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова у справі №638/20936/13-ц від 19 травня 2014 року, у якому ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 липня 2014 року виправлено описку, визнано за ОСОБА_1 право власності на гараж АДРЕСА_2 (а. с. 58, 59).

Право власності на вищезазначений гараж №500 17 вересня 2014 року зареєстровано за ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23 вересня 2014 року №27176656, а також на його ім`я виготовлено технічний паспорт на гараж від 02 жовтня 2014 року (а. с. 60, 61).

Відповідно до статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За правилами частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно положень статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За змістом частин першої, третьої статті 626 ЦК України двостороннім договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Отже правова природа двостороннього договору передбачає волевиявлення обох сторін договору на зміну, припинення або встановлення прав та обов`язків сторін цього договору.

Згідно частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Правові підстави припинення договору оренди землі визначені у статті 31 Закону України «Про оренду землі», до яких віднесено: закінчення строку, на який його було укладено; викуп земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерть фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідація юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства).

Згідно частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Пунктами 37-39 договору оренди землі від 16 серпня 2006 року передбачено, що дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом, ліквідації юридичної особи-орендаря; в інших випадках, передбачених законом.

Дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін; за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається за умов несплати розміру орендної плати протягом більш ніж три місяці, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, передача в суборенду земельної ділянки без письмової згоди орендодавця.

Згідно пункту 40 договору оренди перехід права власності на будівлі та споруди, які розташовані на орендованій земельній ділянці до другої особи є підставою для розірвання договору та укладення договору оренди з новим власником будинків та споруд.

Відповідно до положень частини третьої статті 7 Закону України «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Аналогічним чином перехід права користування на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовано у статті 377 ЦК України.

Тлумачення статті 377 ЦК України свідчить, що у разі переходу права власності на об`єкт нерухомого майна до набувача цього майна відбувається перехід тих прав на відповідну земельну ділянку, на яких вона належала відчужувачу нерухомого майна, тобто права користування земельною ділянкою.

Згідно частини другої статті 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Застосовуючи правила статті 120 ЗК України, необхідно врахувати, що у зазначеній нормі права закріплений загальний принцип забезпечення цілісності (пов`язаності) об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією правовою нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають під час укладення правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин щодо переходу прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Зазначений висновок викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі №140/377/16-ц, провадження №61-11204св18; Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 липня 2018 року у справі № 556/1919/15-ц, провадження № 61-1084св18.

Надаючи тлумачення зазначеним нормам права Верховний Суд також вказав, що при виникненні у іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду (відповідно до договору, який містить необхідні за законом істотні умови), право попереднього користувача земельною ділянкою припиняється в силу прямої вказівки закону без припинення у цілому договору оренди земельної ділянки. Відповідно, новий власник об`єкта нерухомості, якому переходить право оренди, набуває права оренди за чинним договором оренди, а не у порядку повторного надання земельної ділянки, при цьому на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №910/20774/17, 27 лютого 2019 року у справі №913/661/17, 04 липня 2019 року у справі № 911/2244/18.

При цьому, Верховний Суд зазначає, що у разі переходу права власності на нерухомість заміна орендаря земельної ділянки у відповідному чинному договорі оренди землі відбувається автоматично, в силу прямої норми закону, незалежно від того, чи відбулося документальне переоформлення орендних правовідносин шляхом внесення змін у договір стосовно орендаря, оскільки переоформлення лише формально відображає те, що прямо закріплено в законі.

Разом з тим, зазначені правові норми та висновки щодо їх застосування стосуються правовідносин, що виникають у зв`язку з переходом права власності на нерухоме майно, розташоване на орендованій земельній ділянці, від однієї особи до іншої.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що у зв`язку з набуттям ним права власності на гараж, розташований на земельній ділянці, яка передана у користування гаражному кооперативу на підставі договору оренди, до нього перейшло право користування земельною ділянкою, що є підставою для припинення права користування земельною ділянкою у кооперативу, а тому договір оренди між кооперативом та Харківською міською радою підлягає розірванню.

Проте, як вбачається з матеріалів справи право власності на гараж, визнано за ОСОБА_1 на підставі судового рішення, оскільки його гараж є самочинним будівництвом. Тобто, його право власності не перейшло на договірних засадах, що є підставою для переходу до нього й похідного права оренди, тому вважати, що з визнанням права власності на гараж до ОСОБА_1 автоматично перейшло право оренди земельної ділянки, підстав немає, оскільки гаражний кооператив не був попереднім власником гаражу.

Разом з тим, ОСОБА_1 є власником не індивідуального гаражу, а гаражу в межах гаражно-будівельного кооперативу, та оформлене право власності на гараж у гаражно-будівельному кооперативі не надає йому права оренди окремої земельної ділянки під ним, адже він не є самостійною будівлею, а земельна ділянка під гаражем не виділена як окремий об`єкт нерухомого майна.

Крім того, ОСОБА_1 є власником лише одного гаражу, розташованого на орендованій кооперативом земельній ділянці, що не надає йому підстав вимагати розірвання договору оренди земельної ділянки площею 4,7116 га в цілому, на якій розташовані також гаражі інших власників, які не є учасниками справи.

ОСОБА_1 не є стороною договору оренди, який він просив розірвати. У 2009 році його виключено з кооперативу. Жодних доказів наявності перешкод у користуванні власністю, що розташована на спірній земельній ділянці, позивачем суду не надано. Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо того, що його права та інтереси оскаржуваним договором оренди землі не порушуються.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що оскаржуваним договором оренди землі порушено його права як власника гаража № НОМЕР_1 на оренду земельної ділянки, є безпідставними, оскільки внаслідок визнання за ним права власності на гараж в межах гаражно-будівельного кооперативу, у нього не виникло право оренди всієї спірної земельної ділянки, що надавало б підстави для припинення права користування нею кооперативу.

У разі, якщо позивач вважає за необхідне оформити за собою право користування земельною ділянкою під гаражем, належним йому на праві власності, він не позбавлений права на врегулювання цього питання у порядку, визначеному законом, а в разі наявності спору з міською радою чи з іншими особами щодо оформлення прав на землю, не позбавлений можливості на захист своїх прав судом, але у інший належний спосіб.

Враховуючи вищевикладене, як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивачем не доведено існування передбачених законом та договором оренди підстав розірвання договору оренди землі від 16 серпня 2006 року, тому його позов задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Погоджується колегія суддів і з висновком суду першої інстанції щодо незастосування до спірних правовідносин наслідків спливу строку позовної давності, оскільки за змістом статтей 256, 267 ЦК України суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин пропуску строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові необхідно відмовляти за безпідставністю позовних вимог.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» та апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для перерозподілу судового збору не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

А.І. Колтунова

Повний текст постанови складено 08 листопада 2019 року.