ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 липня 2019 року

м. Харків

справа № 642/5483/18

провадження № 22-ц/818/2918/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Огар І.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Харківська міська рада,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника Харківської міської ради на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 18 березня 2019 року в складі судді Шрамко Л.Л.,

у с т а н о в и в:

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 звернулася у суд із позовом до Харківської міської ради та просила: встановити факт її постійного проживання з батьком ОСОБА_4 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за нею право власності на 38/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_2 84,5 кв.м, загальною площею 133,4 АДРЕСА_3 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивовано тим, що 38/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_2 84,5 кв АДРЕСА_4 належали на праві власності її матері - ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла. Спадщину після померлої прийняв її чоловік - ОСОБА_4 , оскільки на час смерті спадкодавця постійно проживав та був зареєстрованим у спірному житловому будинку, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. В грудні 2015 року у зв`язку з похилим віком батька вона забрала його до місця свого проживання в м. Шебекіно Бєлгородської області Російської Федерації. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 38/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_5 загальною АДРЕСА_6 133,4 АДРЕСА_3 . Заповіту ОСОБА_4 не залишив, вона є єдиною спадкоємицею за законом після смерті батька. В серпні 2018 року вона звернулась до приватного нотаріуса Сипачової І.М. із заявою про оформлення спадщини після батька, але їй було письмово роз`яснено, що вона не була зареєстрована разом з померлим на день смерті та у встановлений законом строк не подала заяву про прийняття спадщини.

Харківська міська рада позов не визнала, у поданому 07 грудня 2018 року відзиві на позовну заяву просила в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відзив мотивовано тим, що спадкодавцем самочинно побудовані прибудови літ. «а3» (приміщення № ІІ, 1-2 загальною площею 8,3 кв.м.), літ «а6» (приміщення № ІІІ площею 40, кв.м.) сараї літ. «Д», літ. «М» та гараж літ. «Н», самочинно переобладнано приміщення № 1-1 площею 10,4 кв.м. зі службового в житлове. Вартість самочинно збудованого нерухомого майна складає 31 988 грн. Інформація про наявність у спадкодавця чи позивача дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва об`єкту та вводу його в експлуатацію у встановленому законодавством порядку в матеріалах справи відсутня. Позивачка, як спадкоємець не може набути право власності на нерухоме майно в порядку спадкування, оскільки за життя спадкодавець не набув право власності на таке майно. До земельної ділянки площею 589 кв.м., на якій розташоване спадкове майно, зареєстрованої на підставі рішення Виконавчого комітету Ленінського району від 25 вересня 1956 року № 147, самовільно приєднано 50 кв.м., тому визнання права власності на самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна призведе до вибуття із володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у власності територіальної громади міста Харкова та зробить неможливим використання її для власних або інших цілей. Також посилався на те, що позивач не реалізував свого права шляхом звернення до компетентних органів, таким чином, його право не можна визнати порушеним.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 18 березня 2019 року позов задоволено. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , 1960 року народження, разом з батьком - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 38/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_2 84,5 кв АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 133,4 АДРЕСА_3 , в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 на час смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживала разом із спадкодавцем, прийняла спадщину фактично, не заявила про відмову від неї, є єдиним спадкоємцем, однак не має можливості отримати свідоцтво про право власності на спадщину в нотаріальному порядку, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

23 квітня 2019 року Харківська міська рада в особі представника Мироненка Олексія Олексійовича подала апеляційну скаргу. Посилаючись на підстави, передбачені статтею 376 ЦПК України, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині визнання права власності та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у визнанні права власності відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що згідно з листа КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 04 вересня 2018 року, який міститься в матеріалах справи, обстеженням 21 вересня 2006 року встановлено, що по в`їзду Остапа Вишні 5 у м. Харкові самочинно побудовані прибудови літ. «а3» (приміщення № 1-6 площею 8,2 кв.м., літ. «а4» (приміщення № ІІ, 1-2 загальною площею 8,3 кв.м.), літ «а6» (приміщення № ІІІ площею 40, кв.м.) сараї літ. «Д», літ. «М» та гараж літ. «Н», самочинно переобладнано приміщення № 1-1 площею 10,4 кв.м. зі службового в житлове. Вартість самочинно збудованого нерухомого майна складає 31 988 грн. Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Інформація про наявність у спадкодавця чи позивача дозвільних документів на право виконання будівельних робіт з будівництва об`єкту та вводу його в експлуатацію у встановленому законодавством порядку в матеріалах справи відсутня. Враховуючи те, що у спадкодавця не виникло права власності на спірне нерухоме майно, перехід цього права до спадкоємця в порядку спадкування відповідно до вимог чинного законодавства не є можливим.

ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції не оскаржила, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт перший частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до статтей 1220, 1222 ЦК України право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто у строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частини перша та друга статті 1269, частина перша статті 1270 ЦПК України).

Частиною третьою статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_5 перебувала у шлюбі з ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла.

Згідно з копією будинкової книги житлового будинку АДРЕСА_9 на час смерті ОСОБА_5 в належній їй частині будинку був зареєстрований та постійно мешкав її чоловік ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Шебекіно Бєлгородської області Російської Федерації.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Статтею 376 ЦК України закріплено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил . Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

В пункті шостому постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справі від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» роз`яснено, що право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Згідно з частиною другою статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва (частина третя статті 331 ЦК України).

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті сьомому постанови пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК України), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі його будівництва.

Отже, у разі недотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна. При цьому, право власності на об`єкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що видані на ім`я спадкодавця або спадкоємця, та актів введення будівлі в експлуатацію, якщо їх наявність необхідна відповідно до вимог законодавства, чинного на час завершення будівництва.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_5 на праві власності на підставі Договору купівлі продажу від 26 липня 1968 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Харківської державної нотаріальної контори Д`яченко О.Л. за реєстровим № 2-3170, належали 38/100 частин житлового будинку АДРЕСА_10 (кімнати № 1-3, 1-4, 1-5, кухня № 1-2, коридор № 1-1, крильцо літ. «а2», сарай літ. «Г», вбиральня літ. «В»).

Згідно з листом КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 31 серпня 2018 року № 1043896 ОСОБА_1 було повідомлено, що обстеженням на 21 вересня 2006 року встановлено, що по в`їзду Остапа АДРЕСА_9 самочинно побудовані прибудови літ. «а3» (приміщення № 1-6 площею 8,2 кв.м., літ. «а4» (приміщення № ІІ, 1-2 загальною площею 8,3 кв.м.), літ «а6» (приміщення № ІІІ площею 40, кв.м.) сараї літ. «Д», літ. «М» та гараж літ. «Н», самочинно переобладнано приміщення № 1-1 площею 10,4 кв.м. зі службового в житлове.

Тобто, самочинні будівництва за вказаною адресою були встановлені станом на дату обстеження 21 вересня 2006 року.

Відповідно до довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕНТАРБЮРО» від 05 вересня 2018 року № 1263/1 виданої ОСОБА_1 05 вересня 2018 року після обстеження на місці та проведення комплексу робіт встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_11 , відповідає характеристикам: літ. «А-1» житловий будинок з прибудовами загальною площею 133,4 кв.м, житловою 84.5 кв.м. Побудовані (переобладнані/реконструйовані) самочинно будівлі відсутні. Фактична площа земельної ділянки складає 604 кв.м. При поточній інвентаризації змінилася житлова площа з 74,1 кв.м. на 84,5 кв.м. у зв`язку з уточненням лінійних розмірів та призначення приміщення.

В технічному паспорті на спірний будинок, виготовленому 05 вересня 2018 року Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНВЕНТАРБЮРО», оригінал якого оглянутий судом, відсутні дані щодо наявності самовільних будівель.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання права власності на 38/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_2 84,5 кв АДРЕСА_12 загальною площею 133,4 АДРЕСА_3 .

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка, та спростовуються матеріалами справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки позов задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Рішення суду першої інстанції в частині встановлення факту проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини не оскаржено, а тому судом апеляційної інстанції в цій частині не переглядалось.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 18 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 18 липня 2019 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова