8/310/1/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Панченко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, в якій зазначив, що заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23.12.2015 року у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до нього про стягнення заборгованості позов задоволено в повному обсязі. Стягнуто з нього на користь позивача заборгованість у розмірі 24635,39 грн. та 1218 грн. судового збору. У рішенні зазначено, що 16.06.2014 року він отримав престижну картку «Універсальна Gold» відповідно до тарифів якої він отримав кредит у розмірі 4200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно розрахунку заборгованість станом на 31.07.2015 року склала 24635,39 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом 17732,59 грн., заборгованість за процентами 5150,51 грн. (що складається з несплачених процентів на поточну заборгованість 244,19 грн., з несплачених процентів на прострочену заборгованість 4906,32 грн.), заборгованість з комісії 102,99 грн., заборгованість по судовим штрафам 1649,30 грн. Зазначене рішення набрало законної сили 26.01.2016 року. 21.05.2018 року йому стали відомі обставини, які є істотними для справи, що не були встановлені судом та не були і не могли бути йому відомі на час розгляду справи. Так, 21.05.2018 року через представника він отримав копію вироку Бердянського міськрайонного суду Запорізької області, яким визнано винним особу у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Цим вироком встановлено, що у 2014 році, точну дату слідством не встановлено, знаходячись на території м. Бердянська Запорізької області ОСОБА_2 спільно з іншою особою з метою заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, повідомила йому про можливість отримання банківських послуг та бонусів на кредитну картку банку ПАТ КБ «ПриватБанк». Він, розуміючи можливість отримання додаткових послуг від банку, самостійно, будучи введеним в оману ОСОБА_2 , передав їй свою кредитну картку банку ПАТ КБ «ПриватБанк» та повідомив їй пін код. Далі в період часу з грудня 2014 року по січень місяць 2016 року ОСОБА_2 та інша особа, маючи доступ до кредитних коштів на зазначеній картці, за попередньою змовою групою осіб, маючи намір на незаконне заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом зняття готівки з картки потерпілого, перерахування з рахунку на інші банківські рахунки та поповнення мобільних номерів, повторно, заволоділи кредитним лімітом по кредитній картці банку ПАТ КБ «ПриватБанк» в загальній сумі 60 000 гривень, розпорядились ними на власний розсуд, завдавши йому майнову шкоду на вказану суму. У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_2 свою провину визнала у повному обсязі. Не дивлячись на визнання своє провини, вина ОСОБА_2 у скоєнні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 190 КК України підтверджується також наданими прокурором та дослідженими судом письмовими доказами, а саме: випискою по картрахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 , з яких вбачається, що з його картки здійснювалися перекази на рахунки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Оцінюючи в сукупності всі обставини по справі, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_2 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, доведена, і її дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 190 КК України як шахрайство, вчинене за попередньою змовою групою осіб, повторно, що завдало значної шкоди потерпілому. Судом також встановлено, що на даний час кредитні кошти позичальниками «ПриватБанку» не повернуті, отже шахрайськими діями обвинуваченої ОСОБА_2 матеріальнашкоди завдана саме ПАТ КБ "ПриватБанк", а не потерпілим, якими зазначені вище грошові кошти Банку не відшкодовані.

Вважав, що зазначені обставини мають суттєве значення для вирішення справи і є істотними для ухвалення правильного рішення у справі, так як на їх підставі можливо зробити висновок, що він фактично не отримував кредитні кошти, які з нього стягнуто. Більш того, матеріальна шкода завдана ПАТ «КБ «ПриватБанк» саме шахрайськими діями обвинуваченої ОСОБА_2 , що доведені вироком суду.

Зазначені обставини не були і не могли бути йому відомі, оскільки вирок, про який йдеться, набрав законної сили лише 15.05.2018 року.

Просив скасувати заочне рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 грудня 2015 року у цивільній справі № 310/10274/15-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у зв`язку з нововиявленими обставинами. Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 в судовому засіданні заяву підтримали і просили її задовольнити.

Представник АТ КБ «Приватбанк» у судовому засіданні та письмових поясненнях зазначив, що заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки рішення суду, яке він просить скасувати за своєю суттю ніяким чином не стосується виконання його особистих обов`язків перед ПАТ КБ «Приватбанк» та його особистими домовленостями в порушення «Умов та правил надання банківських послуг» та взаємовідносин з третьою особою ОСОБА_2 , з якою він мав певні домовленості всупереч вимогам банку про заборону передавати третім особам в користування свої картки та доступи до них (а.с. 182, 184). Крім того, в додаткових поясненнях з цього приводу вказав, що банк не несе відповідальності перед ОСОБА_1 за операції проведені з використанням платіжних карток, держателем яких є ОСОБА_2 , до моменту письмового повідомлення ОСОБА_1 ПАТ КБ «Приватбанк» про блокування платіжної карти чи рахунку. Такий порядок відповідальності значений п.п. 1.1.5.13, 1.1.5.14 Умов та правил надання банківських послуг. Обов`язок ОСОБА_1 повідомляти про втрату чи незаконне використання платіжних карт визначений п.п. 1.1.2.10, 1.2.11, 1.1.2.12, 1.1.2.13 Умов та правил надання банківських послуг. Пункт 6 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, що затверджений Постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 р. №705 передбачено аналогічне: «Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу ти/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. ОСОБА_1 є потерпілим від шахрайських дій ОСОБА_2 , між ними існують деліктні правовідносини, які виникли із завдання шкоди неправомірними діями. Ці деліктні правовідносини ніяким чином не звільняють ОСОБА_1 від виконання його обов`язків за договором №Б/Н про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної карти від14.02.2011 року. Зобов`язаною особою за договором №Б/Н від 14.02.2011 р. є ОСОБА_1 Він і має виконувати зобов`язання за цим договором.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Згідно ч. 3 ст. 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може:

1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі;

2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення;

3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Зі змісту ст. 423 ЦПК України вбачається, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи, ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23.12.2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 24635,39 грн. та 1218 грн. судового збору (а.с. 150-151).

Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12.04.2018 року ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України і призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі. Вироком встановлено, що у 2014 році, точну дату слідством не встановлено, знаходячись на території м. Бердянська Запорізької області ОСОБА_2 спільно з іншою особою з метою заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, повідомила йому про можливість отримання банківських послуг та бонусів на кредитну картку банку ПАТ КБ «ПриватБанк». ОСОБА_1 , розуміючи можливість отримання додаткових послуг від банку, самостійно, будучи введеним в оману ОСОБА_2 , передав їй свою кредитну картку банку ПАТ КБ «ПриватБанк» та повідомив їй пін код. Далі в період часу з грудня 2014 року по січень місяць 2016 року ОСОБА_2 та інша особа, маючи доступ до кредитних коштів на зазначеній картці, за попередньою змовою групою осіб, маючи намір на незаконне заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом зняття готівки з картки потерпілого, перерахування з рахунку на інші банківські рахунки та поповнення мобільних номерів, повторно, заволоділи кредитним лімітом по кредитній картці банку ПАТ КБ «ПриватБанк» в загальній сумі 60 000 гривень, розпорядились ними на власний розсуд, завдавши йому майнову шкоду на вказану суму (а.с. 152-162).

Відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 5 постанови №4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі чи в заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України або які могли бути встановлені при всебічному і повному з`ясуванні судом обставин справи, тобто при виконанні вимог частини четвертої статті 10 ЦПК України, не є нововиявленими обставинами.

Судом встановлено, що заявнику було достовірно відомо на час розгляду справи про те, що він фактично не отримував грошових коштів у ПАТ КБ «Приватбанк», а їх отримала ОСОБА_2 , якій він надав кредитну картку та повідомив пін код, а також про те, що шахрайськими діями ОСОБА_2 спричинена матеріальна шкоди саме ПАТ КБ «Приватбанк», а не йому, тобто ці обставини могли бути встановлені судом в судовому засіданні при всебічному і повному з`ясуванні обставин справи на виконання вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України (у редакції, що діяла на момент розгляду справи).

Крім того, заявником не доведено, що зазначені ним обставини мають істотне значення для розгляду справи, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_1 всупереч вимогам п.п. 1.1.2.10, 1.2.11, 1.1.2.12, 1.1.2.13, 1.1.5.13, 1.1.5.14 Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк» та Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, що затверджений Постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 р. №705 надав ОСОБА_2 кредитну картку та пін код і письмово не повідомив ПАТ КБ «Приватбанк» про необхідність блокування його платіжної карти чи рахунку, тому саме він несе ризик збитків від здійснення операцій ОСОБА_2 без його відома і ПАТ КБ «Приватбанк» не може нести за це відповідальність. У даному випадку ОСОБА_1 є потерпілим від шахрайських дій ОСОБА_2 , а тому може звернутися до неї з вимогами про відшкодування збитків.

Посилання ОСОБА_1 на те, що при вирішенні цивільного позову вироком встановлено спричинення матеріальної шкоди саме ПАТ КБ «Приватбанк», а не йому, тому він не повинен нести відповідальність за спричинену ОСОБА_2 матеріальної шкоди банку, суд не може прийняти до уваги, оскільки за ст. 82 ЦПК України (у редакції, яка діє на теперішній час) передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, а не висновки суду щодо вирішення цивільного позову.

Таким чином, обставини на які посилається заявник не можуть відноситись до нововиявлених у розумінні п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, тому в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 259, 260, 261, 423-429 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 грудня 2015 року за нововиявленими обставинами по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Суддя