Справа № 146/1825/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" липня 2019 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Скаковської І.В.,

за участю секретаря судового засідання Сідак Н.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Щербатого А.І.,

свідків ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні в смт. Томашпіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Томашпільської селищної ради про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

11 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в селище Горишківське Томашпільського району помер ОСОБА_7 .

Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема, на земельну ділянку площею 4,0800 га на території Томашпільської селищної ради Томашпільського району Вінницької області, належної покійному на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 , виданого 16 вересня 2004 року Томашпільською районною державною адміністрацією Вінницької області. Спадкоємців першої-четвертої черги після смерті ОСОБА_7 не залишилось. Заповіту не складав. Спадкоємцем четвертої черги після його смерті залишився позивач, так як проживав зі спадкодавцем однією сім`єю з 1977 року. У 1986 році мати позивача, яка була цивільною дружиною покійного, купила житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 . Вони переїхали до вказаного будинку на постійне проживання всією їхньою сім`єю, а саме : позивач, його мати ОСОБА_8 та її цивільний чоловік та одночасно його вітчим - ОСОБА_7 , фактично з яким проживав 31 рік.

Оформити право власності на спадщину через нотаріальну контору після смерті ОСОБА_7 позивач не зміг у зв`язку з відсутністю даних про їх родинні відносини, оскільки ОСОБА_7 доводився йому нерідним батьком, а був співмешканцем його матері ОСОБА_8 .

Оскільки будь-яким іншим чином ніж в судовому порядку ОСОБА_9 не має можливості встановити факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_7 , тому змушений звернутися до суду з позовною заявою, в якій просить встановити факт проживання однією сім`єю із спадкодавцем ОСОБА_7 з 1986 року по день смерті останнього та визнати за ним право власності на земельну ділянку розміром 4,0800 га, розташовану на території Томашпільської селищної ради, належної покійному на підставі державного акта серії НОМЕР_1 , виданого 16 вересня 2004 року Томашпільською районною державною адміністрацією.

28 грудня 2018 року не погоджуючись з позовом, представник відповідача ОСОБА_10 подав відзив на позов, в якому вказав, що у матеріалах справи відсутні докази проживання однією сім`єю, як того вимагає ч.2 с. 3 СК України безперервно з 2003 року. Позивач не надав суду доказів того, що він був пов`язаний спільним побутом та мав взаємні права та обов`язки з померлим ОСОБА_7 , а згідно з чинним законодавством лише у сукупності дані критерії дають визначення сім`ї, а отже і встановити факт спільного проживання можна лише за наявності підтвердження спільного проживання, спільного побуту та взаємних прав і обов`язків. ОСОБА_1 не брав участі в похованні ОСОБА_7 Усі витрати на поховання було здійснено з місцевого бюджету Томашпільської селищної ради. Позивач жодним належним доказом не підтвердив прийняття участі в спільних витратах спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї між ним та ОСОБА_7 . Позивач просить суд визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на належну ОСОБА_7 земельну ділянку розміром 4,0800 га. ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . З моменту відкриття спадщини пройшло більше 10 років. Просить суд звернути увагу на перебіг строку позовної давності для звернення до суду та застосувати цю норму, оскільки загальний строк позовної давності встановлений статтею 257 ЦК України складає 3 роки. Просить у позові відмовити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, зіславшись на ті ж обставини, що і в позові, позовні вимоги просить задовольнити, просить встановити факт проживання з 1986 року по день смерті ОСОБА_7 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 та просить визнати за ним право власності на належну ОСОБА_7 , земельну ділянку розміром 4,0800 га, розташовану на території Томашпільської селищної ради. Наголосив, що поховання ОСОБА_7 дійсно здійснювала селищна рада. Він був за межами області на роботі.

Представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити повністю, оскільки в матеріалах справи містяться належні докази факту постійного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , більше п`яти років до дня смерті останнього. Факт постійного проживання позивача з покійним ОСОБА_7 підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, договором купівлі - продажу, відомостями про виборців. Вони спільно проживали, вели спільне господарство, тримали худобу.

В судовому засіданні представник Томашпільської селищної ради Щербатий А.І. позов не визнав, суду пояснив, що ОСОБА_1 не надано жодного письмового доказу, про те, що він проживав з ОСОБА_7 однією сім`єю, вели спільне господарство. Позивач не надав доказів, що він був пов`язаний спільним побутом та мав взаємні права та обов`язки з померлим ОСОБА_7 , а згідно з чинним законодавством лише у сукупності дані критерії дають визначення сім`ї. Не можуть бути доказами спільного проживання позивача з ОСОБА_7 свідоцтво про право на спадщину за заповітом, договір купівлі-продажу, список виборців.

Допитаний в судовому засіданні свідок зі сторони позивача, ОСОБА_5 суду пояснив, що він знаходиться в дружніх відносинах з позивачем з 1982 року. Після смерті матері ОСОБА_1 , останній проживав з ОСОБА_7 однією сім`єю. ОСОБА_7 жив в будинку ОСОБА_1 Спільно вели господарство, тримали дві корови, купували в матері свідка свині. Купували зерно. ОСОБА_1 міг відлучатися, оскільки їздив на заробітки.

Допитана в судовому засіданні свідок зі сторони позивача ОСОБА_6 , суду пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_1 , покійного ОСОБА_7 знала добре, ОСОБА_1 з ОСОБА_7 були в хороших відносинах. Коли померла мати ОСОБА_1 , з останнім залишився проживати ОСОБА_7 . Тримали разом господарство, жили в одному будинку. ОСОБА_11 їздив на заробітки. Чи був спільний бюджет у позивача з покійним свідку не відомо.

Допитаний в судовому засіданні свідок зі сторони відповідача, ОСОБА_3 суду пояснив, що він є сусідом ОСОБА_1 , ОСОБА_7 знав добре, оскільки колись з ним працював. До своєї смерті ОСОБА_7 проживав в хаті тітки ОСОБА_1 . Як мати позивача померла, то ОСОБА_1 вигнав ОСОБА_7 з будинку, який належав його матері, в іншу хату, в якій ОСОБА_7 помер, власниця будинку знайшла його мертвим. Однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_7 не проживали.

Допитаний в судовому засіданні свідок зі сторони відповідача ОСОБА_4 суду пояснив, що в 2008 році працював землевпорядником Томашпільської селищної ради. Коли помер ОСОБА_7 , то похованням і витратами на поховання займалася Томашпільська селищна рада, оскільки в нього не було нікого з близьких і нікому він не був потрібний. Чи тримав господарство ОСОБА_7 , йому не відомо.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, заслухавши пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в селище Горишківське Томашпільського району Вінницької області помер ОСОБА_7 (а.с.14).

Після смерті ОСОБА_7 залишилось спадкове майно, а саме земельна ділянка розміром 4,0800 га, розташована на території Томашпільської селищної ради, належна покійному на підставі державного акта серії НОМЕР_1 , виданого 16 вересня 2004 року Томашпільською районною державною адміністрацією Вінницької області (а.с.8).

Тобто, встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем ОСОБА_7 , позивачу необхідне для визнання за ним в порядку спадкування за законом, право власності на належну ОСОБА_7 , який проживав в АДРЕСА_2 та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , земельну ділянку розміром 4,0800 га, розташовану на території Томашпільської селищної ради, належну покійному на підставі державного акта серії НОМЕР_1 , виданого 16 вересня 2004 року Томашпільською районною державною адміністрацією Вінницької області.

Вимогами статтей 1216, 1217, 1218, 1220, 1221, 1222 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Стаття 1258 ЦК України визначає черговість спадкування за законом, коли спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У четверту чергу право на спадкування за законом, згідно вимог статті 1264 ЦК України, мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Згідно зі ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Виходячи з аналізу вказаної норми СК України, сім'єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей ( власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв`язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей.

Згідно роз`яснень, що містяться у п.21 Постанови від 30 травня 2008 року №7 Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику у справах про спадкування ", при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини ( четверта черга спадкоємців за законом ), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка ( чоловік ), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Як вбачається з відповіді на адвокатський запит № 326 від 26.07.2017 року, щодо надання інформації про те, чи проживали однією сім`єю ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в Томашпільській селищній раді погосподарські книги по селищу Горишківське (радгосп Горишківський) не велися. Інших джерел інформації, які б підтверджували про факт спільного проживання вказаних осіб також немає (а.с.12).

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_1 надано свідоцтво про право на спадщину за заповітом видане 7 листопада 2006 року ОСОБА_1 про те, що він є спадкоємцем зазначеного в заповіті майна гр. ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкове майно на яке видано це свідоцтво складається з житлового будинку з господарчими будівлями, під номером АДРЕСА_2 ; договір купівлі-продажу будинку від 14 травня 1986 року та відомості про кількість виборців, які отримали виборчі бюлетені (а.с.10,11, 16).

Проте на думку суду, перелічені документи та покази допитаних у судовому засіданні свідків не можуть бути достатнім доказом того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 проживали однією сім`єю в розумінні ст. 3 СК України.

У судовому засіданні не встановлено факту проживання ОСОБА_1 з померлим ОСОБА_7 однією сім`єю, оскільки позивачем належним чином не доведено, що він та ОСОБА_7 спільно проживали, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, що є характерними ознаками сім`ї, відтак позов задоволенню не підлягає.

Крім того, представником відповідача було надано копію рішення Томашпільського районного суду від 30 жовтня 2018 року, яким спірну земельна ділянку було визнано відумерлою спадщиною, проте 8 травня 2019 року зазначене рішення було скасоване судом апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати необхіно залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1216-1218, ч. 1 ст. 1220, ст. 1221, ч. 1 ст. 1264, ч. 1, 2 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 5 ст. 1268 ЦК України, ст.ст.12, 13 ,76, 78, 263-264 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Томашпільської селищної ради про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Томашпільський районний суд Віннницької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: І. В. Скаковська

Повний текст рішення виготовлено 07 серпня 2019 року.