Справа № 640/5366/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2019 року

Київський районний суд м.Харкова у складі головуючого

судді Чередник В.Є.,

за участю секретаря судового засідання Поліщук А.О.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Халабурдіна С.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 640/5366/19 за позовною заявою ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) до Державної установи «Інститут медичної радіології ім..С.П.Григор`єва Національної академії медичних наук України» (61024 м.Харків вул..Пушкінська б.82) про визнання незаконними рішення та наказів про накладення дисциплінарних стягнень та поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ

13.03.2019 р. до Київського районного суду м.Харкова надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить визнати незаконним рішення Комісії з трудових спорів державної установи ««Інститут медичної радіології ім..С.П.Григор`єва Національної академії медичних наук України», оформлене протоколом від 01.03.2019 р.; визнати незаконним наказ №14 від 11.01.2019 р. ДУ ««Інститут медичної радіології ім..С.П.Григор`єва Національної академії медичних наук України» про накладення на позивача дисциплінарного стягнення - догани; визнати незаконним Наказ №71 від 05.03.2019 р. ДУ ««Інститут медичної радіології ім..С.П.Григор`єва Національної академії медичних наук України» про застосування дисциплінарного стягнення (звільнення); поновити ОСОБА_3 на посаді лікаря-анестезіолога відділення анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії ДУ ««Інститут медичної радіології ім..С.П.Григор`єва Національної академії медичних наук України» з 05.03.2019 р.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 19.03.2019 р. позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

25.03.2019 р. на виконання вказаної ухвали, позивач подав до суду квитанці про сплату судового збору.

Ухвалою суду від 29.03.2019 р. відкрито спрощене позовне провадження та призначене судове засідання з повідомленням (викликом) сторін.

08.04.2019 р. до суд позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог в порядку ст. 49 ЦПК України, в якій раніше заявлені позовні вимоги доповнені наступною вимогою : визнати незаконним наказ №69 від 01.03.2019 р. Державної установи ««Інститут медичної радіології ім. С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України» про накладення на нього дисциплінарного стягнення -догани.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що наказ про оголошення догани не містить посилання на конкретну норму відповідного документу, що створює вірогідність того, що позивач був притягнутий до відповідальності за те, що взагалі не належить до його трудових обов`язків; вказує, що порушення трудової дисципліни він не допускав, а сама процедура притягнення до дисциплінарної відповідальності відбулась із грубим порушенням чинного законодавства.

Також позивач вказує, що у нього не відбиралися письмові пояснення відносно обставин, які стали підставою для звільнення, що суперечить ст. 149 КЗпП України.

25.04.2019 р. від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в яких відповідач заперечує проти задоволення позову у повному обсязі, в обґрунтування чого зазначає, що, відносно поведінки позивача неодноразово надходили скарги родичів пацієнтів та доповідні записки медичного персоналу. Як вбачається із скарг родичів пацієнтів, позивач непрофесійно поводив себе по відношенню до пацієнтів та їх родичів, зокрема:

на прохання доньки одного із пацієнтів допомогти присадити хворого батька, позивач категорично відмовився, оскільки жодних розпоряджень керівництва з приводу цього він не має, на прохання організувати заміну постільної білизни Позивач, також, надав відмову, крім того, позивач, без будь-яких на те підстав, наказав донці хворого покинути відділення (скарга ОСОБА_4 ).

Позивач, не будучи лікуючим лікарем однієї із пацієнток, постійно втручався в її лікувальний процес, зокрема, повідомив їй діагноз та метод лікування, хоча не мав права цього робити, сказавши, що єдиним варіантом врятувати її життя є пересадка кісткового мозку від її доньки. У зв`язку із зазначеним, у пацієнтки почалася істерика, і, крім того, пацієнтка заявила, що не хоче більше жити (скарга ОСОБА_5 ).

Із доповідних записок медичного персоналу вбачається, зокрема, наступне:

на одному із чергувань, позивача як чергового реаніматолога було викликано до пацієнтки, у якої різко погіршилося самопочуття, на що позивач негативно відреагував, непрофесійно себе поводив, голосно та нецензурно висловлював своє незадоволення, що його потурбували. Крім того, позивачем були принесені 3 шприца із невідомими ліками, на запитання однієї із медичних сестер, що за ліки будуть введенні пацієнтці, Позивач відповів: «це неважливо». Стан пацієнтки погіршувався, однак, Позивач запропонував не заважати, а дати спокійно пацієнтці померти. Забрати пацієнтку до реанімації Позивач погодився лише після дзвінка завідуючому відділення.

Також відповідач зазначає, що було у повному обсязі дотримано процедуру звільнення, а вчинені позивачем порушення трудової дисципліни підтверджуються належними доказами.

14.05.2019 р. позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що, на його думку, відповідач не спростував заявлене в позовній заяві, доводи відповідача не спростовують доводів та доказів позивача, надані позивачем акти про відмову позивача від письмових пояснень від 11.01.2019 та від 01.03.2019 є нічим не передбаченими та нікчемними документами, які містять хибні та недостовірні висновки.

20.05.2019 р. представником відповідача подані заперечення на відповідь на відзив, в яких він посилається на те, що позивачем не надано доказів та не наведено обставин, які б свідчили про незаконність звільнення позивача.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на підстави, вказані в позові та відповіді на відзив.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, які вказані у відзиві на позов та запереченнях.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

25.09.2015 р. ОСОБА_3 наказом № 147-к призначено на посаду лікаря-анестезіолога відділення анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії Державної установи «Інститут медичної радіології ім. С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України».

Як вбачається з протоколу засідання медичної комісії від 26.12.2018, до відділення поступила ОСОБА_6 , з діагнозом: Неходжкинська лімфома, ІV-АЕ стадія, з ураженням шлунку. Стан після гастректомії, двох циклів хіміотерапії, гематологічна токсичність 3-4 ступеню. 11 грудня 2018 року о 00:30 у зв`язку з різким погіршенням стану пацієнтки були викликані черговий лікар ОСОБА_7 та черговий лікар відділення реанімації та інтенсивної терапії ОСОБА_3 . Останній висловлював обурення, із застосуванням нецензурної форми, викликом до пацієнтки в нічний час. Лікарем ОСОБА_3 були принесені три шприці з невідомими препаратами для введення іх пацієнтці.

При цьому, з доповідної записки медичної сестри ОСОБА_8 вбачається, що лікар ОСОБА_3 у відповідь на погіршення стану пацієнтки запропонував «не заважати, а дати їй померти спокійно».

Викладене в протоколі засідання медичної комісії від 26.12.2018 підтверджується дослідженими у судовому засіданні службовими записками медичної сестри ОСОБА_9 , медичної сестри ОСОБА_8 .

Крім того, 28 грудня 2018 року на адресу директора ДУ «Інститут медичної радіології ім. С.П. Григор`єва» надійшла скарга ОСОБА_4 про те, що вона, виконуючи настанову професора ОСОБА_10 , звернулася з проханням до лікаря ОСОБА_3 з її допомогою присадити її батька отримала категоричну відмову. На проханні змінити білизну, розмотати бінти також отримала відмову позивача. Також у скарзі зазначила про те, що лікар ОСОБА_3 наказав їй покинути відділення, де лежав її батько.

В процесі розгляду вказаної скарги відповідачем отримані та досліджені службові записки старшої медичної сестри ОСОБА_11 , в.о. завідувача відділенням анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії ОСОБА_12 , висновок провідного юрисконсульта Скомороха .

Також позивачем надані пояснення з приводу скарги ОСОБА_4 , так в службовій записці від 11.01.2019 ОСОБА_3 визнав, що зробив пропозицію ОСОБА_4 покинути палату, у зв`язку з тим, що через п`ять хвилин мали початися процедури та перев`язки. При цьому, у службовій записці позивач вказав на розмову у підвищених тонах з боку скаржниці.

Згідно з п. 2 Порядку допуску відвідувачів до пацієнтів, які перебувають на стаціонарному лікуванні у відділенні інтенсивної терапії, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 15.06.2016 № 592 Заклад охорони здоров`я зобов`язаний:

забезпечити пацієнтам, які перебувають на лікуванні у ВІТ, право на допуск до них відвідувачів 24 години на добу в будь-який день тижня згідно з правилами, визначеними цим Порядком;

інформувати пацієнтів і відвідувачів про правила відвідування пацієнтів, встановлені цим Порядком, а також про інші вимоги, дотримання яких є необхідним для забезпечення безпеки та інтересів пацієнтів.

Пунктом 4 вказаного Порядку встановлено, що одному з відвідувачів дозволяється перебувати біля ліжка пацієнта у ВІТ без часових обмежень.

У відповідності до пункту 10 цього ж Порядку при необхідності проведення у палаті невідкладних дій медичного характеру медичні працівники можуть попросити відвідувачів тимчасово залишити палату ВІТ. Така вимога медичного працівника є обов`язковою до виконання. Після завершення відповідних дій відвідувачів повідомляють про можливість повернення в палату.

При цьому суд вважає за необхідне зауважити, що ані в службовій записці, ані в позовній заяві та інших документах позивач не зазначає які саме невідкладні дії медичного характеру у нього була потреба проводити.

Стосовно посилань позивача на відсутність обов`язку проводити постільної білизни та надання допомоги родичам присадити хворого, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ст. 4 ЗУ «Основи законодавства України про охорону здоров`я» основними принципами охорони здоров`я в Україні є, зокрема: гуманістична спрямованість, забезпечення пріоритету загальнолюдських цінностей над класовими, національними, груповими або індивідуальними інтересами, підвищений медико-соціальний захист найбільш вразливих верств населення.

Ст. 78 Закону передбачено, що медичні і фармацевтичні працівники зобов`язані, зокрема: г) дотримувати вимог професійної етики і деонтології, зберігати лікарську таємницю.

Відповідно до п. 2.2 р. 2 Етичного кодексу лікаря України лікар виконує свої обов`язки з повагою до життя, гідності і особистості кожного пацієнта на основі морально-етичних принципів суспільства, виходячи з Клятви лікаря України та цього Кодексу.

Згідно із Клятвою лікаря, затвердженою Указом Президента України від 15 червня 1992 року N 349, лікар дає клятву незмінно керуватися у своїх діях і помислах принципами загальнолюдської моралі, бути безкорисливим і чуйним до хворих, визнавати свої помилки, гідно продовжувати благородні традиції світової медицини.

За п. 3.3 Етичного кодексу лікаря України дії лікаря повинні бути спрямовані на досягнення максимальної користі для життя і здоров`я пацієнта, його соціального захисту. Лікар зобов`язаний приділяти пацієнту достатньо часу і уваги, необхідних для встановлення правильного діагнозу, виконання повного обсягу допомоги, обґрунтування приписів і рекомендацій щодо подальшого лікування, надання їх хворому у детальному і зрозумілому для нього вигляді.

За п. 1.6. Посадової інструкції № 440 від 03.04.2015 р. лікаря анестезіолога відділення анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії у своїй роботі лікар керується положенням про відділення реанімації й інтенсивної терапії, правилами внутрішнього трудового розпорядку відділення, дійсною посадовою інструкцією, наказами директора ІМР, чинним законодавством України про охорону здоров`я та нормативно-правовими актами, що визначають діяльність органів управління та закладів охорони здоров`я.

Отже, як вбачається із аналізу зазначених положень, до професійних обов`язків лікаря належить дотримання професійної етики та клятви лікаря, що включає в себе, зокрема дбайливе ставлення до пацієнтів.

З огляду на викладене, суд погоджується з твердженням представника відповідача про те, що ігнорування прохання родича пацієнта про допомогу при зміні положення тіла людини, яка внаслідок стану здоров`я не може самостійно присісти є порушенням обов`язків лікаря в медичних установах України.

При цьому, суд зауважує, що з матеріалів справи вбачається, що відповідач не робив висновків про те, що заміна постільної білизни входить до посадових обов`язків позивача. Як вбачається з відзиву та заперечень, поданих представником відповідача, останній вказував, що ігнорування прохання про заміну білизни, ненадання доручень молодшому медичному персоналу з цього питання не відповідає вимогам, які пред`являються до поведінки лікаря.

Наявний в матеріалах справи акт від 11 січня 2019 року свідчить про відмову позивача від надання пояснень.

На підставі викладеного, наказом в.о. директора ДУ «Інститут медичної радіології ім. С.П. Григор`єва Національної академії наук України» від 11 січня 2019 року оголошено догану лікарю відділення реанімації та інтенсивної терапії ОСОБА_3 за систематичні порушення трудової дисципліни 11 грудня 2018 року та 27 грудня 2018 року.

З огляду на викладене, судом не встановлено порушень, які були б підставою для задоволення позову в частині позову про визнання незаконним наказу від 01.03.2019 про оголошення позивачу догани.

Також як вбачається з матеріалів справи, наказом в.о. директора ДУ «Інститут медичної радіології ім. С.П. Григор`єва Національної академії наук України» від 01 березня 2019 року, на підставі протоколу Комітету з біоетики та деонтології від 01.03.2019, висновку провідного юрисконсульта Скоморох П . Ю . від 01.03.2019 за систематичне невиконання обов`язків, покладених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку оголошено догану лікарю-анестезіологу ОСОБА_3 .

Порушення, що мало місце 20.02.2019 р., підтверджується наступними доказами: скаргою ОСОБА_5 від 20.02.2019 року, доповідною Позивача від 20.02.2019 року, поясненнями медичної сестри відділення анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії ОСОБА_5 від 20.02.2019 року, службовою запискою медичної сестри відділення анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії ОСОБА_15 від 21.02.2019 року, службовою запискою молодшої медичної сестри відділення анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії ОСОБА_16 від 21.02.2019 року, службовою запискою завідувача відділення анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії ОСОБА_17 від 01.03.2019 року, службовою запискою провідного юрисконсульта Скомороха П.Ю. від 24.02.2019 року про необхідність дослідження питань, порушених у скарзі, уповноваженим органом Відповідача.

Жодних доказів відсутності вказаного порушення позивачем до суду не надано.

Також судом встановлено, що наказом від 05.03.2019 р. ОСОБА_3 було звільнено з посади лікаря-анестезіолога відділення анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач, не будучи лікуючим лікарем ОСОБА_19 втрутився в її лікувальний процес, зокрема, повідомив їй діагноз та метод лікування, хоча не мав права цього робити, сказавши, що єдиним варіантом врятувати її життя є пересадка кісткового мозку від її дочки. У зв`язку із зазначеним, у пацієнтки почалася істерика, і, крім того, пацієнтка заявила, що не хоче більше жити.

Порушення, що мало місце 04.02.2019 р., підтверджується наступними доказами: скаргою медичної сестри відділення анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії ОСОБА_5 від 07.02.2019 року, запискою лікаря-анестезіолога відділення анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії ОСОБА_12 від 07.02.2019 року, поясненням ОСОБА_5 від 15.02.2019 року, службовою запискою провідного юрисконсульта Скомороха П. Ю. від 14.02.2019 року про необхідність дослідження питань порушених у скарзі уповноваженим органом Відповідача, Протоколом № 3 засідання Комітету з біоетики та деонтології від 15.02.2019 року, де визначено повний перелік норм, які порушені ОСОБА_3 , службовою запискою лікаря-гематолога ОСОБА_21 , актом про відмову від дачі письмових пояснень від 01.03.2019 року, висновком провідного юрисконсульта Скомороха П . Ю . від 04.03.2019 року.

Відповідно до пункту «г» ст. 78 ЗУ «Про Основи законодавства України про охорону здоров`я» серед обов`язків медичного працівника визначено дотримувати вимог професійної етики і деонтології, зберігати лікарську таємницю.

Згідно з п. п. 3.6, 3.7. Етичного кодексу лікаря України лікар повинен поважати честь і гідність пацієнта, його право на невтручання в особисте життя, ставитися до нього доброзичливо, з розумінням сприймати занепокоєння рідних і близьких станом хворого. Кожен пацієнт має право на зберігання особистої таємниці. Лікар, як й інші особи, які беруть участь у наданні медичної допомоги, зобов`язаний зберігати лікарську таємницю навіть після смерті пацієнта, як і факт звернення за медичною допомогою, за відсутності іншого розпорядження хворого, або якщо це захворювання не загрожує його близьким і суспільству. Таємниця поширюється на всю інформацію, отриману в процесі лікування хворого (у т.ч. діагноз, методи лікування, прогноз тощо). Інформація може бути прихована від пацієнта в тих випадках, якщо є вагомі підстави вважати, що вона може завдати йому серйозної шкоди.

Таким чином, як вбачається із аналізу зазначених норм, розголошення лікарської таємниці є порушенням професійних обов`язків лікаря. У зв`язку з цим, суд не погоджується з доводами позивача, що розголошення лікарської таємниці має підтверджуватися вироком суду.

На підставі викладеного суд погоджується, з доводами відповідача, що вказані висновки стосуються і тверджень позивача стосовно іншої скарги ОСОБА_22 , оскільки в даному випадку відповідачем було встановлено лише факт порушення позивачем свої професійних обов`язків, а саме: порушення вимог професійної етики, відповідно яких лікар зобов`язаний з повагою і доброзичливістю ставитися до колег. Лікарі зобов`язані з повагою ставитися до іншого медичного і допоміжного персоналу, постійно забезпечувати підвищення його кваліфікації (п.п. 4.2, 4.6 Етичного кодексу лікаря України).

Також суд не може погодитися з твердженням позивача про повторне притягнення його до відповідальності за одне й те саме порушення, оскільки догани та подальше звільнення позивача застосовані за різні дисциплінарні проступки, допущені позивачем, що детально встановлено судом.

Стосовно твердження позивача про те, що його не ознайомлено з його трудовими обов`язками, порушення яких стало підставою для застосування дисциплінарних стягнень, не відповідає дійсності, оскільки його було ознайомлено з усіма документами, що регламентують його посадові обов`язки, зокрема посадовою інструкцією № 440 від 03.04.2015 року лікаря анестезіолога відділення анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії, Правилами внутрішнього трудового розпорядку ДУ «ІМР НАМН України» затвердженими зборами трудового колективу ДУ «ІМР НАМН України» 06.07.2012 року, що підтверджується підписом позивача у контрольному листі з охорони праці від 23.09.2015 року, зокрема у п. 1.2. зазначено, що ОСОБА_3 ознайомлений з посадовою інструкцією, правилами внутрішнього трудового розпорядку і колективним договором.

Також суд критично ставиться до тверджень позивача про здійснене дисциплінарне переслідування позивача, оскільки матеріали справи свідчать про наявність в діях ОСОБА_3 дисциплінарних проступків, які підтверджуються різними письмовими доказами осіб, не пов`язаних між собою відносинами підпорядкування.

Згідно з п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем дотримано вимоги ст. 40 КЗпП України, перед застосуванням дисциплінарного стягнення враховано попередню роботу позивача, взято до уваги характеристику ОСОБА_23 , який характеризувався як конфліктна людина, яка невідповідально ставиться до своїх службових обов`язків. Також на звільнення надано згоду профспілкового комітету, про що свідчить протокол № 40 від 4 березня 2019 року.

Також не заслуговують на увагу посилання позивача про порушення відповідачем вимог ст. 149 КЗпП України.

Так, в матеріалах справи наявні акти про відмову від дачі письмових пояснень, які не спростовані іншими доказами.

Крім того, суд вважає за доцільне зазначити, що Верховним судом України викладено правову позицію у постанові від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-2801цс15, за якої невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

Таку ж правову позицію наведено Верховним судом у постановах від 13 травня 2019 року у справі № 553/1875/16-ц, від 20 лютого 2019 року у справі № 757/32525/14-ц, від 25 березня 2019 року у справі № 761/20477/17, від 11 березня 2019 року у справі № 530/273/17.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Таким чином, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, недоведеними, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.40 КЗпП України, ст.5, 10, 12, 13, 77-81, 89, 106, 110, 141, 206, 259, 263-265 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Державної установи «Інститут медичної радіології ім..С.П.Григор`єва Національної академії медичних наук України» про визнання незаконними рішення та наказів про накладення дисциплінарних стягнень та поновлення на роботі - відмомити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або

складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud2018.

Позивач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 )

Відповідач: Державна установа «Інститут медичної радіології ім..С.П.Григор`єва Національної академії медичних наук України» (61024 м.Харків вул..Пушкінська б.82)

Повне судове рішення складено 07.08.2019 р.

Суддя В.Є. Чередник