КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 758/9751/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/14340/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Добровольської Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 26 липня 2019 року, постановлену під головуванням судді Корнілової Ж.О., по справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви, -

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою до подання позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- заборони оформлювати результати проведення торгів (аукціонів) від 25 липня 2019 року, в тому числі оформлювати Паспорт відкритих торгів з продажу майна ПАТ «Банк «Київська Русь» з реалізації активу ПАТ «Банк «Київська Русь»: нежитлової будівлі загальною площею 1403,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та основних засобів акредитованим електронним торговим майданчиком: ДП «ПРОЗОРРО.ПРОДАЖІ»;

- заборони укладати договори, як результат проведення аукціону від 25 липня 2019 року щодо активу ПАТ «Банк «Київська Русь»: нежитлової будівлі загальною площею 1403,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та основних засобів акредитованим електронним торговим майданчиком: ДП «ПРОЗОРРО.ПРОДАЖІ».

На обґрунтування заяви зазначив, що має поточний рахунок а ПАТ «Банк «Київська Русь», на якому залишилися кошти в розмірі 1 310 000,00 грн. Вказував, що 26 червня 2019 року постановою Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/22323/15 було визнано протиправною та скасовано постанову Правління НБУ від 19 березня 2015 року №190 «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних», визнано протиправною та скасовано постанову Правління НБУ від 16 липня 2015 року №460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь». Вважає, що з огляду на вищезазначене процедура ліквідації банку є незаконною та всі дії в межах цієї ліквідації, укладені правочини є такими, що вчинені всупереч закону. Отже, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ПАТ «Банк «Київська Русь» безпідставно ініціює проведення торгів (аукціону) з продажу майна банку. Тому вважає, що укладення Договору купівлі-продажу нерухомого майна між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «ДК БЦ1» щодо нежитлової будівлі загальною площею 1403,2 кв.м. за адресою: Київська обл., м. Київ, вул. Хорива, буд. 11-А не відповідає інтересам вкладників.

Також зазначав, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову позивач буде позбавлений можливості в подальшому здійснити дії щодо отримання своєї власності, а саме банківського вкладу (а.с. 1-4).

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 26 липня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено (а.с. 28-32).

Не погодившись з ухвалою районного суду, 10 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити (а.с. 38-47).

В апеляційній скарзі зазначив, що нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 є головним офісом банку та головним його активом, тому її відчуження позбавить можливості позивача здійснити в подальшому дії щодо отримання банківського вкладу.

01 листопада 2019 року представник ПАТ «Банк «Київська Русь» Баранов О.В. направив на адресу суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги (а.с. 71-72).

У судовому засіданні представник ПАТ «Банк «Київська Русь» - адвокат Герасимчук І.А. заперечував проти скарги і просив її відхилити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Апелянт ОСОБА_1 був сповіщений врученням повідомлення особисто про що є розписка і відмітка працівників пошти про вручення (а.с. 66-70).

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції, керуючись статтями 149-159 ЦПК України, виходив з того, що заявником не вмотивовано вжиття заходів забезпечення позову, що невжиття таких заходів може ускладнить не унеможливить виконання рішення суду.

Колегія суддів погодилась з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову до його пред`явлення.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом про присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Такий інститут цивільно-процесуального законодавства передбачений з метою попередження несумлінних дій відповідача, який може, наприклад, сховати або продати майно, тобто з метою усунення утруднення або неможливості виконання рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (ч. 10 ст. 150 ЦПК України).

За роз`ясненнями, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Колегія суддів перевірила доводи заяви про забезпечення позову, доводи апеляційної скарги та дійшла наступного висновку.

Обґрунтовуючи необхідність застосування заходів забезпечення позову, заявник зазначав, що існує реальна загроза невиконання можливого рішення суду, оскільки основний актив ПАТ «Банк «Київська Русь» може бути відчужено, що унеможливить отримання ним банківського вкладу.

Так, з матеріалів справи вбачається, що заявник просив заборонити оформлювати результати проведення торгів (аукціонів) від 25 липня 2019 року з реалізації активу ПАТ «Банк «Київська Русь», а саме нежитлової будівлі за адресою: Київська обл., м. Київ, вул. Хорива, буд. 11-А та заборонити укладати договори, як результат проведення аукціону від 25 липня 2019 року щодо активу ПАТ «Банк «Київська Русь».

Зі змісту заяви про забезпечення позову неможливо встановити предмет позову, який заявник мав намір подати до суду.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заявник не довів, яким чином невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду.

В апеляційній скарзі апелянт зазначав про те, що судом необґрунтовано відмовлено у задоволенні заяви, зокрема з підстави того, що заявником не надано пропозицій щодо зустрічного забезпечення .

Так, відповідно до ч. 1, 2, п. 1 ч. 3, ч. 6 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.

Крім цього, суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення за наявності одночасно таких підстав: 1) якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України; 2) якщо позивач не має майна, що знаходиться на території України.

Відсутність зустрічного забезпечення на час подання заяви про забезпечення позову, не є перешкодою для забезпечення позову, якщо для цього існують правові підстави. Натомість ненадання зустрічного забезпечення на вимогу суду є підставою для скасування ухвали про забезпечення позову.

Враховуючи, що відсутні правові підстави для забезпечення позову до його пред`явлення, колегія суддів визнала доводи апелянта неспроможними і відхилила.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому не підлягає скасуванню.

Інші доводи цих висновків не спростовують, не містять підстав для скасування оскаржуваної ухвали, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 26 липня 2019 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 07 листопада 2019 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова