судді Великої Палати Верховного Суду Пророка В. В.
02 вересня 2019 року
Велика Палата Верхового Суду ухвалою від 02 вересня 2019 року прийняла та призначила до розгляду справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов`язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 03 січня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року.
Водночас з мотивами Великої Палати Верхового Суду не можу повністю погодитися з огляду на таке.
1. ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) додатково включити його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві «Фідобанк» за рахунок Фонду за договором банківського рахунку фізичної особи від 17 травня 2016 року № НОМЕР_1, якому необхідно здійснити виплату відшкодування коштів за рахунок Фонду в межах гарантованої суми вкладу 200 000,00 грн.
2. Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 03 січня 2019 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року провадження у справі закрито.
3. Судові рішення мотивовані тим, що Фонд є суб`єктом публічного права, створений з метою реалізації публічних інтересів держави у сфері гарантування вкладів фізичних осіб і виведення неплатоспроможних банків з ринку та здійснює у цій сфері нормативне регулювання, тобто наділений публічно-владними управлінськими функціями та є суб`єктом владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України ( далі - КАС України).
4. Оскільки Фонд є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування (в межах встановленого законом граничного розміру) за вкладами за рахунок коштів Фонду, та затвердження реєстру відшкодувань вкладникам для здійснення гарантованих виплат є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративного суду.
6. У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції і постанову апеляційного суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
7. Касаційна скарга мотивована тим, спірні правовідносини виникли у зв`язку з порушенням банком цивільного права позивача, а саме: неналежного виконання банком умов договору банківського рахунку та списання грошових коштів, які не повернуті позивачу. Вказує, що непослідовність національних судів створила позивачеві перешкоди у реалізації права на судовий захист. Тому, оскільки ОСОБА_1 звернувся за захистом порушених прав, що виникли із цивільних відносин такий спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
8. Частиною шостою статті 403 Цивільного процесуального кодексу України ( далі - ЦПК України) визначено, що справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції.
9. Відповідно до частини четвертої статті 404 ЦПК України про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу, зокрема, із обґрунтуванням підстав, визначених у частинах п`ятійабо шостійстатті 403 цього Кодексу.
10. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду своєю ухвалою від 21 серпня 2019 року передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду керуючись тим, що позивач оскаржує судові рішення з підстав порушення судами правил предметної юрисдикції.
11. Однак, відповідно до пункту 5 частини першої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
12. Частина четверта статті 394 ЦПК України передбачає, що у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо: Верховний Суд вже викладав в своїй постанові висновок щодо питання правильного застосування норми права, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення у відповідності з таким висновком.
13. Ухвалюючи оскаржуване судове рішення суд першої інстанції прямо зазначив, і з цим висновком погодився і суд апеляційної інстанції, що Верховним Судом вже висловилася позиція щодо предметної юрисдикції у справах, спір в яких стосується права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду в межах гарантованого державою відшкодування за вкладами, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 813/921/16, від 23 травня 2018 року у справі № 820/3770/16, від 6 червня 2018 року у справах № 727/8505/15-ц, № 813/6392/15 та № 813/6392/15, та інших.
14. Верховним Судом зроблено висновок, що Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, і цей Закон є спеціальним у регулюванні спірних правовідносин.
15. За змістом статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.
16. Згідно із частиною першою статті 4 цього ж Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.
17. Для цього Фонд наділено відповідними функціями, передбаченими частиною другою статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» серед яких, зокрема: ведення реєстру учасників Фонду, здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, здійснення заходів щодо інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників.
18. Крім того, відповідно до статті 6 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд наділено повноваженнями видавати нормативно-правові акти, що підлягають державній реєстрації в порядку, установленому законодавством, з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами.
19. За змістом пункту 17 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.
20. За приписами частини першої статті 54 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.
21. Таким чином, нормативно-правове регулювання статусу Фонду та його місце в системі гарантування вкладів фізичних осіб дозволяє зробити висновки, що Фонд є суб`єктом публічного права, створений з метою реалізації публічних інтересів держави у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, здійснює нормативне регулювання, тобто наділений владними управлінськими функціями та є суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України.
22. Разом з тим правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на отримання відшкодування за рахунок коштів Фонду, по формуванню реєстрів складаються без участі банку-боржника. Учасниками цих правовідносин є виключно вкладники та Фонд, і саме в них виникають відповідні права та обов`язки.
23. Банк, який ліквідується, жодним чином не впливає на той факт, чи буде особу включено до переліку тих, хто має право на відшкодування за рахунок коштів Фонду. Це питання відповідно до норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вирішує виключно Фонд.
24. Враховуючи вищевикладену правову позицію Верховного Суду та те, що позов ОСОБА_1 стосується його права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду в межах гарантованого державою відшкодування за вкладами, спір який виник між ним та Фондом є публічно-правовим, і стосується виконання окремої владної функції Фонду, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами, відтак його не можна вважати спором у зв`язку з процесом ліквідації банку.
25. За своїм змістом доводи касаційної скарги про порушення судами попередніх інстанцій правил предметної юрисдикції, без наведення мотивів невідповідності висновків судів висновкам Верховного Суду, є зловживанням правом на подання касаційної скарги.
26. Ціна позову в даній справі не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа не відноситься до виключного переліку справ, які відповідно до ЦПК підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження, Верховний Суд вже виклав у своїй постанові висновок щодо питання правильного застосування норми права, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення у відповідності з таким висновком.
27. Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України питання про відкриття провадження у справах, передбачених частиною четвертою цієї статті, вирішує суддя-доповідач. Якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є обґрунтованою, він відкриває провадження, про що постановляє відповідну ухвалу.
28. В ухвалі Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду про відкриття касаційного провадження від 22 травня 2019 року не зазначено чому суд вважає касаційну скаргу обґрунтовано, наприклад, що висновки судів у цій справі не відповідають висновкам Верховного Суду зробленим за результатами касаційного перегляду подібних справ, або ж попередні висновки Верховного Суду не можуть бути застосовані в цій справі.
29. Таким чином, оскільки Верховний Суд вже викладав в своїх постановах висновок щодо питань правильного застосування норм права, порушених в касаційній скарзі ОСОБА_1 , і суд апеляційної інстанції в даній справі переглянув судове рішення суду першої інстанції у відповідності з таким висновками, належним процесуальним рішенням Великої Палати Верховного Суду було б закриття касаційного провадження, а не постановлення ухвали про призначення справи до розгляду.
На моє переконання, призначення Великою Палатою Верховного Суду до розгляд справ за касаційними скаргами на судові рішення, які ухвалені відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, і в яких скарги не містять належного обґрунтування невідповідності оскаржуваних судових рішень висновкам Великої Палати Верховного Суду, не відповідає заданню Верховного Суду, спричиняє необґрунтоване затягування строків розгляду справ, а також стимулює недобросовісних учасників справи на подання касаційних скарга з безпідставним посиланням на порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції виключно з метою передачі такої справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Суддя В. В. Пророк