Постанова

Іменем України

17 липня 2019 року

місто Київ

справа 462/469/14-ц

провадження № 61-23742св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради

відповідач - ОСОБА_2

третя особа - Львівська міська рада

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Львівської області у складі колегії суддів: Савуляка Р.В., Крайник Н.П., Левика Я. А., від 02 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що він та відповідач у рівних частках успадкували будинок по АДРЕСА_1 та земельну ділянку для обслуговування вказаного будинку. Сторони окремо провели добудови до основного житлового будинку, визначили ідеальні частки будинку. Відповідач, без погодження з ним, як зі співвласником будинку, та без отримання дозволу органу місцевого самоврядування, центрального органу, що здійснює контроль у сфері містобудування, без виготовлення відповідної технічної документації щодо можливості перепланування та зміни функціонального призначення будинку, самовільно здійснила прибудову (розміром 3,70х2,40 м) до частини будинку. Вказує, що проведення такого будівництва унеможливлює доступ до водяних труб, які прокладені до будинку у випадку їх пориву, а також порушує норми інсоляції його житлових приміщень. Крім цього, ОСОБА_2 самовільно змінила функціональне призначення приміщення, позначеного у технічному паспорті як 1-8, з комори на кухню, для чого встановила відповідне газове обладнання, а також здійснила втручання у несучу капітальну стіну основного житлового будинку, позначеного у технічному паспорті під літерою А-1, довжиною 3,98 м у межах приміщення, позначеного літера 1-3 шляхом встановлення у цій несучій стіні дверного отвору з приміщення позначеного під літерою 1-3 площею 14 кв. м до приміщення під літерою 2-4 - 16,3 кв. м. Всі ці будівельні роботи виконано ОСОБА_2 без виготовленої та затвердженої проектної документації, без права виконання будівельних робіт, на земельній ділянці, яка знаходиться у спільному користуванні, що порушує його права.

З урахуванням зазначених обставин позивач просив суд усунути перешкоди у здійсненні його права володіння й користування 35/100 частини житлового будинку та 1/2 частини земельної ділянки шляхом відновлення ОСОБА_2 за власний кошт стану житлового будинку, який існував на момент винесення розпорядження Залізничної районної адміністрації від 22 липня 2009 року №633, а саме:

демонтувати (знести) об`єкт самочинного будівництва - прибудову розміром 3,70 х 2,40 м до частини індивідуального житлового будинку на АДРЕСА_1 , а саме до приміщення позначеного у технічному паспорті під літерою 1-8;

привести приміщення, позначене у технічному паспорті під літерою 1-8, у попередній стан до розмірів 2,30 х 1,85 м та площі 3,7 кв. м;

демонтувати газову плиту з приміщення, позначеного під літерою 1-8 та привести його планування відповідно до функціонального призначення - з самовільно переобладнаної кухні до комори;

привести несучу капітальну стіну основного житлового будинку, позначеного у технічному паспорті під літерою А-1, довжиною 3,98 м у межах приміщення позначеного літерою 1-3 у попередній стан, шляхом закладення самовільно встановленого у цій несучій стіні дверного отвору з приміщення позначеного під літерою 1-3 площею 14 кв. м до приміщення позначеного під літерою 2-4 площею 16,3 кв. м;

Для запобігання поширення корозії і триваючого нищення водяних труб, які здійснюють водопостачання до спірного житлового буднику, зобов`язати ОСОБА_2 обладнати підвальні приміщення, позначені в технічному паспорті під літерою Пг (погріб а-1), в яких розміщені водяні труби, вентиляцією у строк, що не перевищує 3-х місяців з дня винесення рішення суду.

Вирішити питання розподілу судових витрат.

У жовтні 2013 року Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради звернулася з позовом до ОСОБА_2 про демонтаж самочинного будівництва.

Позовна заява Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради мотивована тим, що із повідомлень працівників Львівського комунального підприємства «Сяйво», листів інспекції державного архітектурно-будівельного контролю встановлено, що відповідач здійснила прибудову (розміром 3,70х2,40 м) до частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що є порушенням вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Відповідачу двічі направлялися попередження про добровільний демонтаж самочинного будівництва. Оскільки розпорядження адміністрації відповідачем у визначені строки не виконано, позивач просив зобов`язати співвласника будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 демонтувати самочинну прибудову розміром 2,40х3,70 м.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 28 липня 2014 року об`єднано в одне провадження з позовом ОСОБА_1 позов Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 19 червня 2015 року позов Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради задоволено, позов Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 демонтувати самочинно здійснену прибудову до будинку по АДРЕСА_1 , розміром 2,40х3,70 м.

Задовольняючи позов Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради та частково задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_2 у порушення вимог містобудівного законодавства здійснила самочинну прибудову до спірного будинку без дозволу на здійснення будівництва, який надається відповідним органом місцевої ради, без затвердження проекту щодо дотримання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, необхідних для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту. Здійснене самочинне будівництво призвело до створення перешкод та незручностей у користуванні іншим співвласником, що відповідно до вимог статті 376 ЦК України є підставою для знесення прибудови.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою від 02 лютого 2017 року Апеляційной суд Львівської області закрив провадження за позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2 про демонтаж самочинного будівництва.

Закриваючи провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач не є власником будинку, земельної ділянки, на якій збудовано прибудову з порушення містобудівного законодавства, спір стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин, тому відносини між сторонами є публічно-правовими і зазначена справа підлягає розгляду в поряду адміністративного судочинства.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 02 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідачем самочинно збудовано прибудову до житлового будинку, однак експертним дослідженням визначена можливість перебудови об`єкта самочинного будівництва (прибудови). Оскільки позивач з вимогами до ОСОБА_2 про приведення об`єкту самочинного будівництва у спосіб, передбачений висновком експерта, не звертався, то вимога про знесення самочинного будівництва є передчасною.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Апеляційного суду Львівської області від 02 лютого 2017 року, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не вірно надано оцінку доказам, рішення ґрунтується на припущеннях. Судом не взято до уваги, що відповідач у судовому засіданні відмовилася від здійснення перебудови, як визначено експертним висновком, як і в будь-який інший спосіб.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 , витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 03 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачу Кривцовій Г. В.

Ухвалою Верховного Суду від 03 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24 березня 1997 року, серія НОМЕР_1 у рівних частках успадкували будинок по АДРЕСА_1 та земельну ділянку для обслуговування вказаного будинку.

З 2001 року по 2008 рік ОСОБА_1 та ОСОБА_2 окремо проводилися добудови до основного житлового будинку по АДРЕСА_1 , внаслідок чого загальна площа будинку змінилась.

Розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 22 липня 2009 року № 633 затверджено висновок обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» ( далі - ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки») «Про визначення ідеальних часток між співвласниками будинку по АДРЕСА_1 » відповідно до якого:

співвласнику ОСОБА_2 належать приміщення: під літерою 1-1 (коридор) площею 2,5 кв. м; 1-2 (житлова) - 10,0 кв.м; 1-3 (житлова) - 14,1 кв. м; 1-6 (ванна) - 2,5 кв. м; 1-7 (коридор) - 4,0 кв. м; 1-8 (комора) - 3,7 кв. м ; 2-1 (коридор) - 7,2 кв. м; 2-2 (вбиральня) - 0,9 кв. м; 2-3 (ванна) - 4,8 кв. м; 2-4 (житлова кімната) - 16,3 кв. м; 2-5 (комора) - 2,1 кв. м; 2-6 (кухня) -7,9 кв. м; 3-1 (коридор) - 5,8 кв. м; 3-2 (вбиральня) -1,0 кв. м; 3-3 (коридор) -4,2 кв. м; 3-4 (ванна) - 3,4 кв. м; 3-5 (кухня) - 7,6 кв. м; 3-6 (житлова кімната) -14,9 кв. м; 3-7 (житлова кімната) -16,5 кв. м; а-1 (тамбур); пг (А-1) погріб; пг (а-1) погріб); а- (східці); а-1 (веранда); а-2 (балкон); Б- (гараж); В - (сарай); у - (вбиральня); № 1-(хвіртка); № 2 (огорожа), що складають 65% всього будинку або 65/100 ідеальної частки;

співвласнику ОСОБА_1 належать приміщення під літерою 1-4 (житлова кімната) площею 16,9 кв. м; 1-5 (житлова кімната) - 10,0 кв. м; 1-9 (кухня) - 8,7 кв. м; 1-10 (коридор) - 10,9 кв. м; 1-11 (ванна) - 7,6 кв. м; 1-12 (комора) - 2,6 кв. м; а-(східці) № 3 (огорожа), що складає 35% від всього будинку або 35/100 ідеальної частки.

Наказом Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради від 14 грудня 2009 року оформлено право спільної часткової власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , загальною площею 185,6 кв. м, житловою 98,2 кв. м. Згідно із технічним паспортом, співвласникам належать: ОСОБА_2 65/100 ідеальних часток, ОСОБА_1 - 35/100 ідеальних часток будинку.

14 грудня 2009 року сторони отримали відповідні свідоцтва про право власності на свої частки у зазначеному житловому будинку та 14 грудня 2010 року зареєстрували їх у ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки».

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 17 березня 2014 року встановлено, що сторони у 1997 році набули право власності на 1/2 частини будинку кожний та набули право на користування 1/2 частини земельної ділянки, на якій розташований будинок та яка використовувалася для його обслуговування.

Земельна ділянка по АДРЕСА_1 , площею 0,0558 га, на якій розміщений будинок, на підставі ухвали Львівської міської ради від 07 червня 2007 року № 914 та ухвали Львівської міської ради від 25 січня 2007 року № 494 безоплатно передана у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, по 1/2 частині, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 09 лютого 2008 року серія НОМЕР_2 . Цільове призначення земельної ділянки - обслуговування житлового будинку.

Також встановлено, що після 2010 року ОСОБА_2 без отримання відповідного дозволу, який дає право виконувати будівельні роботи, та належно затвердженого проекту щодо дотримання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, необхідних для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту, самовільно до приміщення будинку під літерою 1-8 (комора) площею 3,7 кв. м здійснила прибудову розміром 3,70 х 2,40 м у результаті чого приміщення (під літерою 1-8) збільшилося до 10,6 кв. м.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2015 року скасовано постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2013 року, якою було задоволено адміністративний позов інспекції державно архітектурно-будівельного контролю у Львівській області про зобов`язання ОСОБА_2 виконати вимоги припису. Винесено постанову, якою в задоволенні адміністративного позову інспекції державно архітектурно-будівельного контролю у Львівській області про зобов`язання ОСОБА_2 виконати вимоги припису від 25 квітня 2013 року № 339-04-з, а саме: знести об`єкт самочинного будівництва - прибудову (розмір 3,70 х 2,40 м) до частини індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову інспекції державно архітектурно-будівельного контролю, апеляційний адміністративний суд вказав, що остання не мала повноважень щодо видачі припису про знесення самочинної прибудови. У повноваження інспекції входить видача припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил та зупинення підготовчих та будівельних робіт, які виконуються без реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт. Інспекція державно архітектурно-будівельного контролю у Львівській області заявила вимоги про спонукання до вчинення дій та зобов`язання ОСОБА_2 за власний рахунок знести об`єкт самочинного будівництва - прибудову, що є фактично вимогою про зобов`язання виконати припис. Однак це є неналежним способом захисту прав.

Нового припису ОСОБА_2 про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису інспекція державно архітектурно-будівельного контролю у Львівській області не виносила, а відтак не зверталась до суду з позовом до ОСОБА_2 про знесення самочинно збудованого об`єкта чи його перебудову.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 04 жовтня 2016 року № 824, складеного експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз об`єкт будівництва - реконструкція з розширенням комори 1-8 за рахунок прибудови та перепрофілювання в кухню розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , не відповідає діючому на час проведення робіт з реконструкції ДБН А.2.2-3-2004 «Склад, порядок розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва», ДБН А.2.2.-3-2012 «Склад та зміст проектної документації на будівництво». Досліджуваний об`єкт є об`єктом самочинного будівництва.

Категорія технічного стану цегляної перегородки довжиною 3,3 м у приміщенні кухні 1-9 площею 8,7 кв.м ( ОСОБА_1 ) житлового будинку по АДРЕСА_1 визначена як «ІІІ - непридатна до нормальної експлуатації». У конструкції внутрішньої стіни мають місце дефекти та пошкодження, які свідчать про зниження її несучої спроможності. Експлуатація зазначеного конструктивного елемента будинку можлива лише при умові проведення його ремонту. Поява тріщини у внутрішній стіні приміщення кухні 1-9 площею 8,7 кв. м ( ОСОБА_1 ) пов`язано з проведенням робіт з реконструкції з розширенням комори 1-8 за рахунок прибудови і перепрофілювання розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Причинно наслідковий зв`язок між проведенням будівельних робіт по самовільній реконструкції та появою тріщини в цегляній кладці внутрішньої стіни (перегородки) існує.

Природного освітлення приміщення кухні 1-9 площею 8,7 кв. м ( ОСОБА_1 ) достатньо, однак розміщення прибудови приміщення кухні 1-8 площею 10,6 кв.м ( ОСОБА_2 ) погіршило інсоляцію приміщення кухні 1-9 площею 8,7 ( ОСОБА_1 .), що є порушенням п.3.3. ДБН В 2.2.-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення».

ОСОБА_1 не має доступу до водяних труб, які здійснюють водопостачання до його частини будинку по АДРЕСА_1 та які проходять під самочинною прибудовою до житлового будинку до приміщень будинку під літерою Пг (погріб А-1), Пг (погріб а-1).

Також висновком встановлено, що технічна можливість перебудови об`єкту самочинного будівництва існує шляхом демонтажу зовнішньої стіни прибудови до житлового будинку вздовж усієї довжини 2,39 м при попередньому відповідному виконанні детального обстеження конструктивів та розробкою проекту на демонтажні роботи з дотриманням вимог техніки безпеки та охорони праці спеціалізованою проектною установою з подальшою розробкою проекту будівництва у відповідності з ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво». Для усунення порушень пов`язаних з негативним впливом реконструкції з розширенням комори 1-8 за рахунок прибудови та перепрофілювання в кухню на приміщення кухні 1-9 площею 8,7 (ОСОБА_1), технічно можливо виконати наступні види будівельних робіт: демонтаж покриття покрівлі і конструкції перекриття; демонтаж цегляної кладки стіни протяжністю 2.39 м та частково стіни протяжністю 3,72 м; розробка ґрунту та фундаментів під нову стіну при розміщенні її зовнішньої грані як продовження грані внутрішньої стіни, яка належить до приміщення кухні 1-8 з площею 10,6 кв. м ( ОСОБА_2 ) з влаштуванням посилення кута кладки внутрішньо і зовнішньої стіни приміщення кухні 1-9 площею 8,7 кв.м ( ОСОБА_1 ); влаштування кладки нової стіни зі зміщенням від існуючого положення на відстань 2,48 м (2,86 м-0,38 м) від внутрішньої грані стіни довжиною 4,4 м, де 2,86 м - існуюча ширина приміщення кухні 1-8 площею 10,6 (ОСОБА_2), 0,38 - товщина цегляної кладки (1,5 цегли); влаштування нового перекриття з влаштуванням нової покрівлі та влаштування інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів прибудови на територію частини земельної ділянки прилеглої до приміщення кухні 1-9 площею 8,7 кв. м ( ОСОБА_1 ) відповідно до вимог п.3,25 Додатку 3.1 ДБН 360-92** «Містобудування, планування і забудова міських і сільських поселень».

Прибудова до житлового будинку розміром 3,70 х 2,40 м є самочинним будівництвом. Внаслідок реконструкції ОСОБА_2 комори, площею 3,7 кв. м під кухню площею 10,6 кв. м з`явилися тріщини у приміщенні кухні (1-9 площею 8,7 кв. м) ОСОБА_1 , погіршилася інсоляція у його кухні, останній не має доступу до водяних труб, які здійснюють водопостачання до його частини будинку.

У той же час, експертом визначена технічна можливість перебудови об`єкту самочинного будівництва (прибудови) у зазначений спосіб.

Встановлено, що позивач з позовом до ОСОБА_2 про приведення об`єкту самочинного будівництва (прибудови розміром 3,70 х 2,40 м) у спосіб, передбачений висновком судової будівельно-технічної експертизи від 04 жовтня 2016 року № 824, не звертався.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Рішення суду апеляційного суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з вимогами статті 376 ЦК України суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема про знесення самочинного будівництва нерухомого майна.

Відповідно до вимог статті 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК).

Відповідно до положень статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю.

Такий позов може бути пред`явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об`єкта є неможливою.

Розглядаючи зазначений позов відповідно до вимог вказаної норми та положень частини сьомої статті 376 ЦК, слід встановити, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об`єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції правильно встановив, що прибудова до спірного житлового будинку розміром 3,70 х 2,40 м є самочинним будівництвом ОСОБА_2 ; інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, після скасування постанови Львівського окружного адміністративного суду, якою було зобов`язано відповідача виконати вимоги припису про знесення об`єкту самочинного будівництва, не видавала ОСОБА_2 припис про усунення порушень; здійснення технічної можливості перебудови об`єкта самочинного будівництва підтверджено висновком судової будівельно-технічної експертизи.

Відповідно до частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Збудований об`єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України: а) якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; б) якщо така забудова порушує права інших осіб; в) якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим; г) особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Аналогічна вимога викладена у пункті 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) від 30 березня 2012 року № 6.

Разом із тим, ОСОБА_1 не звертався з позовом до ОСОБА_2 про приведення об`єкту самочинного будівництва (прибудови) у спосіб, передбачений висновком судової будівельно-технічної експертизи від 04 жовтня 2016 року № 824, не надав доказів про те, що відповідач відмовляється провести перебудову об`єкта самочинного будівництва (прибудови), як це передбачено частиною сьомою статті 376 ЦК України.

Твердження позивача, що відповідач у судовому засіданні 02 лютого 2017 року, під час перегляду справи в апеляційному порядку, відмовилася проводити перебудову у спосіб, визначений висновком експерта, не є безумовним виконанням вимог частини сьомої статті 376 ЦК України і не може бути підставою для задоволення позову, оскільки відмовою забудовника від перебудови слід вважати як його заяву про це, так і його дії чи бездіяльність щодо цього, вчинені до або після ухвалення рішення суду про зобов`язання здійснити перебудову.

Погодження забудовника на перебудову при розгляді справи про знесення самочинного будівництва за можливості перебудови, якщо це підтверджено, є підставою для відмови в позові лише тоді, коли рішення суду, яке набрало законної сили, про зобов`язання здійснити перебудову не виконано не з вини забудовника, про що державним виконавцем складено відповідний акт.

Таким чином, встановлені висновком експертизи від 04 жовтня 2016 року обставини щодо здійснення відповідачем самочинного будівництва, не є підставою для задоволення вимог позивача про знесення такого будівництва, оскільки цьому крайньому заходу передує виконання пункту першого частини сьомої статті 376 ЦК України, тому суд апеляційної інстанції обґрунтовано ухвалив рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні вимоги про зобов`язання знести самочинно збудований об`єкт (прибудову) до будинку та похідні від неї вимоги. Вимога про зобов`язання відповідача демонтувати газову плиту в самочинно збудованому об`єкті (прибудові) також є передчасною, оскільки газова плита вмонтована за наявності робочого проекту газопостачання житлового будинку, погодженого з ВАТ «Львівгаз».

Щодо вимог позивача про зобов`язання ОСОБА_2 обладнати підвальні приміщення, в яких розміщені водяні труби вентиляцією, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у їх задоволенні, оскільки з вимогою про усунення перешкод у доступі до водяних труб, які здійснюють водопостачання до його частини будинку, ОСОБА_1 до суду не звертався.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанцій стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом , які їх обґрунтовано спростував. У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Таким чином, вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 57 - 60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке містить висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів та відповідає вимогам статей 212, 213 - 215, 303, 315 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Згідно зі статтею 410 ЦПК Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 389, 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 02 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: І. А. Воробйова Б. І. Гулько Г. В. Кривцова Р. А. Лідовець