ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 540/451/19 Номер провадження 22-ц/814/2791/19Головуючий у 1-й інстанції Косик С. М. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Бутенко С.Б.

секретар: Ткаченко Т.І.

за участю: представника відповідача - Яковенка Р.О.

представника позивача - адв. Грущанського В.О.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Карлівське сільгосппідприємство "ЛОС"

на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 16 серпня 2019 року (повний текст складено 27 серпня 2019 року)

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карлівське сільгосппідприємство "ЛОС" про стягнення 3% річних, індексу інфляції та пені за прострочення сплати орендної плати.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2019 року позивач звернулась до місцевого суду з вказаним позовом, уточненим в ході судового розгляду справи, до ТОВ "Карлівське сільгосппідприємство "ЛОС" посилаючись на те, що 21.09.2004 року між його батьком, ОСОБА_2 , та відповідачем було укладено договір оренди землі, стосовно земельної ділянки площею 4,58 га кадастровий номер :00:002:0042, що розташована на території Новотагамлицької сільської ради Машівського району Полтавської області.

Зазначає, що, після смерті батька, 14.08.2006 року він отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку, у зв`язку з чим має державний акт на дану земельну ділянку.

Вказує, що, незважаючи на вищевикладене та дію договору оренди, відповідач не сплатив орендну плату за 2015 рік, у зв`язку з чим судовим рішенням від 15.03.2019 р. було стягнуто заборгованість з виплати орендної плати за 2015 рік з урахуванням індексу інфляції, 3% річних та пені. Однак до цього часу відповідач жодної орендної плати за 2015 рік не сплатив, а тому позивач вважає, що договір оренди та законодавство не обмежує його права звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу, оскільки не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Враховуючи вищевикладене прохав стягнути з відповідача на його користь заборгованість у зв`язку з несплатою орендної плати за 2015 рік в сумі 4442,16 грн., що складається з боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції - 65,87 грн., суми 3% річних - 17,91 грн., суми пені - 4358,38 грн., вирішити питання судових витрат.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 16 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Карлівське сільгосппідприємство «ЛОС» про стягнення 3% річних, індексу інфляції та пені за прострочення сплати орендної плати, задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Карлівське сільгосппідприємство «ЛОС» на користь ОСОБА_1 суму заборгованості у зв`язку з несплатою орендної плати за 2015 рік в сумі 4442,16 грн., судовий збір в сумі 768,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2800,00 грн.

З вказаним рішенням не погодився відповідач, який в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що за весь період договірних відносин у ТОВ «Карлівське сільгосппідприємство «ЛОС» не було заборгованості перед позивачем, орендну плату ОСОБА_1 отримував більшу, ніж було передбачено умовами договору, тобто решта коштів, що сплачувалась позивачу має розцінюватися як орендна плата за певний майбутній період. Відтак, оскільки ні чинним законодавством, ні умовами укладеного між сторонами договору не встановлено заборони виплати орендної плати наперед, то необхідно вважати, що виплати суми, яка перевищувала закріплений розмір орендної плати в договорі, є орендною платою наперед.

В поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилаючись на законність та обґрунтованість рішення місцевого суду, прохав залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вказує, що в даному випадку зобов`язання відповідача зі сплати орендної плати припинено лише 01.07.2019 року, а тому доводи апеляційної скарги щодо відсутності відповідних зобов`язань є безпідставними.

Зазначає, що оскаржуваним судовим рішення нараховано до сплати відповідачу 3% річних, індекс інфляції та пеню, не у зв`язку наявністю рішення Машівського районного суду Полтавської області по справі №540/544/18, а за фактом неналежного виконання Товариством умов договору оренди землі, що встановлено рішенням суду по справі №540/544/18.

Вважає, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі визначили розмір пені і дані умов не скасовані сторонами, а тому самостійне застосування однією зі сторін договору ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» є довільним тлумаченням законодавства та умов договору.

У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та прохав її задовольнити.

Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував та прохав її відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Апеляційний суд, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 4,58 га, яку він успадкував після померлого у 2006 році батька ОСОБА_2 , призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території с. Новотагамлицької сільської ради Машівського району Полтавської області, що підтверджується копією державного акту на право власності на землю серії ЯЗ №175841 від 27 лютого 2009 року та копією Свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.15-18).

21.09.2004 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Карлівське сільгосппідприємство «ЛОС» було укладено типовий договір оренди землі, за умовами якого строк дії договору складає 10 років, зі сплатою орендної плати в розмірі 637,19 грн. в рік, яка вноситься з 01.03. до 01.12. кожного року (пп.8, 9, 11) (а.с.9-13).

Даний договір зареєстровано в Машівському РВ ПРФ ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №14 від 20.10.2005 року.

Відповідно до п.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 15.03.2019 року, позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Карлівське сільгосппідприємство «ЛОС» про стягнення орендної плати, задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Карлівське сільгосппідприємство «ЛОС» на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати орендної плати за 2015 рік з урахуванням індексу інфляції в розмірі 855,11 грн., 3% річних в сумі 49,54 грн. та пеню в сумі 4651,48 грн., а всього 5556,13 грн.

У задоволенні інших позовних вимог, відмовлено. Вирішено питання судових витрат (а.с.20-25).

Постановою Полтавського апеляційного суду від 19.06.2019 року рішення Машівського районного суду Полтавської області від 15.03.2019 року, залишено без змін (а.с.72-76).

В подальшому, 21.06.2019 року ТОВ «Карлівське сільгосппідприємство «ЛОС» звернулося до ОСОБА_1 з проханням повідомити реквізити для перерахунку коштів, які підлягають стягненню за вказаним рішенням суду (а.с.77,78) та, як убачається з платіжного доручення №230 від 11.07.2019 року ТОВ «Карлівське сільгосппідприємство «ЛОС» на користь ОСОБА_1 сплачено 5783,23 грн. на виконання рішення Машівського районного суду від 15.03.2019 у справі №540/544/18 (а.с.108).

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив із того, що відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, визначене рішенням Машівського районного суду від 15.03.2019 року про стягнення з відповідача на користь позивача, зокрема, заборгованості по орендній платі за землю за 2015 рік в сумі 637,19 грн. При цьому, оскільки відповідач порушив указане зобов`язання, то наявні підстави для стягнення з ТОВ «Карлівське сільгосппідприємство «ЛОС» на користь ОСОБА_1 три проценти річних, індекс інфляції та пеню за період, який не охоплений судовими рішеннями, а саме з 25.07.2018 року по 01.07.2019 року у визначеній сумі.

Такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 13 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Так, відповідно до п.4 ч.1 ст.24 даного Закону орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно до статті 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Згідно з частиною 1 статті 15 ЗУ «Про оренду землі» однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

За змістом частин 1, 2 статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

За умовами вказаного Договору оренди землі від 21.09.2004 року (п.2), в оренду передається земельна ділянка загальною площею 4,58га, строком на 10 років (п.8), зі сплатою орендної плати у розмірі 637,19 грн. в рік в грошовій формі, 100,00 грн. в натуральній формі, продукції на 450,00 грн. та відробітку на 87,00 грн. Орендна плата вноситься з 01.03 до 01.12 кожен рік (п.11). У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 2% несплаченої суми за кожен день прострочення (п.14) (а. с.9-13).

При цьому, як установлено належними та допустимими доказами, наявними у матеріалах справи, орендна плата, зокрема, за 2015 рік, відповідачем вносилась не належним чином, внаслідок чого рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 15.03.2019 року по справі №540/544/18, стягнуто з ТОВ «Карлівське сільгосппідприємство «ЛОС» на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати орендної плати за 2015 рік з урахуванням індексу інфляції в розмірі 855,11 грн., 3% річних в сумі 49,54 грн. та пеню в сумі 4651,48 грн., а всього 5556,13 грн. (а.с.20-25).

Вказане рішення виконано боржником ТОВ «Карлівське сільгосппідприємство «ЛОС» 11.07.2019 року, що підтверджується платіжним дорученням №230 (а.с.108).

Відповідно до норм ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також. згідно п.14 укладеного між сторонами договору, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 2% несплаченої суми за кожен день прострочення.

Відтак, місцевим судом вірно визначено, що за період з 25.07.2018 року (дата звернення ОСОБА_1 до суду з позовом у справі №540/544/18) по 01.07.2019 року боржником було прострочено виконання грошового зобов`язання зі сплати орендної плати за 2015 року; інфляційні втрати, пеня та 3% річних за цей період раніше не нараховувались та не стягувались, а тому наявні підстави для стягнення відповідних сум з ТОВ «Карлівське сільгосппідприємство «ЛОС» на користь ОСОБА_1 .

При цьому, апеляційний суд погоджується з наведеним місцевим судом розрахунком, а саме, щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача встановленого індексу інфляції - 65,87 грн., 3% річних - 17,91 грн., пені - 4358,38 грн.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що за весь період договірних відносин у ТОВ «Карлівське сільгосппідприємство «ЛОС» не було заборгованості перед позивачем, орендну плату ОСОБА_1 отримував більшу, ніж було передбачено умовами договору, тобто решта коштів, що сплачувалась позивачу, має розцінюватися як орендна плата за певний майбутній період, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки питання наявності заборгованості відповідача перед ОСОБА_1 за 2015 рік, вирішувалось при розгляді цивільної справи №540/544/18, рішення суду по якій набрало законної сили. Наразі, предметом позовних вимог є стягнення встановленого індексу інфляції, 3% річних та пені, у зв`язку з неналежним виконання грошового зобов`язання, яке визначено саме рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 15.03.2019 року у справі №540/544/18.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Окрім того, відповідно ч.ч.1,4,5 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Як убачається з матеріалів справи, 22.04.2019 року між ОСОБА_1 та адвокатом Грущанським В.О. було укладено Договір про надання правничої допомоги (а.с.28-30).

28.10.2019 року адвокатом Грущанським В.О. було надано Ордер ПТ №158102 на представництво інтересів ОСОБА_1 в Полтавському апеляційному суді по даній справі (а.с.163).

Окрім того, було узгоджено погодинну вартість роботи адвоката (а.с.165), здійснено попередній розрахунок вартості послуг на правову допомогу (а.с.166).

Згідно Акту прийому-передачі до договору від 22.04.2019 року про надання правничої допомоги від 28.10.2019 року, адвокатом було надано послуги з правничої допомоги ОСОБА_1 на суму 2400,00 грн. (а.с.167).

Також, відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №28/10-10 від 28.10.2019 року ОСОБА_1 сплачено на виконання умов договору від 22.04.2019 року кошти в сумі - 2400,00 грн (а.с.168).

Відтак, аналізуючи об`єктивність визначеного адвокатом гонорару, зокрема, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих послуг в суді апеляційної інстанції, ціну позову та складність справи, колегія суддів вважає за можливе стягнути з апелянта на користь позивача суму витрат, понесених останнім на надання професійної правничої допомоги та оплату послуг адвоката, у визначеному розмірі 2400,00грн.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382,383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Карлівське сільгосппідприємство "ЛОС", - залишити без задоволення.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 16 серпня 2019 року, - залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Карлівське сільгосппідприємство "ЛОС" на користь ОСОБА_1 2400,00 (дві тисячі чотириста гривень 00 коп.) грн. витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ С.М. Бондаревська

С.Б. Бутенко