ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9431/19 Справа № 212/32/18 Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/32/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 та його адвоката Бенік Наталії Ігнатівни на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 серпня 2019 року, яке ухвалено суддею Ваврушак Н.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 03 вересня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (надалі ПАТ «Дельта Банк», Банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитною лінією.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 24 лютого 2013 року ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 , шляхом акцептування ПАТ «Дельта Банк» пропозиції Дубрівним Ю ОСОБА_2 А ОСОБА_2 , уклали кредитну угоду відповідно до умов заяви № 005-26045-240213, згідно якої Банк відкриває відповідачеві картковий рахунок № НОМЕР_1 в національній валюті України - гривні.

Згідно п.2.3 ч.3 Договору, Банк встановив ліміт кредитної лінії у розмірі 43 600,00грн.

Відповідно до п.2.5 ч.3 Договору, відповідач до підписання пропозиції був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування рахунку (у формі встановлення Кредитної лінії) та орієнтовну сукупну вартість кредиту, про що свідчить підпис відповідача в Тарифах на обслуговування платіжних карток Тарифний пакет «Кредитна картка №1 Еволюція Лояльна (на все)».

Відповідач скористався Кредитною лінією, але не виконує належним чином зобов`язання за Договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість.

Станом на 29.11.2017 року за відповідачем по укладеному з ПАТ «Дельта Банк» Договору № 005-26045-240213 від 24 лютого 2013 року рахується заборгованість на загальну суму 63 994,12 грн., яка складається із простроченого тіла кредиту в розмірі 41 753,20 грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 22 240,92 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Відповідач ОСОБА_1 просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском позовної давності.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 серпня 2019 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість в розмірі 63994,12 гривень, яка складається з простроченого тіла кредиту в розмірі 41753, 20 гривень та заборгованості за відсотками у розмірі 22240,92 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» суму судового збору у розмірі 1600, 00 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави суму судового збору у розмірі 162, 00 гривень.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що останній платіж з погашення заборгованості за кредитом здійснено відповідачем ОСОБА_1 11 вересня 2014 року, а тому позовна давність закінчилася для кредитора 11 вересня 2017 року і в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з цих підстав.

Відповідач не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що остання сплата заборгованості за кредитом відбулася 28 січня 2015 року, оскільки в наданих позивачем до суду першої інстанції копіях меморіальних ордерів відсутній його підпис, а тому ці докази не доводять факт погашення боргу саме ним.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними письмовими матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ст. 627 ЦК України зазначає, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно положень ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За умовами ч. ч. 1, 2 ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якшо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що 24 лютого 2013 року ПАТ «Дельта Банк» та фізична особа - резидент України ОСОБА_1 , шляхом акцептування банком пропозиції клієнта, уклали кредитну угоду відповідно до умов заяви 005-26045-240213.

Згідно з умовами п. п. 2.1; 2.2; 2.5 частини 1 вищевказаного договору, банк відкриває відповідачеві картковий рахунок № НОМЕР_1 в національній валюті України гривні.

Відповідно до п. 2.3 частини 3 договору, банк встановлює ліміт кредитної лінії у розмірі 43 600,00 грн.

Згідно п. 1 частини 3 договору обслуговування карткового рахунку здійснюється у відповідності до Правил та Тарифів, що є невід`ємною частиною договору.

Відповідно до п. 2.1 частини 3 договору, моментом прийняття (акцепту) банком пропозиції, щодо укладення договору, а отже моментом укладання договору на умовах, описаних в пропозиції та правилах, вважатиметься дата підписання банком даної пропозиції та скріплення її печаткою.

На підставі п. 2.4. Частини 3 договору, кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом строку, визначеного у п. 2.4. Частини 2 пропозиції. Кожен наступний ліміт кредитної лінії надається після спливу строку надання попередньої, на умовах, погоджених сторонами у пропозиції та не потребує підписання додаткових угод до пропозиції.

У відповідності до п. 2.5 частини 3 договору, відповідач до підписання пропозиції був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування рахунку (у формі встановлення Кредитної лінії) та орієнтовну сукупну вартість кредиту, відповідно до законодавства України.

Позивач виконав взяті на себе зобов`язання, відкривши відповідачу картковий рахунок № НОМЕР_1 в національній валюті України гривні, та встановивши ліміт Кредитної лінії в розмірі 43 600,00 грн.

В зв`язку з відкликанням банківської ліцензії у ПАТ «Дельта Банк», відповідно до постанови Правління Національного банку України № 664 від 02 жовтня 2015 року, після спливу чергового строку ліміту кредитної лінії, відповідно до п. 2.4 частини 3 договору, був встановлений ліміт Кредитної лінії в розмірі 0,00 грн. Не сплачена заборгованість за договором, визнана простроченою.

Таким чином, відповідач скористався Кредитною лінією, але зобов`язання за договором належним чином не виконує, в зв`язку з чим, станом на 29.11.2017 року, має заборгованість за кредитною лінією на загальну суму суму 63 994,12 грн., яка складається із простроченого тіла кредиту в розмірі 41 753,20 грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 22 240,92 грн..

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач не виконував умови Кредитного договору № 005-26045-240213 від 24 лютого 2013 рокув повному обсязі, на підставі чого суд обґрунтовано дійшов висновку про стягнення на користь позивача з відповідача ОСОБА_1 суми заборгованості за кредитом у сумі 63 994,12 грн., розмір якої останнім не оспорюється.

При цьому, колегією суддів перевірено висновки суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором та з`ясовано, що він визначений у відповідності із умовами кредитного договору № 005-26045-240213 від 24 лютого 2013 року, який підписано сторонами та чинність якого, як і правильність нарахування заборгованості, не оскаржується.

Спір між сторонами виник з приводу наявності правових підстав для відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» у зв`язку з пропуском позовної давності для звернення до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 005-26045-240213 від 24 лютого 2013 року.

За нормами ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування строків позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 09 серпня 2017 року у справі №6-2322цс16.

З наявних у матеріалах справи Тарифів на обслуговування платіжних карток Тарифний пакет «Кредитна картка №1 Еволюція Лояльна», вбачається, що тип картки MC World, валюта рахунку гривня, частка обов`язкового погашення тіла кредиту становить 2,00% від суми використаних коштів станом на день Розрахунку, пільговий період для погашення заборгованості по кредитній лінії становить до 55 днів. В умовах тарифного пакету вказано, що держатель зобов`язаний щомісяця погашати частину заборгованості у вигляді Обов`язкового мінімального платежу (ОМП). ОМП складається із частки обов`язкового погашення тіла кредиту, нарахованих процентів за кредит, процентів за недозволений овердрафт, штраф за прострочену заборгованість та суми заборгованостей минулих періодів. Процентні ставки становлять процент за користування відновлювальною кредитною лінією для здійснення операцій в торгово-сервісній мережі 0,0001% річних, процент за користування відновлювальною кредитною лінією після закінчення пільгового періоду та для здійснення операцій з видачі готівки з карткового рахунку у банкоматах та або касах банків становить 4,00 % в місяць, процент на позитивний залишок становить 10,00 % річних, процент за недозволений овердрафт становить 48,00% річних. З п.1.7 Розділу 1 Обслуговування карткового рахунку та кредитної лінії вбачається, що плата за обслуговування карткового рахунку становить 9,90 грн. З п. 3.1 Тарифів вбачається, що штраф за прострочену заборгованість обов`язкового мінімального платежу становить 0,01 %, але не менше та /або не більше 75 грн. за кожен факт прострочення (а. с. 5 - зворот).

Також, сторонами погоджено строк ліміту кредитної лінії 364 календарні дні (п. 2.4. Частини 2 Кредитного договору № 005-26045-240213 від 24 лютого 2013 року) та визначено, що кожен наступний ліміт Кредитної лінії надається після спливу строку надання попередньої, на умовах, погоджених Сторонами у цій Пропозиції, та не потребує підписання додаткових угод до цієї Пропозиції (п. 2.4. Частини 3 Кредитного договору № 005-26045-240213 від 24 лютого 2013 року).

Згідно Умов надання кредитної картки тарифний пакет «Кредитна картка №1 Еволюція Лояльна» дата щомісячного погашення сторонами визначена до 25 числа кожного місяця.

В зв`язку з відкликанням банківської ліцензії у ПАТ «Дельта Банк», відповідно до постанови Правління Національного банку України № 664 від 02 жовтня 2015 року, після спливу чергового строку ліміту кредитної лінії, відповідно до п. 2.4 частини 3 договору, був встановлений ліміт Кредитної лінії в розмірі 0,00 грн. Не сплачена заборгованість за договором, визнана простроченою.

Отже, строк виконання зобов`язань за Кредитним договором № 005-26045-240213 від 24 лютого 2013 року настав після відкликанням банківської ліцензії у ПАТ «Дельта Банк» та спливу чергового строку ліміту кредитної лінії, відповідно до п. 2.4 частини 3 договору, тобто 24 лютого 2015 року, а не 23 лютого 2014 року, як помилково зазначив суд першої інстанції.

При цьому. Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, останнє погашення заборгованості відповідачем було здійснено 28 січня 2015 року в сумі 330,00 (а.с. 90).

Отже, наступний платіж на погашення кредитної заборгованості відповідач мав здійснити до 25 числа наступного місяця, тобто до 25 лютого 2015 року.

Оскільки ОСОБА_1 такий щомісячний платіж на користь банку не здійснив, саме з зазначеної дати в позивача виникло право на звернення до суду з позовними вимогами і висновки суду в цій частині є цілком законними та обгрунтованими.

Позивач звернувся до суду із відповідним позовом про захист свого порушеного права 4 січня 2018 року (а.с. 2), тобто в межах трирічного строку позовної давності, перебіг якого для позивача закінчується 25 лютого 2018 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що два останні щомісячні платежі за Кредитним договором № 005-26045-240213 від 24 лютого 2013 року на суму 1 300,00 грн. (23.12.2014 року а.с. 91) та на суму 330,00 грн. ( 28.01.2015 року ас. 90) здійснені не ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Так, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні

господарської операції.

Первинні документи мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі (пункт 4.3. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, в редакції, чинній на момент вчинення відповідних правочинів або виникнення відповідних прав та обов`язків, далі Положення 254).

Розділом 4 Положення № 254 визначено перелік первинних документів, які складаються банками залежно від виду операції, та їх обов`язкові реквізити. Залежно від виду операції первинні документи банку (паперові та електронні) поділяють на касові, які підтверджують здійснення операцій з готівкою, та меморіальні, що використовуються для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій. До первинних меморіальних документів, які підтверджують надання банком послуг з розрахунково-касового обслуговування, належать меморіальні ордери, платіжні доручення, платіжні вимоги-доручення, платіжні вимоги, розрахункові чеки та інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано суду копію заяви про переказ готівки №43477051 від 23 грудня 2014 року та копію меморіального ордеру №ТR3355759 від 28 січня 2015 року, які є первинними банківськими документами та містять всі відомості, які дають змогу ідентифікувати особу, яка бере участь у здійсненні даних операцій, зокрема, відомості про платника ОСОБА_1 , а тому доводи останнього про те, що він не здійснював погашення заборгованості за кредитом колегією суддів не приймаються.

Більш того, до таких тверджень останнього колегія суддів відноситься критично, адже, зазначаючи про те, що він не здійснював погашення кредиту на загальну суду у розмірі 1 630,00 грн., позичальник ОСОБА_1 не ставить питання про проведення перерахунку заборгованості за кредитним договором та збільшення її розміру, а також не оскаржує рішення суду першої інстанції з підстав невірного визначення розміру заборгованості за кредитом.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 та його адвоката Бенік Наталії Ігнатівни залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 06 листопада 2019 року.

Головуючий:

Судді: