Провадження № 22-ц/801/1690/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 рокуСправа № 127/33247/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Марчук В.С., Матківської М.В.,

за участю секретаря судового засідання Шевчук К.І.,

за участю сторін: позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №127/33247/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 червня 2019 року, які ухвалені суддею Бойко В.М. в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області, о 16 год 35 хв, повний текст складено 19 червня 2019 року,

в с т а н о в и в :

В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів, мотивуючи його тим, що 07 листопада 2017 року ОСОБА_1 , надала довіреність ОСОБА_3 та ОСОБА_6 з правом продати, обміняти, здати в оренду, страхувати належний мені автомобіль марки Toyota моделі Land Cruiser Prado, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Довіреність була видана строком на один рік та дійсна до 07 листопада 2018 року. За усною домовленістю між позивачем і ОСОБА_3 , у разі реалізації автомобіля, його вартість оцінювалась не менше 25000 доларів США, за курсом 21,26 грн. Тобто вартість автомобіля при його реалізації не могла бути меншої 681500 грн.

Відповідно до інформації Вінницької торгово-промислової палати від 12 грудня 2018 року №23-06-04/298 середня ринкова вартість автомобіля марки Toyota моделі Land Cruiser Prado 2008 року випуску станом на 12 грудня 2018 року становить 451000 грн.

Позивачу стало відомо з інформації ПП «Авто-Фортуна», що ОСОБА_3 уклав від імені позивача із ПП «Фортуна», договір комісії за №5959/17/001164, у пункті 1 зазначеного договору відповідач узгодив завідомо занижену ціну продажу автомобіля марки Toyota моделі Land Cruiser Prado, 2008 року випуску, в розмірі 49000 грн. У подальшому ПП «Авто-Фортуна» реалізовано зазначений автомобіль громадянину ОСОБА_7 за ціною 49000 грн.

Отже позивач просила стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти за проданий автомобіль марки Toyota модель Land Cruiser Prado, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в розмірі 451000 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 червня 2019 року позов задоволено.

Не погодившись з вказаними рішеннями суду, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог. Вирішити питання щодо стягнення судового збору.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що аналіз змісту ст. ст. 237, 239, 655 ЦК України дає підстави дійти висновку про те, що ОСОБА_3 як представник продавця, отримавши за договором купівлі-продажу від покупця за продаж належного ОСОБА_1 автомобіля, грошові кошти в сумі не менше 451 000 грн, мав передати їх останній. Однак, цього не зробив.

Колегія суддів, не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 07 листопада 2017 року ОСОБА_1 (прізвище позивача змінено на « ОСОБА_1 » відповідно до свідоцтва про шлюб а.с.11), надала довіреність ОСОБА_3 та ОСОБА_6 з правом продати, обміняти, здати в оренду, страхувати належний їй автомобіль марки Toyota моделі Land Cruiser Prado, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Довіреність була видана строком на один рік та дійсна до 07 листопада 2018 року (а.с.6).

22 листопада 2017 року ОСОБА_3 уклав від імені позивача із ПП «Фортуна», договір комісії за № 5959/17/001164 у пункті 1 зазначеного договору відповідач узгодив ціну продажу автомобіля марки Toyota моделі Land Cruiser Prado, 2008 року випуску, в розмірі 49000 грн (а.с.78-79).

У подальшому ПП «Авто-Фортуна» продало зазначений автомобіль громадянину ОСОБА_7 за ціною 49000 грн (договір купівлі-продажу транспортного засобу № 5959/17/001164 від 22 листопада 2017 року) (а.с.76-77).

Відповідно до інформації Вінницької торгово-промислової палати від 12 грудня 2018 року №23-06-04/298 середня ринкова вартість автомобіля марки Toyota моделі Land Cruiser Prado, 2006 року випуску, станом на 12 грудня 2018 року, становить 451000 грн, в даному листі зазначено вартість автомобіля 2006 року випуску, а в даному випадку має місце стягнення коштів за автомобіль 2008 року випуску (а.с.9).

Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод.

Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС.

У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб`єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб`єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером.

Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану.

У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.

За частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 1000 ЦК України визначено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

Повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення (частина перша статті 1004 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1006 ЦК України повірений зобов`язаний: повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Таким чином, законодавством чітко визначено дії повіреного по закінченню виконання договору доручення, зокрема, негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

ОСОБА_1 видала довіреність. За своєю юридичною сутністю видача довіреності є одностороннім правочином, який повинен відповідати загальним вимогам передбаченими статтею 203 ЦК України.

Видаючи довіреність позивач мала усвідомлювати наслідки своїх дій. Як вбачається з тексту довіреності, позивач уповноважив відповідача розпоряджатися від її імені автомобілем, у тому числі продати, обміняти, здати в оренду, страхувати належне їй майно, на умовах, визначених повіреним на власний розсуд.

Відповідач в свою чергу на власний розсуд розпорядився автомобілем, на підставі цієї довіреності. Вказана довіреність позивачем не оспорювалася.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції послався на видану останньою довіреність Канському С.С . від 07 листопада 2017 року, проте не встановив належним чином усіх обставин справи та не врахував, що позивачем не надано доказів які саме конкретні дії повинен був вчинити відповідач на виконання такої довіреності.

Пославшись на довіреність від 07 листопада 2017 року, якою відповідач був уповноважений на здійснення певних дій від імені та в інтересах позивача, суд першої інстанції не врахував, що у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними (стаття 1003 ЦК України). Повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення (частина перша статті 1004 ЦК України).

В позовній заяві позивач зазначила, що за усною домовленістю між нею та ОСОБА_3 , у разі реалізації автомобіля, його вартість оцінюється не менше 25000 доларів США, тобто не менше 681500 грн.

Проте, як вбачається, з цієї довіреності, вона не містить чітко визначеної юридичної дії, які повинен був вчинити ОСОБА_3 , зокрема, чим підтверджується, що останньому було доручено продати автомобіль марки Toyota моделі Land Cruiser Prado, 2008 року випуску, саме не менше 681500 грн.

Також є недоведеним той факт, що ОСОБА_3 брав на себе зобов`язання щодо повернення спірних коштів позивачу, тому підстав для задоволення позову про стягнення коштів не має.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Розглядаючи по суті даний спір, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність позовних вимог позивача, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, рішення суду першої інстанції скасуванню, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Відповідно до положень частини тринадцятої статті 141, підпункт в пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України з ОСОБА_1 слід стягнути на користь ОСОБА_3 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 6765 грн (а.с.92).

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 червня 2019 року скасувати, ухвалити нове рішення.

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати по оплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 6765 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 07 серпня 2019 року.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Марчук В.С.

Матківська М.В.

Згідно з оригіналом: Сопрун В.В.