ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7635/19 Справа № 193/1077/18 Суддя у 1-й інстанції - Шумська О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа- Софіївська виправна колонія №45,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2019 року, ухваленого суддею Шумською О.В. в селі Софіївка Софіївського району Дніпропетровської області, відомості про складення повного тексу судового рішення відсутні,-

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог: Софіївська виправна колонія №45, про зобов`язання повернути кошти (майно) набуті без достатньої правової підстави.

В обґрунтування позову зазначив, що він відбував покарання в Софіївській виправній колонії (№ 45) і йому надавав безоплатну правову допомогу адвокат Остапенко Олександр Миколайович.

Позивачу на праві приватної власності належали кошти (майно), набуті на законній підставі, які зберігалися на його рахунку у Софіївській виправній колонії (№ 45), що підтверджується документами, надісланими із Установи.

За рекомендацією адвоката Остапенка О.М., жителя АДРЕСА_1 , позивач у вересні місяці 2015 року перерахував на ім`я ОСОБА_2 кошти з сумі шість тисяч гривень. ОСОБА_3 рекомендував ОСОБА_2 , як спеціаліста по кримінальному праву та повідомив, що після переказу позивачем коштів, ОСОБА_2 , приступить до вирішення проблем позивача. Вказує, що самої ОСОБА_2 він ніколи не бачив і не спілкувався з нею навіть по телефону. Вона ніякої правової допомоги йому не надавала.

Адвокат Остапенко О.М. повідомив позивачу, що після отримання коштів, ОСОБА_2 приїде до нього за місцем перебування у Софіївську виправну колонію (№45), укладе угоду та буде надавати правові послуги. Він пообіцяв, що це буде зроблено після того, як позивач перешле їй кошти в сумі шість тисяч гривень. Не знаючи ділової репутації цих людей, позивач, як порядна людина, 23.09.2015 року переказав на адресу ОСОБА_2 вказані кошти та став чекати на зустріч з останньою та надання правових послуг. Дані обставини стверджуються листом начальника Софіївської виправної колонії (№ 45) № 45/4-375 від 24.01.2017 року та довідкою бухгалтерії даної установи.

Відповідач отримала вищезазначені кошти (майно) без достатньої правової підстави, кошти (майно) вибули з фактичного володіння позивача, що унеможливлює реалізацію позивачем всіх правомочностей, як власника коштів. Володіючи і користуючись зазначеними коштами (майном) без достатніх правових підстав, відповідач продовжує отримувати доходи з майна позивача. Відповідачу відомо про володіння і користування вищевказаними коштами (майном) без достатньої правової підстави з 23 вересня 2015.

Для вирішення даного спору, позивач звернувся до Білоцерківського місцевого центру з безоплатної вторинної правової допомоги для надання позивачу, як інваліду 2-ї групи інвалідності безоплатної вторинної правової допомоги.

Відповідно до доручення №261 від 16.02.17 позивачу було надано адвоката, для надання безоплатної вторинної правової допомоги, як інваліду 2-ї групи інвалідності. Адвокатом було направлено адвокатський запит відповідачу для даного спору в досудовому порядку, але ніякої відповіді позивач не отримав. Дані підтверджуються копією адвокатського запиту та поштовою карточкою про вручення поштового відправлення.

З приводу шахрайських дій відповідача ОСОБА_2 позивач звертався із заявою до прокуратури України. Матеріали звернення надійшли до Софіївського відділу поліції. Працівниками поліції було проведено перевірку вказаного факту та повідомлено позивачу, що в діях ОСОБА_2 вбачаються цивільно-правові відносини. Позивачу було рекомедовано звернутися до суду в приватному порядку.

Позивач просив позов задовольнити та зобов`язати ОСОБА_2 повернути йому шість тисяч гривень.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2019 року, відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність оскаржуваного судового рішення, ставить питання про його скасування та ухвалення нового, рішення, яким у повному обсязі задовольнити його позовні вимоги.

Зокрема, скаржник зазначає, що у рішенні суд неправдиво вказав про те, що він звертався до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, при цьому вказує, що подавав заяву про здійснення судового розгляду в режимі відео конференції, яка відбулася один раз, в подальшому судовий розгляд проводився за його відсутності.

Позивач вважає, що судом не з`ясовані обставини, що мають значення для справи, наголошує на тому, що відповідача ОСОБА_2 він ніколи не бачив, не спілкувався з нею, ні особисто, ні по телефону, не укладав із нею ніяких угод та не надавав відповідних повноважень, тому відповідач не могла мати доступу до кримінальної справи в м.Одеса. Скаржник зазначає, що відповідач не надала суду доказів тому, що вона виконувала для нього будь-яку роботу, що остання відвідувала суди та прокуратури м.Одеси та Одеської області на, що суд не звернув належної уваги, як не надав належної оцінки неправдивим показання ОСОБА_2 , що вона надсилала документи в Чернігівську область, де він ніколи не був і немає знайомих. Вказує, що наданий відповідачем білет Одеса Привоз-Фрунзівка є неналежним доказом.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч. 1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Суд встановив, що відповідно до довідки, виданої бухгалтерією Державної установи "Софіївська виправна колонія (№45)", 23 вересня 2015 року з особового рахунку засудженого ОСОБА_1 , 1956 р.н. №М-741-3 були зняті та відправлені поштовим переказом кошти в сумі 6000,00 грн. на ім`я ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).

Відмовляючи позивачу у задоволенні його позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що до вказаного спору позивач не вірно застосував норми статей 1212, 1213, 1214 ЦК України, оскільки між позивачем та відповідачем була усна домовленість, тобто вчинено усний правочин, а докази, на які позивач посилається у позові, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Однак колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

За вимогами ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З копії заяви засудженого ОСОБА_4 від 17 вересня 2015 року на ім`я начальника Софіївської виправної колонії №45 Дніпропетровської області вбачається, що позивач по справі, звертається до начальника установи виконання покарань з проханням відправити поштовий переказ - шість тисяч гривенна адресу відповідача ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 , як оплату за правову допомогу захисника (а.с.41).

Окрім того, відповідно до копія заяви від 17.09.2015 наім`я начальника Софіївської виправної колонії №45 Дніпропетровської області, засуджений ОСОБА_1 просить з його особового рахунку №741-М-3 відправити грошовий переказ відповідачу ОСОБА_2 за її адресою: АДРЕСА_1 , як оплату за правову допомогу захисника в розмірі шість тисяч гривен (а.с.42).

В обох заявах, зазначених вище, позивач ОСОБА_1 , звертаючись з клопотанням до начальника установи виконання покарань про відправлення грошового переказу відповідачу по справі, зазначає, що причиною переказу грошових коштів з його особового рахунку на адресу відповідача є оплата правової допомоги захисника.

Довідкою, виданої бухгалтерією Державної установи "Софіївська виправна колонія (№45)", 23 вересня 2015 року підтверджено, що з особового рахунку засудженого ОСОБА_1 , 1956 р.н. №М-741-3 були зняті та відправлені поштовим переказом кошти в сумі 6000,00 грн. на ім`я ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10).

Як встановлено апеляційним переглядом, на час виникнення спірних правовідносин у вересні 2015 року, позивач по справі ОСОБА_1 відбував покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, тобто мав статус засудженого.

Відповідно до ч.1 ст.45 КПК України, захисником є адвокат, який здійснює захист підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, а також особи, стосовно якої передбачається розгляд питання про видачу іноземній державі (екстрадицію).

Частиною 2 ст.45 КПК України визначено, що захисником не може бути адвокат, відомості про якого не внесено до Єдиного реєстру адвокатів України або стосовно якого в Єдиному реєстрі адвокатів України містяться відомості про зупинення або припинення права на зайняття адвокатською діяльністю.

Згідно ч.1 ст.50 КПК України повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні підтверджуються:1) свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю; 2) ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Частиною 4 ст.46 КПК України визначено, що захисник користується процесуальними правами підозрюваного, обвинуваченого, захист якого він здійснює, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо підозрюваним, обвинуваченим і не може бути доручена захиснику, з моменту надання документів, передбачених статтею 50 КПК України, слідчому, прокурору, слідчому судді, суду.

Наведені вище норми кримінального процесуального закону свідчать про те, що у кримінальному провадженні здійснювати захист засудженого має право адвокат, повноваження, якого повинні бути підтверджені на підставі положень, встановлених в ч.1 ст.50 КПК України, інше не передбачено законом.

Отже, аналіз наведених вище норм кримінального процесуального закону вказує на те, що особа, яка не має повноважень захисника, підтверджених у встановленому законом порядку, не може, зокрема ознайомлюватись з матеріалами справи, одержувати копії процесуальних документів, оскільки слідчий, прокурор, слідчий суддя або суд не вправі надати такій особі доступ до матеріалів кримінальної справи ( кримінального провадження).

Нормами статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, зокрема довіреністю фізичної або юридичної особи. Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або у визначених законом випадках іншою особою. Довіреність фізичної особи, за зверненням якої прийнято рішення про надання їй безоплатної вторинної правничої допомоги, може бути посвідчена посадовою особою органу (установи), який прийняв таке рішення. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Відповідачем ОСОБА_2 не надано суду належним чином посвідченої довіреності від позивача ОСОБА_1 , яка б підтверджувала її повноваження представника і надавала їй право представляти інтереси позивача в суді або в правоохоронних органах, зокрема в органах прокуратури.

У своїй заяві від 25 квітня 2019 року відповідач ОСОБА_2 , не визнаючи позовні вимоги ОСОБА_1 посилається на усну домовленість між нею і позивачем, яка полягала в тому, що вона повинна була поїхати до Фрунзівського районного суду Одеської області та до Суворівського районного суду м.Одеси та виготовити фотокопії судових проваджень, що стосуються позивача, надіславши один примірник виготовлених документів позивачу, а інший примірник в Чернігівську область товаришу позивача, а також виготовити фотокопії кримінальної справи у ВК №45 та надіслати цим же адресатам. У цій заяві, також зазначено про виконання зобов`язань по усній домовленості, тобто відповідач не заперечує факт отримання грошових коштів від позивача за виконану роботу (а.с.93).

Як доказ виконання зобов`язання перед позивачем, відповідач долучила до заяви копії квитків, копію протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_1 від 05.06.2006 та протокол роз`яснення прав підозрюваному ОСОБА_1 від 05.06.2006, інших документів, які зазначені в заяві, відповідачем не надано (а.с.93-97).

Отже, колегія суддів вважає, що відповідач ОСОБА_2 , не маючи належним чином оформлених повноважень захисника в рамках кримінального провадження була позбавлена можливості виконувати будь-які усні доручення засудженого щодо виготовлення фотокопій судових проваджень, фотокопії кримінальної справи, оскільки останній не було б надано такого дозволу правоохоронними органами, зокрема органами прокуратури та суду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що позивач ОСОБА_1 належними та допустимими доказами довів свої позовні вимоги в тій частині, що для отримання правової допомоги, за порадою його колишнього захисника ОСОБА_3 , який йому рекомендував відповідача ОСОБА_2 як спеціаліста у кримінальному праві, перевів грошові кошти в сумі 6000 грн. на адресу останньої, однак не отримав оплачену ним послугу, через те, що відповідач у встановленому законом порядку не уклала з ОСОБА_1 договір на надання правової допомоги у зв`язку із чим не мала доступу до матеріалів кримінальної справи позивача.

З наведених вище підстав, надані відповідачем копії квитків, копія протоколу допиту підозрюваного ОСОБА_1 від 05.06.2006 та протокол роз`яснення прав підозрюваному ОСОБА_1 від 05.06.2006 ніяким чином не доводять виконання ОСОБА_2 робіт захисника за передчасно сплачені їй послуги, тобто не є належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно ст.1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Таким чином, апеляційним переглядом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 отримала від позивача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 6 000 грн. за надання останньому правової допомоги у кримінальному провадженні, при цьому, доказів тому, що оплачені послуги були виконані у повному обсязі, відповідачем не надано, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги позивача про повернення безпідставно набутих коштів підлягають задоволенню, тоді як вимога в порядку ст.1214 ЦК України про відшкодування доходів від безпідставно набутого майна і витрат на його утримання, не підлягають задоволенню за відсутністю правових підстав.

Відповідно до норм статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є, зокрема: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Колегія суддів, з огляду на зазначене вище, повністю погоджується з доводами скаржника ОСОБА_1 і вважає, що судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2019 року, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_5 .

Стягнути з ОСОБА_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Київ, мешкаю чого за адресою: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код № НОМЕР_1 , безпідставно отримані грошові кошти в сумі 6 000 (шість тисяч) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 12 листопада 2019 року.

Головуючий:

Судді: