Провадження №: 2/752/606/19
30 жовтня 2019 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Хоменко В.С.
при секретарі Павлюху П.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Моторне (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування збитків, завданих джерелом підвищеної небезпеки, -
у червні 2017 року позивач звернулась до суду.
З урахуванням уточнень просила суд стягнути з ПрАТ «СТ «Іллічівське» на її користь суму страхового відшкодування в розмірі 20 449,05 грн., 700,00 грн. витрат на експертне дослідження, пеню за період з 05.08.2016 року по 11.02.2019 року в розмірі 15 688,64 грн., на підставі положень ст. 625 ЦК України 3% річних від суми боргу в розмірі 1 546,00 грн., інфляційні збитки в розмірі 6 897,40 грн. та судовий збір в розмірі 768,40 грн.
Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 17.06.2016 року ОСОБА_3 визнаний винним у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди.
Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Hyundai Santa Fe» д.н.з. НОМЕР_3 на момент ДТП була застрахована ПрАТ «СТ «Іллічівське» згідно полісу № АЕ5303845.
Нею було повідомлено страхову компанію про ДТП та 06.05.2016 року подано заяву про виплату страхового відшкодування.
Однак, ПрАТ «СТ «Іллічівське» не здійснило виплату страхового відшкодування та не прийняло вмотивованого рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування.
Ухвалою суду від 06.06.2016 року відкрито провадження у справі (а.с. 34-35).
Ухвалою від 10.12.2018 року справу прийнято до провадження суддею Хоменко В.С. з проведенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін (а.с. 82-83).
Ухвалою суду від 12.02.2019 року проведення розгляду справи призначено в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання 18.04.2019 року (а.с. 100-101).
18.04.2019 року підготовче засідання відкладено на 06.08.2019 року в зв`язку із зміною відповідача та залученням третіх осіб у справі (а.с. 143-144).
Ухвалою від 06.08.2019 року підготовче засідання у справі закрито, судовий розгляд справи призначено на 30.10.2019 року (а.с. 162).
Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та зазначенням того, що позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити.
Відповідач, котрий в установленому законом порядку повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання явку свого представника не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав.
Третя особа - МТСБУ явку представника в судове засідання не забезпечила, надала пояснення на позов, в котрих просила провадити розгляд справи за його відсутності та ухвалення рішення у справі відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 155-157).
Треті особи - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які в установленому законом порядку повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, про причини неявки не повідомили, пояснень на позов не надали.
Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.
На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.
Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 17.06.2016 року ОСОБА_3 визнаний винним у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 121-124).
Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому ухвалено рішення.
Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, вина ОСОБА_3 встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.
Згідно ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати свою відповідальність.
З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Hyundai Santa Fe» д.н.з. НОМЕР_3 на момент ДТП була застрахована ПрАТ «СТ «Іллічівське» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АЕ5303845 (а.с. 97).
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Судом встановлено, що позивачем було повідомлено страхову компанію про ДТП та 06.05.2016 року подано заяву про виплату страхового відшкодування (а.с. 125-126).
Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Верховний Суд у своїй Постанові від 19.09.2018 року по справі № 523/5890/15-ц дійшов висновку, що всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов`язані компенсацією страховиком збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об`єктом оподаткування ПДВ. В зв`язку з чим, за загальним правилом, як при визначенні розміру страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплати, підлягаючої до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі (пункт 36.4 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), податок на додану вартість не нараховується, окремим рядком не виділяється та страховики не є платниками ПДВ по таких операціях.
У разі, якщо страхові суми спрямовуються безпосередньо на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту (запчастини та інші витратні матеріали тощо), то розрахунок суми виплат на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком у розрахункових документах. Зазначені зобов`язання виникають лише внаслідок фактичного надання послуги з проведення такого ремонту за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ.
У випадку не проведення фактичного ремонту транспортного засобу, податкові зобов`язання не виникають.
У судовому засіданні встановлено, про що не заперечувалося сторонами, що автомобіль позивача не відремонтовано, а відтак підстави для стягнення ПДВ на ремонт автомобіля у суду відсутні. Доказів на підтвердження зворотного в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України в матеріалах справи відсутні.
Тому, на думку суду, з урахуванням вказаного, на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 17 040,88 грн. (20 449,05 грн. - 3 408,18 грн. ПДВ).
Станом на день звернення до суду вказана сума виплачена не була, докази на підтвердження виконання обов`язку, передбаченого Законом, щодо виплати страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу в матеріалах справи відсутні.
Крім того, згідно п. п. 34.2., 34.3. ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).
З матеріалів справи вбачається та не спростовано відповідачем, що останнім представника для визначення розміру збитків направлено не будо, з огляду на що суд вважає обґрунтованою вимог про стягнення 700,00 грн., сплачених позивачем за складання звіту № 5169/4-22 від 12.05.2016 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу (а.с. 142).
Відповідно до положень п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик за наявності документів, передбачених ст. 35 зазначеного Закону, повинен прийняти рішення про виплату страхового відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.
За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Оскільки страхова компанія не виконала у належний строк та в належному розмірі своїх зобов`язань щодо виплати страхового відшкодування, відповідач повинен сплатити позивачу пеню за прострочення виплати страхового відшкодування.
Звертаючись до суду позивач просить стягнути пеню за період з 05.08.2016 року по 11.02.2019 року в розмірі 15 688,64 грн.
Разом з тим, не заперечуючи порядку та алгоритму розрахунку, котрий, на думку суду, позивачем проведений вірно, виходячи із суми основного боргу в розмірі 17 040,88 грн., сума пені за вказаний період становитиме 13 090,67 грн.
Статтею 625 ЦК України встановлюється відповідальність за порушення грошового зобов`язання.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Статтею 625 ЦК регулюються зобов`язальні правовідносини, які існували між сторонами до ухвалення рішення суду.
Як зазначалось судом вище, правовідносини між сторонами у даному спорі виникли з приводу відшкодування шкоди на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на підставі договору, укладеного між ПрАТ «СТ «Іллічівське» та власником автомобіля Hyundai Santa Fe» д.н.з. НОМЕР_3 на користь третіх осіб.
В даному випадку, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування.
Зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини 2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 року в справі № 6-927цс16.
Відповідно до розрахунку, наданого позивачем і не спростованого відповідачем, сума 3% річних за період з 05.08.2016 року по 11.02.2019 року становить 1 546,00 грн., інфляційні втрати за аналогічний період -6 897,40 грн.
Проте, не заперечуючи знову-таки порядку та алгоритму розрахунку, котрий, на думку суду, позивачем проведений вірно, виходячи із суми основного боргу в розмірі 17 040,88 грн., сума 3% річних за період з 05.08.2016 року по 11.02.2019 року становитиме 1 290,00 грн., інфляційні втрати за аналогічний період - 6 090,81 грн.
Зазначений розрахунок проведений відповідно до вимог Закону і не спростований відповідачем.
Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позов є обґрунтованим, обставини, викладені в позовній заяві, знайшли своє підтвердження, є доведеними, в зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.
Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у справі, сплачений позивачем при зверненні до суду, в розмірі 768,40 грн. (а.с. 3, 109).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 82, 133, 141, 258, 259, 263-265, 266, 274- 279, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд, -
позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Моторне (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування збитків, завданих джерелом підвищеної небезпеки - задовольнити частково.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 17 040,88 грн. (сімнадцять тисяч сорок гривень 88 копійок), витрати на проведення експертного дослідження в розмірі 700,00 грн. (сімсот гривень 00 копійок), пеню в розмірі 13 090,67 грн. (тринадцять тисяч дев`яносто гривень 67 копійок), 3% річних в розмірі 1 290,00 грн. (одна тисяча двісті дев`яносто гривень 00 копійок), інфляційні збитки в розмірі 6 090,81 грн. (шість тисяч дев`яносто гривень 81 копійка), а всього -38 212,36 грн. (тридцять вісім тисяч двісті дванадцять гривень 36 копійок).
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).
Відомості щодо учасників справи:
Позивач - ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_3 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Суддя В.С. Хоменко