Номер провадження: 22-ц/813/1196/19
Головуючий у першій інстанції Аліна С.С.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 523/10410/17

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Віцько А.І.,

учасники справи:

- заявник - Одеська міська рада,

- заінтересована особа - Виконавчий комітет Одеської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою Одеської міської ради, заінтересована особа - Виконавчий комітет Одеської міської ради про визнання спадщини відумерлою,за апеляційною скаргою адвоката Бузової Тетяни Григорівни представника ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Аліної С.С. 22 грудня 2017 року,

встановив:

У липні 2017 р. Одеська міська рада (далі ОМР) звернулася до суду з вищевказаною заявою, в якій просить визнати відумерлою спадщину після смерті ОСОБА_2 , що складається з однокімнатної квартири, загальною площею 25,7 кв. м., житловою площею 11,8 кв. м., яка розташована за адресою АДРЕСА_1 .

ОМР обґрунтовує свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , про що 21 травня 2016 р. реєстратором Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис № 5326 та видано свідоцтво про смерть, серія НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, що складається з однокімнатної квартири загальною площею - 25,7 кв.м., житловою площею - 11,8 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцю на праві власності.

Згідно з довідкою від 01.02.2016 р., виданою посадовими особами КП «ЖКС «Пересипський», ОСОБА_2 з 07.06.2006 р. була зареєстрована та постійно проживала одна за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з Витягом зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 06.07.2017 р. № 48312176, спадкова справа до майна померлої ОСОБА_2 не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

Згідно з Витягом зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 06.07.2017 р. № 48312186 ні заповіти, ні спадкові договори спадкодавцем не складалися.

Територіальна громада міста Одеси, в особі ОМР, є універсальним правонаступником відумерлого майна, яке на час відкриття спадщини знаходилось на території міста Одеси, у даному випадку - однокімнатної квартири АДРЕСА_2 , яка залишилась після смерті ОСОБА_2 .. При цьому на ОМР законодавством покладено обов`язок у судовому порядку визнання цієї спадщини відумерлою при наявності умов і підстав, зазначених у ст. 1277 Цивільного кодексу України (Т. 1, а. с. 4 6).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.12.2017 р. вищевказана заява ОМР задоволена.

Визнано відумерлою спадщину після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що складається з однокімнатної квартири загальною площею - 25,7 кв. м., житловою площею - 11,8 кв. м., яка розташована за адресою - АДРЕСА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_2 . Спадкоємці за законом або за заповітом із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися. Таким чином, спадщина після ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що складається з квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 25,7 кв. м., у тому числі житловою площею 11.8 кв. м., що належала ОСОБА_2 на праві власності є відумерлою (Т. 1, а. с. 42 42 зворотна сторона).

Адвокат ОСОБА_3 , діюча від імені ОСОБА_1 , як особи яка не приймала участі у розгляді справи, але вважає, що суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви ОМР.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує, зокрема, що після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняв її онук, син ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , який на час смерті спадкодавця мешкав разом з нею у спірній квартирі. Після смерті сина спадщину прийняв ОСОБА_1

ОСОБА_1 та його представник - адвокат Бузова Т.Г. у судовому засіданні підтримали викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки в судове засідання не повідомили. Відзиву на апеляційну скаргу, заяв та клопотань не надали.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у як найскорішому вирішені спору, освідомленість учасників справи про її розгляд, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності учасників справи, які в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів не погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції щодо задоволення заяви. Вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів невірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов помилкового вищезазначеного висновку про задоволення заяви. Висновки суду не відповідають обставинам справи, вимогам норм процесуального (ст. 278 ЦПК України 2004 року, ст. ст. 4, 51, 263, 264 ЦПК України) та матеріального (ст. 1277 ЦК України 2004 року, ст. ст. 11, 15, 16, 1216, 1217 ЦК України) права.

На підставі наявних у справі, наданих учасниками справи та апелянтом і досліджений апеляційним судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до договору дарування від 07.03.2006 р., який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Горецькою В.М., реєстровий №1839, ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 , на праві приватної власності (Т. 1, а. с.10 - 12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 . померла ОСОБА_2 , про що 21 травня 2016 р. реєстратором Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис № 5326 та видано свідоцтво про смерть, серія НОМЕР_1 (Т. 1 а. с. 6, 7 - 8).

Відповідно до письмової довідки від 01.02.2016 р., виданою посадовими особами КП «ЖКС «Пересипський», ОСОБА_2 з 07.06.2006 р. була зареєстрована та постійно проживала одна за адресою: АДРЕСА_1 1, а. с. 13).

Між тим згідно довідки від 23.03.2017 р., виданої посадовими особами КП «ЖКС «Пересипський», спростовується той факт, що у вказаній квартирі ОСОБА_2 проживала саме одна. Відповідно до письмової довідки від 23.03.2017 р., виданої посадовими особами КП «ЖКС «Пересипський», ОСОБА_4 (померлий син апелянта, онук ОСОБА_2 ) проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 30.05.2012 р. по день смерті останнього, а саме 21.01.2017 р.. Вказане у даному абзаці також підтверджується випискою із домової книги про склад сім`ї (Т. 1 а. с. 58, Т. 1 а. с. 59).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 син ОСОБА_1 помер, про що 25 січня 2017 р. реєстратором Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис № 1125 та видано свідоцтво про смерть, серія НОМЕР_2 (Т. 1, а. с. 57).

ОСОБА_1 батько померлого ОСОБА_4 фактично прийняв спадщину після смерті його сина та онука ОСОБА_2 15 травня 2017 р. було заведено спадкову справу № 32/2017 щодо майна померлого ОСОБА_4 (Т. 1 а. с. 54 56).

Отже ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги після смерті свого сина ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ..

Між учасниками справи виникли спадкові правовідносини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами ч. 1 ст. 11 ЦК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як передбачено ч. 1 ст. 1216, ч. 1 ст. 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом ст. 1277 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 278 ЦПК України 2004 року суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні, або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді за місцем відкриття спадщини.

Між тим, заінтересована це особа, яка, на думку заявника, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Заявник притягається до справи у зв`язку з вимогою, яка заявлена у заяві.

Найчастіше під неналежними відповідачами/заінтересованими особами вважають таких осіб, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання заінтересованої особи неналежним недостатньо встановити відсутність у нього якихось прав, обов`язків за даною заявою. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в задоволенні заявлених вимог. Щоб визнати заінтересовану особу неналежною, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що права та обов`язки за заявою покладено на іншу особу. Про неналежну заінтересовану особу можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, відносно якої стосується вимога заявника.

Таким чином, неналежна заінтересована особа це особа, притягнута заявником, стосовно якої встановлено, що відносно неї не виникають права та обов`язки

Зазначене за аналогією підтверджується позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 30.01.2019 у справі № 2-797/2008 щодо визначення належного відповідача. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц (пункт 41); від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49); від 21.11.2018 у справі №127/93/17-ц (пункт 50); від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54); від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4)).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, пункт 31.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц).

Таким чином, обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження в матеріалах справи є доводи апеляційної скарги про те, що онук спадкодавця ОСОБА_4 був зареєстрований та проживав разом з спадкодавцем ОСОБА_2 , на момент смерті останньої, а отже прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 за законом. Після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняв ОСОБА_1 ..

Отже, апеляційним судом було встановлено, що після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняв її онук - ОСОБА_4 , який на час смерті спадкодавця мешкав разом з нею у спірній квартирі. Після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняв його батько - ОСОБА_1 ..

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції не було залучено до участі у справі належну заінтересовану особу - ОСОБА_1 , а отже з урахуванням вищевикладеного вищевказана заява ОРМ не підлягає задоволенню.

З урахуванням вищезазначеного, у задоволенні заявлених вимог ОМР необхідно відмовити саме з вищевказаних підстав.

Таким чином, апеляційна скарга є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Іншим обставинам по справі, доводам апеляційної скарги колегія суддів не надає оцінку, щоб не створити преюдиційності даного рішення апеляційного суду, оскільки по даній справі необхідно відмовити в задоволенні заяви саме за суб`єктним складом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви за вищевказаного обґрунтування.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Бузової Тетяни Григорівни представника ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2017 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви Одеської міської ради, заінтересована особа - Виконавчий комітет Одеської міської ради про визнання спадщини відумерлою - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 13 листопада 2019 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе