КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/3625/13-ц
Провадження № 2/488/11/19 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

26.09.2019 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючої по справі судді Селіщевої Л.І.,

при секретарі судового засідання - Тузові Р.О.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

та відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

та

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_4 звернулася до суду із даним позовом до відповідача ОСОБА_2 , в обґрунтування якого вказала, що починаючи з 1986 року вона почала проживати з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а 31.03.1989 року вони офіційно зареєстрували шлюб. В шлюбі у них народився спільний син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачка вказала, що за час шлюбу, за спільні сумісні кошти подружжя, сторонами було придбане наступне майно:

-автомобіль марки «Москвич-21412», р/н НОМЕР_1 , вартістю 6000 грн.;

-холодильник «ВЕКО», вартістю 1 530 грн.;

-пральна машина «ВЕКО», вартістю 1 470 грн.;

-DVD Панасонік», вартістю 300 грн.;

-три килими, вартістю 300 грн.;

-кухонний куточок, вартістю 800 грн.;

-палас, вартістю 200 грн.;

-шафа, вартістю 1 200 грн.;

-набір посуду, вартістю 350 грн.;

-електрочайник «Філіпс», вартістю 280 грн.;

-принтер комбінований «Епсон», вартістю 1 210 грн.;

-ноутбук «LG», вартістю 6 300 грн.;

-телевізор «Панасонік», вартістю 1 500 грн.;

-кутовий диван, вартістю 2 750 грн.;

-крісло, вартістю 700 грн.;

-диван, вартістю 750 грн.;

-музичний центр, вартістю 4 200 грн.;

-плазмовий телевізор «Престижіо», вартістю 6 800 грн.;

-музичний центр, вартістю 800 грн.;

-кронштейн під телевізор, вартістю 1 200 грн.;

-тюнер, вартістю 600 грн.;

-модем «Піплнет», вартістю 750 грн.;

-модем «Інтертелеком», вартістю 700 грн.;

-пилосос, вартістю 300 грн.;

-м`ясорубка електрична, вартістю 500 грн.;

-посуд (тарілки, ложки, виделки), вартістю 100 грн.;

-електроінструменти (електродриль, електрорубанок, електронаждак, зварювальний апарат тощо), вартістю 3 500 грн.

Всього було придбано майна на загальну суму 42 040 грн.

Крім цього, позивачка вказує, що сторони спільними сумісними коштами проводили ремонт у житловому будинку по АДРЕСА_1 . Для ремонту будинку та купівлі вказаного вище майна протягом 2009-2011 років були використані спільні сумісні кошти подружжя: пенсія позивачки, заробітна плата відповідача, а також кредитні кошти, які позивачка оформила на своє ім`я в банківських установах ПАТ «Ренесанс» у розмірі - 7 100 грн., ПАТ «Приватбанк» у розмірі 17 000 грн., ПАТ «Дельта Банк» у розмірі 2 600 грн.

Після розірвання шлюбу між сторонами у 2011 році, вони не змогли домовитись про поділ набутого у шлюбі майна, відповідач вчиняв скандали та виганяв позивачку з будинку, а згодом у її відсутність вивіз з будинку частину меблів та предмети домашньої обстановки. Місцезнаходження цього майна нарізі позивачці невідомо.

Посилаючись на викладене, на неможливість в позасудовому порядку провести поділ набутого у шлюбі майна, та з урахуванням наданих уточнень, позивачка просила провести поділ майна подружжя наступним чином:

-виділити їй телевізор «Панасонік», вартістю 1 500 грн.; кутовий

диван, вартістю 2 750 грн. Через те, що інше спірне майно

втратило цінність через тривале користування ним відповідачем,

просила стягнути з нього компенсацію Ѕ частини цього майна у

розмірі - 15 820 грн. а також компенсацію вартості Ѕ частини

автомобіля марки «Москвич-2140» р/н НОМЕР_1 у розмірі

11 353,80 грн.;

-відповідачу виділити автомобіль марки «Москвич-21412», р/н НОМЕР_1 вартістю 22 707,60 грн.; холодильник «ВЕКО», вартістю 1 530 грн.; пральну машину «ВЕКО», вартістю 1 470 грн.; DVD Панасонік», вартістю 300 грн.; три килими, вартістю 300 грн.; кухонний куточок, вартістю 800 грн.; палас, вартістю 200 грн.; шафу, вартістю 1 200 грн.; набір посуду, вартістю 350 грн.; ноутбук «LG», вартістю 6 300 грн.; крісло, вартістю 700 грн.; плазмовий телевізор «Престижіо», вартістю 6 800 грн.; кронштейн під телевізор, вартістю 1 200 грн.; тюнер, вартістю 600 грн.; модем «Інтертелеком», вартістю 700 грн.; модем «Піплнет», вартістю 750 грн.; музичний центр, вартістю 4 200 грн.; пилосос, вартістю 300 грн.; м`ясорубку електричну, вартістю 500 грн.; електрочайник «Філіпс», вартістю 280 грн.; посуд та постільну білизну на суму 500 грн.

Крім цього, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь у рахунок погашення кредитних зобов`язань, оформлених на її ім`я за час перебування у шлюбі, та які були використані в інтересах сім`ї, - 1/2 частину зобов`язань за кредитними договорами: з ПАТ «Банк «Ренесанс» у сумі 3500 грн. (розмір кредиту 7 000 грн.), з ПАТ «Приватбанк» 8 500 грн. (розмір кредиту 17 000 грн.); з ПАТ «Дельта банк» 1 300 грн. (розмір кредиту 2 600 грн.).

Відповідач ОСОБА_2 пред`явив зустрічний позов про поділ майна подружжя, в обґрунтування якого вказав, що крім вказаного позивачкою у її позові автомобілю марки «Москвич-2140» р/н НОМЕР_1 , сторони в шлюбі придбали автомобіль марки «OPEL OMEGA», 1993 року випуску, р/н НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , право власності на який було зареєстровано за позивачкою, і яка користується ним після припинення шлюбу. Щодо вимог позивачки про розподіл кредитних зобов`язань та стягнення з відповідача половини від їх розміру, відповідач заперечував та вказав, що кредити позивачка отримувала без його згоди та використала їх на свої особисті потреби.

Посилаючись на викладене, відповідач просив:

-визнати автомобіль марки «OPEL OMEGA», 1993 року випуску, р/н НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 ;

-провести поділ автомобіля, залишивши його у власності позивачки, та стягнути з неї компенсацію Ѕ частини автомобіля у розмірі 18 345 грн.

Зустрічний позов був прийнятий до спільного розгляду із первісним позовом та об`єднаний в одне провадження для їх спільного розгляду.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11.12.2013 р. до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору був залучений ОСОБА_7 .

У судовому засіданні позивачка підтримала свій позов з вищевикладених підстав, просила його задовольнити. Зустрічний позов позивачка не визнала, заперечувала проти його задоволення та пояснила, що автомобіль марки «OPEL OMEGA», 1993 року випуску, р/н НОМЕР_2 сторони придбали у 2008 році на спільні сумісні кошти, однак у 2011 році вона продала його за 4000 грн. та 100 доларів США. Ці кошти вона передала відповідачу, і він за них купив автомобіль «Форд», який оформив на сина ОСОБА_7 . Стосовно іншого спірного автомобіля - марки «Москвич-21412», р/н НОМЕР_1 , позивачка визнала, що він знаходиться у її користуванні.

Відповідач у судовому засіданні первісний позов не визнав та пояснив, що з початку 2010 року позивачка та її дочка почали перешкоджати йому та їхньому спільному синові ОСОБА_7 проживати у належному йому житловому будинку АДРЕСА_1 , внаслідок чого, у березні 2011 року він виїхав з цього будинку проживати до своєї матері. При цьому він не вивозив нічого із придбаного за час шлюбу майна, яке залишилось у вказаному будинку в користуванні позивачки, і зі слів сусідів йому відомо, що позивачка розпродує спірне майно. Згодом з цбого ж будинку, з тих же причин виїхав їхній спільний син. Також позивач вказав, що до переліку спірного майна позивачка безпідставно включила речі їхнього сина ОСОБА_7 , зокрема, музичний центр, плазмовий телевізор разом із кронштейном, принтер, ноутбук, тюнер, які син сплачував кошти за рахунок своєї пенсії по інвалідності.

Третя особа без самостійних вимог ОСОБА_7 суду пояснив, що сторони по даній справі є його батьками, і у 2011 році він та його батько виїхали з житловому будинку АДРЕСА_1 , через постійні конфлікти з позивачкою. При цьому його батько нічого не забирав з будинку. Також ОСОБА_7 суду пояснив, що за домовленістю з обома батьками він забрав собі деякі зі спірних речей: кутовий диван, холодильник, пральну машину, килими, кухонний куточок, палас, шафу, ноутбук, крісло, плазмовий телевізор з кронштейном, музичний центр, електром`ясорубку, особисту постільну білизну. Інше спірне майно залишилось у вказаному будинку, у користуванні позивачки і доля цього майна йому невідома, оскільки останній раз в будинку він був у 2011 році.

Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши зібрані по справі докази, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судовим розглядом встановлено, що сторони по даній справі позивачка ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з березня 1989 року по вересень 2011 року. Від шлюбу вони мають спільного сина, третю особу по даній справі ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судовим розглядом встановлено, і це визнано сторонами по справі, що після припинення сімейних відносин між ними позивачка залишилась проживати у житловому будинку АДРЕСА_1 , який належить відповідачу по даній справі.

Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 28.11.2012 року у задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_2 про визнання вказаного будинку спільною сумісною власністю, визнання права власності на Ѕ частину будинку, виділення частки житлового будинку в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою було відмовлено.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», - поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. У разі неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сімї (ч. 4 ст.65 СК України).

Виходячи із такого, критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є:

1) час набуття такого майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття);

3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частини першої статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Із матеріалів справи вбачається, що за час шлюбу сторонами за спільні сумісні кошти було придбано різне рухоме майно, зокрема, транспортні засоби, побутова техніка, посуд, меблі тощо.

Так, із матеріалів справи вбачається, що сторонами у шлюбі були придбані транспортні засоби: автомобіль марки «АЗЛК «Москвич» 21412, 1993 року випуску, білого кольору, р/н НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_4 , який був зареєстрований за відповідачем ОСОБА_2 , та автомобіль марки «OPEL OMEGA», 2.3 D, 1993 року випуску, р/н НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , який зареєстрований за позивачкою ОСОБА_9 .

Судом установлено, і це визнається сторонами по справі, що автомобіль «АЗЛК» 21412 р/н НОМЕР_1 , зберігається за адресою: АДРЕСА_1 , та перебуває у розпорядженні позивачки.

Інший автомобіль, придбаний сторонами у шлюбі, - марки «OPEL OMEGA», 2.3 D, 1993 року випуску, р/н НОМЕР_2 , на час розгляду справи судом залишається зареєстрованим за позивачкою, і доказів того, що він був проданий іншій особі, судом не здобуто.

Судовим розглядом також встановлено факт придбання сторонами майна, перерахованого позивачкою у її позові (побутова техніка, посуд, електроінструменти тощо), і відповідач у судовому засіданні визнав, що це майно було придбано за спільні сумісні кошти, крім музичного центру, плазмового телевізору з кронштейном, принтера, тюнера, модема, які купувались сином за його кошти. Разом із цим, судом встановлено, що на час припинення сторонами сімейних відносин і часу виселення відповідача з будинку, вказане позивачкою спірне майно залишилось у будинку, у її розпорядженні. Доказів того, що відповідач вивіз це майно позивачка суду не представила. До того ж, у своїй заяві до Корабельного РВ УМВС України (а.с. 7), позивачка вказала про те, що відповідач вивіз лише телевізор «Престижіо», музичний центр з колонками та підсилювачем, а про інше, вказане у позові спірне майно, вона не зазначила. Також позивачкою не спростовані доводи її сина ОСОБА_7 щодо того, що частину спірного майна він забрав собі з її згоди, та з дозволу батька.

За таких обставин суд вважає неможливим проводити поділ такого майна (побутова техніка, посуд, електроінструменти, меблі тощо).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В силу ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Що стосується вимог позивачки щодо здійснення розподілу зобов`язань між нею та відповідачем, які виникли від отримання нею кредитів в ПАТ «Банк «Ренесанс» у розмірі кредиту 7 000 грн., в ПАТ «Приватбанк» розмір кредиту 17 000 грн.; в ПАТ «Дельта банк» розмір кредиту 2 600 грн., то суд вважає, що позивачка не довела, що ці зобов`язання були укладені в інтересах сім`ї. Тому такі вимоги суд вважає необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного, суд вважає можливим задовольнити первісний позов частково, виділивши відповідачу автомобіль марки «Москвич» 21412, 1993 року випуску, р/н НОМЕР_1 , стягнувши позивачці компенсацію Ѕ частини його вартості у розмірі 11 353 грн. При визначенні розміру компенсації суд враховує висновок авто товарознавчого дослідження № 31 (а.с. 169-172).

Зустрічний позов суд вважає можливим задовольнити у повному обсязі, виділивши позивачці зареєстрований за нею автомобіль марки «OPEL OMEGA», 1993 року випуску, р/н НОМЕР_2 , а відповідачу стягнути з позивачки компенсацію Ѕ частини його вартості у розмірі - 18 345 грн. При визначенні розміру такої компенсації суд враховує довідку спеціаліста № 28/11-13 (а.с. 53-55).

Доказів, які б спростовували висновки суду, судом не здобуто.

На підставі ст. 141 ЦПК України суд відшкодовує сторонам понесені ними судові витрати пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Провести поділ майна подружжя та залишити у власності ОСОБА_2 автомобіль марки «Москвич» 21412, 1993 року випуску, р/н НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля марки «Москвич» 21412, 1993 року випуску, р/н НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_4 , - у розмірі 11 353 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в прибуток держави судовий збір у розмірі 192 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Провести поділ майна подружжя та залишити у власності ОСОБА_3 автомобіль марки «OPEL OMEGA», 1993 року випуску, р/н НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля марки «OPEL OMEGA», 1993 року випуску, р/н НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 , - у розмірі 18 345 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 229,40 грн.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо або через Корабельний районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_10 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий.

Відповідач (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий.

Повний текст рішення суду складений 04.10.2019 року

Суддя Л.І. Селіщева