Ухвала

29 липня 2019 року

м. Київ

справа № 336/5828/16-ц

провадження № 61-30894сво18

Верховний Суд у складі Об'єднаної Палати Касаційного цивільного суду:

Червинської М. Є. (суддя - доповідач), Гулька Б. І., Висоцької В. С., Крата В. І., Лесько А. О., Луспеника Д. Д., Синельникова Є. В.,

розглянув справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Титан», треті особи: директор комунального підприємства «Титан» ОСОБА_2 , Первинна профспілкова організація Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» працівників комунального підприємства «Титан», Всеукраїнська професійна спілка «Захист справедливості», про визнання звільнення незаконним, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою комунального підприємства «Титан» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 01 серпня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до комунального підприємства «Титан» (далі - КП «Титан») про визнання звільнення незаконним, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що з 06 березня 2015 року він працював на посаді охоронника у КП «Титан», а з 01 квітня 2015 року - сторожем. Наказом №184 від 05 вересня 2016 року його було звільнено з підприємства на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України за скороченням штату.

Позивач зазначав, що в порушення вимог статей 43, 252 КЗпП України роботодавець не звертався за попередньою згодою на звільнення до профсоюзного органу та вищестоящої профспілки, членом якої є ОСОБА_1 ; крім того йому не пропонувались вільні вакантні місця на підприємстві, не розглядалась і не надавалась можливість розглянути переважне право залишення на роботі.

З огляду на вказане та остаточно уточнивши позовні вимоги, позивач просив визнати звільнення незаконним та поновити його на посаді сторожа КП «Титан», зобов`язати відповідача оплатити вимушений прогул у розмірі 19 333 грн з урахуванням обов`язкових платежів, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць, відшкодувати моральну шкоду у розмірі 50 000 грн та зобов`язати відповідача видати йому трудову книжку без запису про незаконне звільнення.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2017 року залучено до участі у розгляді справи в якості третіх осіб первинну профспілкову організацію Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» працівників КП «Титан», Всеукраїнську професійну спілку «Захист справедливості».

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2017 року позов задоволено частково. Визнано звільнення ОСОБА_1 згідно з наказом № 184 від 05 вересня 2016 року на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України незаконним. Поновлено ОСОБА_1 на посаді сторожа служби сторожів КП «Титан». Стягнуто з КП «Титан» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 13 255 грн 66 коп., моральну шкоду у розмірі 700 грн. В задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 3 200 грн. Визначена сума середнього заробітку підлягає стягненню на користь позивача за вирахуванням суми прибуткового податку та інших обов`язкових платежів.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив із того, що звільнення позивача відбулось з порушенням норм трудового законодавства, оскільки КП «Титан» не надано доказів відмови позивача від зайняття вакантних посад та доказів щодо звернення відповідача до первинної профспілкової організації Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» працівників КП «Титан», членом якої є позивач, а тому останній підлягає поновленню із стягненням з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, яку суд оцінив у 700 грн.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 01 серпня 2017 року, з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 22 серпня 2017 року, апеляційну скаргу з доповненнями КП «Титан» відхилено, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2017 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком місцевого суду про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, оскільки відповідачем порушено вимоги частини другої статті 40, статей 49-2, 43, 252 КЗпП України та статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

У серпні 2017 року КП «Титан» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що відповідач пропонував позивачу вакантні посади, які були на підприємстві та відповідали його кваліфікації, проте останній відмовився від отримання вказаних документів і ознайомлення із вакантними посадами, а тому відповідачем не порушено вимоги статті 49-2 КЗпП України. Також відповідачем не порушувалися норми статей 43, 252 КЗпП України, оскільки позивачем не було доведено належним чином до роботодавця інформації про створення первинної профспілкової організації Всеукраїнська професійна спілка «Захист справедливості» працівників КП «Титан». Таким чином відповідач вважав, що ним було дотримано вимоги діючого законодавства, що регулюють звільнення працівників за скороченням штату, а саме за три місяця узгоджено з профкомом, який діяв на підприємстві, можливість майбутнього скорочення сторожів, за два місяця ознайомлено сторожів з наказами, запропоновано їм вакантні посади, вручено персональні попередження про скорочення, з`ясовано, чи не користується працівник переважним правом на залишення на роботі, узгоджено скорочення працівників, які були членами первинно-профспілкової організації з профкомом, який легітимно діє на підприємстві. Крім того судами були не виконані вимоги частини дев`ятої статті 43 КЗпП України щодо зупинення провадження по справі для запиту згоди виборного органу первинної профспілкової організації на звільнення працівника.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано справу № 336/5828/16-ц з Шевченківського районного суду м. Запоріжжя. Зупинено виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2017 року в частині стягнення з КП «Титан» на користь державного бюджету Шевченківського району м. Запоріжжя судового збору в сумі 1 102 грн 40 коп. та ухвали апеляційного суду Запорізької області від 01 серпня 2017 року до закінчення касаційного провадження.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 квітня 2019 року вказану справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року вказану справу передано на розгляд Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвала суду мотивована тим, що у різних колегіях суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду існує наявність різного підходу до розуміння та тлумачення частини дев`ятої статті 43 КЗпП України, що викликає необхідність усунення виявлених розбіжностей у практиці розгляду подібних спорів Верховним Судом.

Так, у справі, яка переглядається, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про те, що суди попередніх інстанцій встановивши, що позивач є головою профспілкового комітету первинної профспілкової організації Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» працівників КП «Титан», проте відповідач із поданням про надання згоди на його звільнення до цієї профспілки не звертався, не виконали вимог частини дев`ятої статті 43 КЗпП України, тобто не зупинили провадження у справі для отримання згоди або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника, у зв`язку із чим дійшли передчасного висновку про часткове задоволення позову.

Аналогічний висновок викладений і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в складі колегії суддів: Червинської М. Є. (головуючий), Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Крата В. І., Коротуна В. М. від 30 січня 2018 року при розгляді справи № 408/1847/16-ц.

Скасовуючи рішення апеляційного суду та направляючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції виходив з того, що при виявлені в суді факту звільнення працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації суд не вправі поновити працівника на роботі, якщо немає інших порушень трудового законодавства, які дають підстави на його поновлення на роботі. Час одержання такої згоди є елементом порядку звільнення, порушення якого не тягне поновлення працівника на роботі.

Отже, встановивши, що позивач є членом виборного органу профкому первинної профспілкової організації, а відповідач із поданням про надання згоди на його звільнення за пунктом 7 частини першої статті 40 КЗпП України до первинної профспілкової організації НПМС ВП «Шахта «Червоний партизан» ДП «Свердловантрацит» не звертався, суд апеляційної інстанції не виконав вимог частини дев`ятої статті 43 КЗпП України.

Разом з тим, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Висоцької В. С., Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя-доповідач) постановою від 27 лютого 2019 року у справі № 333/5300/17-ц залишив без змін судові рішення першої та апеляційної інстанцій, якими частково задоволено аналогічний за змістом позов заступника керівника первинної профспілкової організації Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» працівників КП «Титан» ОСОБА_4

У зазначеному судовому рішенні зроблено висновок про необґрунтованість доводів касаційної скарги КП «Титан» про те, що апеляційний суд не виконав вимог частини дев`ятої статті 43 КЗпП України, оскільки ОСОБА_4 був членом виборного органу (заступником керівника первинної профспілкової організації), а тому до нього застосовуються додаткові гарантії, встановленні статтею 252 КЗпП України та статтею 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», і ця норма пов`язує можливість звільнення працівника - члена виборного профспілкового органу з ініціативи роботодавця лише із наявністю попередньої згоди на таке профспілки, членом виборного органу якої є вивільнюваний працівник. При цьому відповідач не звертався до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі з метою отримання такої згоди виборного органу первинної профспілкової організації.

26 червня 2019 року Верховний Суд у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду передав справу на розгляд Об'єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвала суду мотивована тим, що оскільки судді, які входили до складу Другої судової палати Касаційного цивільного суду та приймали постанову 27 лютого 2019 року у справі № 333/5300/17-ц, від викладеного висновку в якій Друга судова палата Касаційного цивільного суду вважає за необхідне відступити, знаходяться у складі іншої палати, то наявні підстави для передачі справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до частини другої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

З огляду на викладене, касаційна скарга КП «Титан» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 01 серпня 2017 року підлягає прийняттю до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

З огляду на вказане справа розглядатиметься Об`єднаною Палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами та без проведення судового засідання (у спрощеному провадженні).

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною першою статті 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Прийняти до розгляду справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Титан», треті особи: директор комунального підприємства «Титан» ОСОБА_2 , Первинна профспілкова організація Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» працівників комунального підприємства «Титан», Всеукраїнська професійна спілка «Захист справедливості», про визнання звільнення незаконним, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою комунального підприємства «Титан» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 01 серпня 2017 року.

Призначити справу до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:Б. І. Гулько
В. С. Висоцька
В. І. Крат
А. О. Лесько
Д. Д. Луспеник
Є. В. Синельников