Житомирський апеляційний суд
Категорія 18 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Шевчук А.М., Талько О.Б.,

розглянувши у місті Житомирі в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу № 295/13441/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «БМ-2018», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо», ОСОБА_2 , за участю третьої особи - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мурської Наталії Василівни про визнання договорів про відступлення права грошових зобов`язань за кредитним договором і договорами забезпечення недійсними

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 20 вересня 2019 року, яка постановлена суддею Семенцовою Л.М. в м. Житомирі

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати недійсними договори про відступлення права грошових зобов`язань за кредитним договором і договорами забезпечення.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 20 вересня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 було повернуто позивачу на підставі ч.3 ст. 44 ЦПК України.

Не погоджуючись з даною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив її скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вважає, що винесенням вказаної ухвали, суд безпідставно перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя. При цьому районним судом не враховано, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.07.2019 року його позовну заяву до Акціонерного товариства «БМ-2018», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо», ОСОБА_2 , за участю третьої особи - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мурської Наталії Василівни про визнання договорів про відступлення права грошових зобов`язань за кредитним договором і договорами забезпечення недійсними направлено за підсудність до Богунського районного суду м. Житомира. З даною ухвалою позивач погодився, а тому на розгляді в Шевченківському районному суді м. Києва не перебуває жодного позову. Разом з тим, на даний час невідомою позивачу особою вказана ухвала суду оскаржена до Київського апеляційного суду, що свідчить про затягування розгляд даної справи і зловживання процесуальними правами саме даною особою, а не позивачем.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу позивача залишити без розгляду або повернути позивачу. При цьому зазначає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, оскільки суд обґрунтовано повернув позивачу дану позовну заяву через зловживання останнім процесуальними правами.

Інші учасники справи правом подати відзив не скористалися.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах передбачених ст.367 ЦПК України, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Під час розгляду справи було встановлено, що 03 вересня 2019 року позивач звернувся до Богунського райсуду м. Житомира з указаним позовом, в якому просить визнати договір №30/05/2019 від 30.05.2019 року про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитним договором та договорами забезпечення укладеними між акціонерним товариством «БМ-2018» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТ-КРЕДО» недійсним; визнати договір № б/н від 30.05.2019 року про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за кредитним договором та договорами забезпечення укладеними між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТ-КРЕДО» та фізичною особою - ОСОБА_2 - недійсним; визнати договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, укладеним між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТ- КРЕДО» та ОСОБА_2 і посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. 30.05.2019 року, реєстр № 751, недійсним; вирішити питання про розподіл судових витрат.

З ухвали судді Шевченківського районного суду міста Києва від 18.07.2019 року у справі № 761/27820/19 слідує, що 15.07.2019 року позивач ОСОБА_1 подав до Шевченківського районного суду міста Києва аналогічний позов до акціонерного товариства «БМ-2018», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо», ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мурська Наталія Василівна, про визнання договорів про відступлення права вимоги недійсними. Зазначеною ухвалою позовну заяву ОСОБА_1 передано на розгляд до Богунського районного суду міста Житомира.

Разом з тим, 06 вересня 2019 року ОСОБА_2 , яка не погодилась з даною ухвалою районного суду, подала апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду, який ухвалою судді від 07 жовтня 2019 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною ОСОБА_3 та ухвалою від 17 жовтня 2019 року ухвалив здійснити розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем допущено зловживання процесуальними правами в розумінні п.2 ч.2 ст. 44 ЦПК України, оскільки подання позивачем двох позовів до одних і тих самих відповідачів з тим самим предметом та з тих самих підстав до Богунського районного суду міста Житомира та Шевченківського районного суду міста Києва вказує на свідоме зловживання позивачем визначеними ст. 4 ЦПК України процесуальними правами щодо подання позову до суду з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Проте такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

Цивільне судочинство - це форма реалізації судової влади, форма здійснення правосуддя в цивільних (в широкому розумінні) справах.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людини при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків. Таким чином передбачено «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто, право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Наведені норми свідчать про те, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Між тим, необхідно враховувати, що будь-яке суб`єктивне право має межі, оскільки існує міра свободи, міра можливої поведінки правомочної особи в правовідносинах.

Цивільне процесуальне законодавство містить застереження щодо заборони учасникам судового процесу зловживати наданими їм процесуальними правами.

Зловживання процесуальними правами - це особливий вид юридично значущої поведінки, яка полягає у діях (бездіяльності) учасника процесу, що суперечать завданням цивільного судочинства.

Відповідно до п.10 ч.3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (ч. 3 ст. 44 ЦПК України).

В контексті п. 2 ч. 2 ст. 44 ЦПК України під зловживаннями процесуальними правами необхідно розуміти маніпуляцію автоматизованим розподілом справ між суддями шляхом подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав.

У такому випадку маніпуляція автоматизованим розподілом справ полягає у тому, що кожен з поданих численних позовів розподіляється на певного суддю (в межах юрисдикції одного суду) і позивач отримує право вибору головуючого судді у справі, тим самим нівелюючи основоположні принципи цивільного судочинства.

Разом із тим, постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви з підстав зловживання позивачем процесуальними правами, судом не враховано ту обставину, що позови було подано до різних судів, а не в межах юрисдикції одного суду, з метою маніпуляції автоматизованим розподілом справ між суддями даного суду. Проте, чинне процесуальне законодавство не кваліфікує дії щодо подання тотожних позовів до різних судів як зловживання процесуальними правами в розумінні п.2 ч.2 ст.44 ЦПК України.

Відтак, кваліфікуючи дії позивача як зловживання процесуальним правом та встановлюючи негативні наслідки за такі дії у вигляді повернення позову, суд позбавив сторону гарантованого законом права на справедливий судовий розгляд, складовою якого є право на доступ до суду.

За таких обставин оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції на стадію вирішення питання про відкриття провадження.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду відповідно до п.п. 1,4 ч.1 ст. 379 ЦПК України є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які, як наслідок, призвели до порушення норм процесуального права, що призвело до хибного вирішення процесуального питання.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 20 вересня 2019 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Судді