ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/373/19 Справа № 215/1303/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Мельник Ю.П. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач- Товариство з обмеженою відповідальністю «Скаді РК»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 23 листопада 2016 року, яке ухвалено суддею Мельником Ю.П. у місті Кривому Розі, (відомості про складення повного тексту відсутні),-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Скаді РК» про стягнення невиплаченої заробітної плати та видачу трудової книжки.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 02.02.2015р. він подав заяву і приступив до роботи торговим представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Скаді РК" ( на далі ТОВ "Скаді РК").

Під час виконання ним своїх посадових обов`язків він завжди суворо дотримувався вимог трудового законодавства, посадової інструкції, сумлінно виконував вказівки керівництва. Наказ про прийняття його торговим представником йому для ознайомлення не надали, але з 02.02.2015 він уже працював.

У зв`язку з важким фінансовим положенням він подав заяву про звільнення, в якій просив уволити з 03.03.2015р., надати йому трудову книжку, накази про прийом та звільнення, довідку про заробіток і для центру занятості та перерахувати заробітну плату, однак його вимоги не виконані.

Просив зобов`язати ТОВ "Скаді РК" видати йому трудову книжку і визнати його таким, який був звільнений з моменту отримання ним трудової книжки і довідки про заробіток для центру зайнятості належної форми.

Стягнути з ТОВ "Скаді РК" на його користь заборгованість з заробітної плати з урахуванням компенсації та індексації та допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але більше ніж за один місяць.

Стягнути з відповідача судові витрати.

Витребувати від ТОВ "Скаді РК» копії наказів про прийом та звільнення, довідку про заробіток і для центру занятості та довідку про виплати та нарахування заробітної плат, розміри і підстави відрахувань та про суму заробітної плати, що належить до виплати з 02.02.2015р. по 03.03.2015р. належно оформлену

Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 листопада 2016 року в позовних вимогах ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Скаді РК» про стягнення невиплаченої заробітної плати та видачу трудової книжки, відмовлено.

Судові витрати компенсувано за рахунок держави.

Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі задовольнити його позовні вимоги.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач вказує на те, що суд однобічно розглянув справу, порушивши його право на судовий захист, не застосував закон, який повинен був застосувати, а саме статті: 3,6,8,22,32,34,43,62 Конституції України, Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів, №9 від 01.11.1996 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя, статті 7,22,39 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», Конвенції МОП №158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» 1982, статті 3,22,24,25,30,31,34 ЗУ «Про оплату праці», статті 24,49,83,95,,110, 115, 232, 233, 237-1, 238 КЗпП України, статті 23,216,1167 ЦК України, ряд статей ЦПК України, положення законів України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», «Про індексацію грошових доходів населення», Закон України «Про звернення громадян» та Закон України «Про інформацію» та не зазначив причини неврахуванн7я цих законів із посиланням на докази, що є підставою для скасування судового рішення. Норми ст..ст.47,116 КЗпП України, статей 10,27,31,81,88, 212-215 ЦПК України суд розтлумачив на свій розсуд, що істотно вплинуло на висновки суду.

Скаржник вважає, що суд захищає бездіяльність та протиправність дій відповідача та не надає йому можливості реалізувати конституційні права на своєчасне одержання винагороди за працю відповідно до ст.43 Конституції України. Позивач вважає, що суд належним чином не оцінив достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності і результати оцінки доказів не відобразив у судовому рішенні, не навів мотивів їх прийняття чи відмови у їх прийнятті, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають обставинам справи.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на ТОВ «Скаді РК» на посаду торгівельного представника на підставі заяви від 02.02.2015 року, про що видано наказ № 02/02-к від 02.02.2015 року, що підтверджено доданими відповідачем доказами копією заяви та наказу (а.с.13,14).

Отже, позивач ОСОБА_1 дійсно перебував у трудових відносинах з відповідачемТОВ «Скаді РК», що не заперечувалось сторонами.

25.02.2015 року ОСОБА_1 власноручно написана заява про звільнення з роботи за згодою сторін, в якій просив провести повний розрахунок при звільненні та видати трудову книжку (а.с.15).

В день звільнення, а саме 03.03.2015 року позивач ОСОБА_1 у, відмовився знайомитися з наказом про звільнення за згодою сторін та відмовився отримувати всі належні йому платежі й трудову книжку, що підтверджено актом про відмову працівника отримувати кінцевий розрахунок і трудову книжку від 03.03.2015 року, складеного відповідачем ТОВ «Скаді РК» (16-17).

Відповідач, враховуючи той факт, що ОСОБА_1 відмовився отримувати трудову книжку в день звільнення надіслав на поштову адресу позивача лист з проханням з`явитися до бухгалтерії підприємства за трудовою книжкою, однак ОСОБА_1 не являвся за отриманням трудової книжки (а.с.18-19).

Повторно, 20.04.2015 року підприємством відповідача на адресу позивача направлено лист про необхідність з`явитися до бухгалтерії ТОВ «Скаді РК» за отриманням трудової книжки (а.с.21-22).

При цьому жодного письмового листа про направлення трудової книжки поштою ОСОБА_1 на адресу ТОВ «Скаді РК» не надсилав, що унеможливило надіслання даного документа засобами поштового зв`язку, як того вимагає п. 4.2 Інструкції № 58.

При звільненні, позивачу було нараховано ОСОБА_1 заробітну плату за фактично відпрацьований час, однак останній відмовився отримувати її в день звільнення, що підтверджено актом про відмову працівника отримувати кінцевий розрахунок і трудову книжку від 03.03.2015 року (а.с.16-17).

06.03.2015 року ОСОБА_1 з`являвся на території підприємства, однак від отримання належних йому платежів і трудової книжки знову відмовився, у зв`язку із чим, повторно відповідачем було складено акт від 06.03.2015 року (ас.20).

Прибутковий касовий ордер №11 на суму 260.97 грн. (кінцевий розрахунок при звільненні) і прибутковий касовий ордер №12 на суму 754, 99 грн. (зарплата за другу половину лютого 2015 року) підтверджують отримання банком грошових коштів для виплати позивачу (а.с.45-46), однак через відмову позивача отримати нараховані йому платежі в день звільнення 03.03.2015,. гроші були депоновані на банківський рахунок, що підтверджено квитанцією про депонування грошових коштів на загальну суму 1 015,96 грн. (а.с.47).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , дослідивши надані сторонами докази, виходив з того, що позивачем не доведена вина відповідача у невиплаті заробітної плати та невидачі трудової книжки, доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та спростовані наданими відповідачем доказами.

Колегія суддів повністю погоджується із висновками суду першої інстанції, викладеними у судовому рішенні та не може погодитись із доводами апеляції позивача, виходячи з наступних підстав.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року за № 2147-VІІІ, яким викладено в нових редакціях тексти, зокрема, Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення суду ухвалене судом на час дії Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 18.03.2004 року, законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення перевіряється відповідно до положень такого кодексу.

Відповідно до статті 213 ЦПК України (в редакції 2004 року) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, що відповідає нормам статті 263 ЦПК України в редакції 2017 року.

За положеннями статті 60 ЦПК України (в редакції 2004 року) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України (в редакції 2004 року).

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦПК України 2017 року).

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України (в редакції 2004 року). суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.13 ЦПК України 2017 року).

У відповідності до ч.3 ст.10 ЦПК України (в редакції 2004 року) кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 12 ЦПК України 2017 року).

Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України (в редакції 2004 року) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України 2017 року).

Суд першої інстанції дотримався наведених вище норм закону, у зв`язку з чим рішення суду є законним і належним чином обґрунтованим.

Позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав, оскільки він вважає, дії відповідача у невидачі йому в день звільнення трудової книжки та розрахунку незаконними.

Відповідно до чч. 1,2 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до положень розділу 4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 (далі за текстом - Інструкція № 58), трудова книжка має видаватися працівникові, який звільняється, виключно в день звільнення і особисто. У той же час діючим законодавством не передбачено права працівника, який звільняється з роботи, відмовитися від отримання трудової книжки в день звільнення, а також не передбачено алгоритму дій керівництва у випадку відмови працівника від отримання трудової книжки.

Судом було перевірено та встановлено, що позивач ОСОБА_1 був відповідачем ознайомлений як з наказом про прийняття на роботу так і з наказом про звільнення, що підтверджено підписами самого позивача та складеними актами про відмову як від підпису, так і від отримання трудової книжки та розрахунку по заробітній платі (а.с.13,14,15,16,17).

Суд також встановив, що після відмови позивача отримувати трудову книжку та розрахунок, підприємство відповідача двічі направляло на адресу його мешкання листи про необхідність з`явитися для їх отримання, що позивачем не було зроблено, як і не було ним заявлено бажання отримати іншим способом ( а.с.18-22).

Під час судового розгляду на підставі досліджених доказів, наданих сторонами було встановлено, що факт не видачі трудової книжки у день, звільнення та не проведення в цей день повного розрахунку з позивачем не був наслідком порушення відповідачем ТОВ «Скаді РК» вимог ст.ст.47, 116 КЗпП України, а був наслідком бездіяльності саме позивача, яка проявилася у небажанні останнього отримувати належні йому виплати і трудову книжку саме в день звільнення, доказів зворотньому, ОСОБА_1 не надано.

Доводи позивача викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, вони фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з`ясував права та обов`язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін, їх заперечення та надавши їм відповідну правову оцінку, ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями сторін.

Оскільки рішення суду постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволенню, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 12 листопада 2019 року.

Головуючий:

Судді: