П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2019 року місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах Прокопчук Л.М. (суддя-доповідач),Самчишиної Н.В., Царюк Л.М., із секретарем судового засідання Біляєвою В.М., без участі учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 вересня 2019 року про відмову в забезпеченні позову, постановлену в приміщенні того ж суду у складі судді Щербини С.В., по справі № 487/6701/18, провадження № 22-ц/812/1771/19, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у спільній сумісній власності,

В С Т А Н О В И В :

30 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про припинення права власності на ј частку у квартирі АДРЕСА_1 , що перебуває у спільній сумісній власності, із виплатою грошової компенсації у розмірі 50730,00 грн. та визнання права власності на ј частку у вказаній квартирі.

30 серпня 2019 року позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом накладання арешту та заборони відчуження спірної квартири та заборони іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири до вирішення справи по суті на набрання рішення законної сили, також накласти арешт та заборону відчуження спірної квартири, що належить ОСОБА_2 та заборони іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири до вирішення справи по суті та набрання рішення законної сили. Свої вимоги мотивував наступним. Спірна квартира може бути відчужена відповідачем, який є співвласником спірної квартири, третім особам, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки на теперішній час співвласник ОСОБА_3 , звернулась до суду з позовом про визначення часток у спірній квартирі та у разі задоволення позову ОСОБА_3 і ОСОБА_2 зможуть розпорядитися своїми частками у спільній сумісній власності без його згоди, збільшувати або зменшувати розмір своїх часток (а.с. 157).

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 вересня 2019 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що відповідач та третя особа є співвласниками квартири і забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач, порушить їх право власності на мирне володіння майном. Крім того, суд зазначив, що позивач не довів суду і не надав переконливі докази, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову (а.с. 173).

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 зазначає, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд не звернув уваги на те, що наявність позовної заяви ОСОБА_3 про визначення часток у праві спільної сумісної власності підтверджує те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 своїми діями мають намір розпорядитися своїми частками (відчужити або збільшити розмір своїх часток) для того, щоб позивач був позбавлений права на припинення права власності у спільній частковій власності ОСОБА_2 (а.с. 175-184).

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не з`явились.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів прийшла до такого.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Судом встановлено, що у провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у спільній сумісній власності,

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач та третя особа є співвласниками квартири і забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач, порушить їх право власності на мирне володіння майном. Крім того, суд зазначив, що позивач не довів суду і не надав переконливі докази, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову (а.с. 173).

З вказаними висновками суду першої інстанції слід погодитись, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Пунктами 1, 2 частини першої статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В пункті 4 постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 р. Пленум ВСУ роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального та процесуального права.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відмовляючи в накладанні арешту, суд першої інстанції, виходив із того, що заявник не довів намірів відповідача відчужити спірне майно або чинити перешкоди у виконанні рішення суду. Посилання в заяві про можливість відчуження спірної квартири на користь третіх осіб без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для її задоволення. Такий висновок суду є правильним, та відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій в постанові від 21.08.2019 року № 761/39201/18|61-9850св19).

З огляду на викладене, відповідно до статті 375 ЦПК України ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Прокопчук

Судді Н.В. Самчишина

Л.М. Царюк

Повний текст судового рішення складено 07 листопада 2019 року