Справа № 344/3587/19
Провадження № 22-ц/4808/1113/19
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Василишин
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Максюти І.О., Горейко М.Д.,

секретаря Турів О.М.

за участю апелянта ОСОБА_1

представника відповідача Михайлюка Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 11 червня 2019 року у складі Бабій О.М., ухвалене у м. Івано-Франківськ, за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Оріана» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Оріана» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що наказом №6-к від 31 березня 2019 року його звільнено з посади начальника відділу з безпеки, режиму та охорони майна АТ «Оріана» у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці, згідно пункту 6 статті 36 КЗпП України.

30 листопада 2018 року його було ознайомлено з наказом «Про зміну структури управління АТ «Оріана» та запропоновано посаду фахівця з організації майнової безпеки відділу матеріально-технічного забезпечення та збереження майна. Проте він відмовився від запропонованої посади, бо не ознайомлено з посадовою інструкцією та посадовими обов`язками, а також посада начальника відноситься до категорії «керівники», а посада фахівця до категорії «фахівці».

Крім того, вважає, що фактично зміни істотних умов праці не було, роботодавець не запропонував усі вакантні посади, які з`явилися на підприємстві протягом періоду звільнення, структуру АТ «Оріана» повністю змінено та головою правління тільки 14 грудня 2018 року подано на затвердження наглядовій раді, а тому наказ про зміну структури управління АТ «Оріана» є передчасним.

Такими діями відповідача йому завдано моральних страждань.

У зв`язку з вищенаведеним, просить визнати незаконним та скасувати наказ № 6-к від 31 січня 2019 року про його звільнення та поновити на посаді начальника відділу з безпеки, режиму та охорони майна АТ «Оріана», стягнути з АТ «Оріана» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення по час ухвалення судового рішення та стягнути моральну шкоди у розмірі 100 000,00 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 11 червня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_1 посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають істотне значення для справи, на порушення норм матеріального права.

Зазначає, що суд не встановив, які істотні умови праці роботи за посадою начальника відділу з безпеки, режиму та охорони майна АТ «Оріана» роботодавцем було змінено. Зокрема, чи було змінено в АТ «Оріана» організацію праці, чи відбувся перехід на бригадну форму організації праці і, навпаки, впровадження передових методів, технологій тощо. Однак, суд досліджував чи мали місце в АТ «Оріана» зміни в організації виробництва і праці, що не є тотожним зміні істотних умов праці, так як зміни в організації виробництва і праці, які супроводжуються скороченням чисельності або штату працівників є підставою для звільнення працівників з інших підстав - ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вказує, що наказ № 56 від 30 листопада 2018 року, яким введено в дію новий штатний розпис з 01 лютого 2019 року не містить відомостей про те, які саме істотні умови праці за посадою начальника відділу з безпеки, режиму та охорони майна АТ «Оріана» було змінено. В новому штатному розписі вказана посада відсутня (скорочена).

Вважає, що дії відповідача щодо надання йому вакантної посади фахівця з організації майнової безпеки відділу з матеріально-технічного забезпечення та збереження майна на підприємстві підтверджують, що відносно посади начальника відділу з безпеки, режиму і охорони майна АТ «Оріана» мали місце не зміни істотних умов праці, а скорочення посади.

У зв`язку з вищенаведеним, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу в порядку статті 360 ЦПК України не подавав.

В засіданні апеляційного суду Сеник Р.І. апеляційну скаргу підтримав з вищенаведених підстав.

Представник АТ «Оріана» - Михайлюк Н.М. апеляційну скаргу заперечив, посилаючись на її безпідставність.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України проведено з дотриманням вимог трудового законодавства, оскільки посада ОСОБА_1 ліквідована у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці, а позивач на іншу запропоновану посаду не погодився.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на наступне.

Судом встановлено, що наказом ВАТ «Оріана» № 56 від 30 листопада 2018 року у зв`язку зі зміною організаційно-правової форми ВАТ «Оріана» на АТ « Оріана» та змінами в організації виробництва і праці (зміна структури управління) введено з 01 лютого 2019 року в дію новий штатний розклад АТ «Оріана», а штатний розклад від 28 вересня 2018 року вважати, таким, що втратив чинність (а.с. 53). З даним Наказом згідно відповідного акту ознайомлено ОСОБА_1 .

В штатному розкладі працівників АТ «Оріана» з 01 лютого 2019 року відсутній відділ з безпеки, режиму та охорони майна начальником якого працював ОСОБА_1 (а.с. 54, 57).

Як вбачається із акту ознайомлення з наказом №56 від 30 листопада 2018 року ОСОБА_1 ознайомлено, що 01 лютого 2019 року вводиться в дію новий штатний розклад та запропоновано йому посаду фахівця з організації майнової безпеки відділу з матеріально-технічного забезпечення та збереження майна. ОСОБА_1 відмовився від вказаної посади (а.с. 30).

Наказом АТ «Оріана» №6-к від 31 січня 2019 року ОСОБА_1 - начальника відділу з безпеки, режиму та охорони майна звільнено з роботи згідно пункту 6 статті 36 КЗпП України у зв`язку із відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці (а.с. 6).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до пункту третього статті 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 32 КзпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Зміна істотних умов праці, передбачена частиною третьою статті 32 КЗпП України, за своїм змістом не тотожна звільненню у зв`язку зі зміною організації виробництва та праці, скороченням чисельності або штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, оскільки передбачає продовження роботи за тією самою спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці.

При зміні істотних умов праці, посада, яку обіймає працівник, залишається у штатному розписі, але змінюються умови трудового договору - розмір оплати праці, тривалість робочого часу, режим роботи тощо.

Водночас, зміни в організації виробництва і праці, наслідком яких є скорочення штату або чисельності працівників означає, що посада, яку раніше обіймав працівник, виводиться із штатного розпису.

Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у справі № 641/397/17 (провадження № 61-11290св18).

З відзиву на позов та пояснень представника відповідача вбачається, що підставою для звільнення позивача послужив Наказ по підприємству № 56 від 30 листопада 2018 року про введення в дію нового штатного розкладу, у якому був відсутній відділ, який очолював позивач та у зв`язку з цим, запропоновано посаду фахівця з організації майнової безпеки. Від даної посади позивач відмовився, тому був звільнений на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, ще наказом ВАТ «Оріана» № 43 від 28 вересня 2018 року з метою впорядкування фінансово-господарської діяльності товариства, забезпечення збереження та охорони майна через залучення охоронної фірми «Корпус Захисту» виведено з 01 жовтня .2018 року із штатного розкладу ВАТ «Оріана» відділ з безпеки, режиму та охорони майна, який очолював позивач та введено в дію новий штатний розклад. Штатний розклад від 29 січня 2018 року визнано таким, що втратив чинність.

Однак, як вбачається з Акту від 30 листопада 2018 року (а.с. 30) підставою для пропонування позивачу нової посади відповідач вказує наказ № 56 від 30 листопада 2018 року про зміни в штатному розкладі з 01 лютого 2019 року.

Тобто не зважаючи на виведення зі штату у вересні 2018 року відділу охорони, позивач продовжував працювати на займаній посаді.

Як пояснив суду представник відповідача, такі зміни були зумовлені укладенням товариством з охоронною фірмою договору про надання послуг, тому відпала потреба в такому відділі. Було введено нову посаду - фахівця, яку було запропоновано позивачу.

Разом з тим, ОСОБА_1 запропонована нова посада - фахівця з організації майнової безпеки відділу з матеріально-технічного забезпечення та збереження майна.

Таким чином, аналізуючи зміст наведених наказів № 43 та № 56 по товариству та представлені штатні розписи, слід прийти до висновку, що відповідачем було скорочено в тому числі посаду начальника відділу з безпеки, режиму та охорони майна, яку займав позивач. А у зв`язку з таким скороченням, запропоновано іншу посаду, яку введено в новий штатний розпис.

Тобто у АТ «Оріана» стосовно посади ОСОБА_1 відбулась не зміна істотних умов праці, а скорочення посади.

Даючи оцінку правильності скорочення посади позивача, - відповідачем не запропоновано йому усі наявні вакансії на підприємстві, які б відповідали його освіті та кваліфікації.

Посилання відповідача на акт від 30 листопада 2018 року (а.с. 31) неналежне, оскільки доказів ознайомлення позивача не представлено, а відсутність пропозиції посад, на чому наголошує позивач, відповідачем не спростовано. Представник відповідача у судовому засіданні не зміг пояснити, чому не пропонувалися позивачу вакантні посади при скороченні його посади.

Натомість з Акту вбачається, що на час звільнення позивача вакантними були посади заступника директора з фінансових питань, заступника директора з загальних питань, начальника господарського відділу. На їх відсутність чи невідповідність їх позивачу за рівнем освіти та кваліфікації відповідач не посилався і доказів з цього приводу не представляв.

Висновок суду першої інстанції про дотримання відповідачем трудових прав позивача не відповідає обставинам справи, оскільки у позивача не відбулося істотних змін умов праці, як підстави для звільнення в порядку пункту 6 статті 36 КЗпП України, а скорочення посади, що не враховано судом. Навіть якщо врахувати обставину скорочення посади, наявні підстави для поновлення позивача на роботі, оскільки відповідачем при скороченні не було запропоновано ОСОБА_1 всі наявні вакантні посади.

Враховуючи вищенаведене, наказ АТ «Оріана» №6-к від 31 січня 2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 » підлягає визнанню незаконним та скасуванню, а ОСОБА_1 слід поновити на посаді начальника відділу з безпеки, режиму та охорони майна АТ «Оріана».

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Крім того, відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Ураховуючи, що звільнення ОСОБА_1 , відбулося 31 січня 2019 року, середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме за листопад - грудень 2018 року.

Як вбачається із розрахунку середнього заробітку ОСОБА_1 №392 від 29 березня 2019 року у листопаді заробітна плата позивача за 18 фактично відпрацьованих робочих днів становила 7 723,53 грн, у січня заробітна плата за 20 фактично відпрацьованих робочих днів становила 9 426,84 грн, а всього позивачу було нараховано 17 150,37 грн (а.с. 122).

Виходячи із заробітної плати за два останні місяці та кількості фактично відпрацьованих робочих днів в цих місяцях (17 150,37 грн : 38 фактично відпрацьований робочий день), середньоденна заробітна плати становить 451,33 грн.

А тому середній заробіток ОСОБА_1 за весь час затримки по день розгляду справи, з 01 лютого 2019 року по 14 листопада 2019 року складає 90 717,33 грн (451,33 грн середньоденний заробіток * 201 робочий день затримки розрахунку = 90 717,33 грн).

У зв`язку з цим, на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 90 717,33 грн втраченого середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01 лютого 2019 року по 14 листопада 2019 року, з якої підлягає нарахуванню, утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету податок на доходи фізичної особи та інші обов`язкові платежі.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 9 477,93 грн слід допустити до негайного виконання.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам необхідно враховувати, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості.

Судом встановлено, що законне право ОСОБА_1 на працю та отримання заробітної плати було порушене.

Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як встановленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Компенсація завданої шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом визнання факту незаконного звільнення позивача та поновлення його на роботі.

Враховуючи характер, тривалість та обсяг спричинених моральних страждань внаслідок незаконного звільнення, вимушених змін в житті позивача, ступінь вини відповідача, протиправність діяння відповідача по незаконному звільненню позивача, наявність причинного зв`язку між шкодою і діями заподіювача, колегія суддів приходить до висновку, що обґрунтованим та справедливим буде відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000,00 грн., яку слід стягнути з АТ «Оріана» на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 11 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Оріана» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задоволити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ акціонерного товариства «Оріана» №6-к від 31 січня 2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу з безпеки, режиму та охорони майна акціонерного товариства «Оріана».

Стягнути з акціонерного товариства «Оріана» (вул. Євшана, 9, м. Калуш, Івано-Франківська область, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 лютого 2019 року по 14 листопада 2019 року в розмірі 90 717,33 (дев`яносто тисяч сімсот сімнадцять) грн, з якого підлягає нарахуванню, утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету податок на доходи фізичної особи та інші обов`язкові платежі.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та в частині стягнення середнього заробітку за один місяць у розмірі 9 477,93 (дев`ять тисяч чотириста сімдесят сім) грн., з якого підлягає нарахуванню, утриманню та сплаті (перерахуванню) до бюджету податок на доходи фізичної особи та інші обов`язкові платежі.

Стягнути з акціонерного товариства «Оріана» (вул. Євшана, 9, м. Калуш, Івано-Франківська область, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ,РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду в розмірі 1 000,00 (одна тисяча) грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 19 листопада 2019 року.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді: І.О. Максюта

М.Д. Горейко