КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 серпня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Суханової Є.М., Таргоній Д.О.,

при секретарі Тимошевській С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 18 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенка Ігоря Миколайовича, третя особа: ОСОБА_2 , про скасування рішення реєстратора, -

в с т а н о в и в :

У червні 2019 року до Шевченківського районного суду м.Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанк», Державного реєстратора КП «Реєстраційне бюро» Тарасенка І.М., третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_2 , про скасування рішення реєстратора.

Крім того, 14.06.2019 року позивач звернувся до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просив суд в порядку забезпечення позову накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності АТ «Укрсоцбанк», заборонити ПАТ «Укрсоцбанк», його представникам та/або третім особам, що діють від їх імені, здійснювати перешкоди у доступі до квартири АДРЕСА_1 та користуванні ним ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 , до ухвалення рішення у даній справі.

Заяву обґрунтовував тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 18 червня 2019 року у задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити і накласти арешт на квартиру та заборонити ПАТ «Укрсоцбанк», його представникам та/або третім особам, що діють від їх імені, здійснювати перешкоди у доступі до квартири до ухвалення рішення у справі.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позовні вимоги про скасування рішення реєстратора та вимоги про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та заборону вчинення дій не є співмірними та відсутні обставини, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Проте, такі висновки не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями ч.1 ст.150 ЦПК України.

За вимогами ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Згідно роз`яснень, які містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства про розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Колегія суддів вважає, що дослідивши зміст заяви про забезпечення позову, зміст позовної заяви та матеріали цивільної справи, суд першої інстанції дійшов поспішного висновку про те, що заявлені позовні вимоги про скасування рішення реєстратора та вимоги про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та заборону вчинення дій не є співмірними.

Також суд помилково вважав, що у даному випадку відсутні обставини, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Так, вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Суд першої інстанції в порушення зазначених норм, не обґрунтував жодну обставину, зазначену позивачем, та не надав оцінку жодному доказу, долученому до матеріалів справи.

Позовна заява, подана заявником, стосується скасування рішення про реєстрацію права власності за банком є співмірною вимогам даної заяви про вжиття заходів забезпечення, оскільки здійснення подальшого відчуження майна призведе до зміни сторін та обрання способу захисту, що не тільки утруднить виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а фактично призведе до позбавлення права користування приміщенням та необхідності витребування майна з чужого незаконного володіння, що як наслідок призведе до збільшення судового збору, зміни процесуального статусу сторін тощо та інших додаткових витрат.

Також у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить під сумніви дії державного реєстратора ОСОБА_3 .

Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється і на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально - правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Отже, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Обраний позивачем вид забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій, спрямованих на запобігання відчуженню нерухомого майна, яке є предметом спору, та не порушення прав зареєстрованих у даній квартирі осіб, які не можуть бути виселені без рішення суду, мають тимчасовий характер та не порушують права та інтереси відповідача.

Суд першої інстанції належним чином не дослідив та не звернув уваги на наявність у АТ «Укрсоцбанк» об`єктивної можливості реалізувати квартиру, яка є єдиним місцем проживання позивача та його сім`ї, і законність переходу права власності на яку є предметом судового розгляду в даній справі.

Зазначена квартира є єдиним житлом позивача з третьою особою і вони в ній зареєстровані, а ПАТ «Укрсоцбанк», як стверджує апелянт, здійснив дії, спрямовані на незаконний перехід до нього права власності на квартиру, яка була предметом договору іпотеки та дії щодо застосування насильницького способу блокування доступу до квартири.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування ухвали Шевченківського районного суду м.Києва від 18 червня 2019 року і прийняття постанови, якою заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності АТ «Укрсоцбанк».

Заборонити ПАТ «Укрсоцбанк», його представникам та/або третім особам, що діють від їх імені, здійснювати перешкоди у доступі до квартири АДРЕСА_1 та користуванні нею ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 до ухвалення рішення у справі.

Стягнути з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. в порядку, передбаченому ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 18 червня 2019 року скасувати і прийняти постанову, якою заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності Акціонерному товариству «Укрсоцбанк».

Заборонити Публічному акціонерному товариству «Укрсоцбанк», його представникам та/або третім особам, що діють від їх імені, здійснювати перешкоди у доступі до квартири АДРЕСА_1 та користуванні нею ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 Б до ухвалення рішення у справі.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 08 серпня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: