Провадження №2/523/1418/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" березня 2019 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Дяченко В.Г.,

при секретарі судового засідання - Правда Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна № 18444 від 25.04.1997 року, а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з 2-х кімнат, загальною площею 43, 00 кв. м, житловою площею 26,1 кв. м, укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_2, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , як покупцями з одної сторони та продавцями ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з другої сторони, зареєстрований на Одеській товарній біржі у відповідному журналі реєстрації договорів по обєктам нерухомості за № 18444 від 25.04.1997 року.

Позов мотивується тим, що зазначений договір був укладений між сторонами і засвідчений Одеською товарною біржею. Умови договору позивачі виконали в повному обсязі та передали відповідачам грошові кошти за вказану квартиру. У свою чергу, відповідачі, також виконали умови договору, звільнили вказану квартиру.

Право власності на придбану квартиру було зареєстровано позивачами у КП «ОМБТІ та РОН», про що 08.05.1997 року, за №222, стор.25, реєстр156 зроблено відповідний запис.

У зв`язку з зазначеним позивачі вважали, що угода є укладеною та правомірною. На час укладання договору позивачі не знали, що договір підлягає нотаріальному посвідченню, так як згідно зі ст.227 ЦК УРСР в редакції 1963 року нотаріальному посвідченню підлягали тільки договори з купівлі-продажу будинків. На даний час позивачі не можуть розпорядитися своєю квартирою та реалізувати свої права, як власники цієї квартири, оскільки є протиріччя в правових нормах, діючих на час укладання договору щодо необхідності його нотаріального посвідчення.

Позивачі в судове засідання з`явилися, підтримали заявлену вимогу.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином, відзиву та клопотань не надходило.

Суд застосував заочний розгляд справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.04.1997 року між сторонами був укладений спірний договір купівлі-продажу квартири і засвідчений Одеською товарною біржею (а.с7).

Умови договору позивачі виконали в повному обсязі та передали відповідачам грошові кошти за вказану квартиру. У свою чергу, відповідачі, також виконали умови договору, звільнили вказану квартиру, однак ухилилися від нотаріального посвідчення договору.

Право власності на придбану квартиру було зареєстровано позивачами у КП «ОМБТІ та РОН», про що 08.05.1997 року, за №222, стор.25, реєстр156 зроблено відповідний запис.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.ст.8,9,15 Закону України № 1956-XII від 10.12.1991 року «Про товарну біржу» членами товарної біржі є прийняті до її складу, згідно зі статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні та фізичні особи. Членами товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обліку та товарній біржі.

Отже, за вказаним договором позивачі набули права власності на вказану квартиру.

Відповідно до ч.1ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Як встановлено судом, на даний час позивачі не можуть розпорядитися своєю квартирою та реалізувати свої майнові права, оскільки в діючих на час укладання зазначеного договору в 1997 році та діючих правових нормах на даний час, є протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору.

Частиною 2 ст. 47 ЦК України та ст.ст. 224,227 ЦК УРСР(в ред. 1963 року), які діяли на час укладення договору, передбачено: - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним.

Згідно ч.2 ст. 220 ЦК України (у редакції 2014 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

З матеріалів справи вбачається, що сторони повністю виконали умови зазначеного договору, але не посвідчили його нотаріально. Ця обставина перешкоджає позивачу у здійсненні права власності та розпорядження його майном, яке передбачене ч.1ст. 319 ЦК України.

Згідно з ч.1ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.2ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно дост. 41 Конституції України, п.2 ч.1ст. 3 ЦК України та ч.1ст. 321 ЦК Україниніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановленихКонституцієюта Законом.

Згідно з ч.1ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч.1ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

На підставі вищезазначеного суд вважає можливим захистити права позивачів та визнати зазначений договір купівлі-продажу дійсним.

Керуючись ст.ст.5,6,10,206,263-265, 280-281 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу дійсним - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна № 18444 від 25.04.1997 року, а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з 2-х кімнат, загальною площею 43, 00 кв. м, житловою площею 26,1 кв. м, укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , як покупцями з одної сторони та продавцями ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з другої сторони, зареєстрований на Одеській товарній біржі у відповідному журналі реєстрації договорів по обєктам нерухомості за № 18444 від 25.04.1997 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення та підписання.

Повний текст рішення складено 05.04.2019 року.

Суддя: