печерський районний суд міста києва
Справа № 757/2763/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2019 року Печерський районний суд міста Києва

у складі: головуючого судді - Писанця В.А.,

при секретарі судових засідань - Ясеновенко К.О.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Дячка С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа - Державна інспекція з питань праці, про стягнення суми добових за період відрядження, різницю між фактично виплаченою заробітною платою та заробітною платою, виходячи з середнього заробітку та середній заробіток за час затримки розрахунку, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача та з урахуванням уточнень просив стягнути з останнього суму добових витрат за період відрядження з 01 вересня 2014 року по 10 квітня 2015 року для виконання його службових обов`язків у місті Києві у розмірі 50 181,60 грн., різницю між фактично виплаченою заробітною платою та заробітною платою за період відрядження з 01 вересня 2014 року по 10 квітня 2015 року, та заробітною платою, яка мала бути виплачена виходячи з середнього заробітку перед початком відрядження в сумі 92 748,08 грн. та середній заробіток за весь час затримки проведення остаточного розрахунку з дня звільнення по день фактичного розрахунку у розмірі 871,79 грн., мотивуючи тим, що відповідачем не проведено остаточного розрахункуз позивачем та не надано всі належні йому суми при звільненні, зокрема:позивачу не було сплачено суму добових, не компенсовано вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення.

Вислухавши представника позивача, який в судовому засіданні вимоги позову з урахуванням уточнень підтримав та просив задовольнити, а також представника відповідача, який просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності та з підстав наведених у його письмових запереченнях у задоволенні позову відмовити, а з`ясувавши, що представник третьої особи подавши заяву про розгляд справи за його відсутності в судове засідання не з`явився, суд дослідивши матеріали,наявні у справі, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 19 листопада 2002 року працював на різних посадах в ПАТ «Державний ощадний банк України».

10 квітня 2015 року на підставі наказу № 761/ОК у відповідності до ст. 38 КЗпП ОСОБА_2 за власним бажанням з переїздом на нове місце проживання було звільнено з посади начальника відділу Бек-офісу роздрібного бізнесу філії-Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» (а.с. 42).

Відповідно до наказу виплачено компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за період з 19 листопада 2014 року по 10 квітня 2015 року у кількості 9 календарних днів; щорічну додаткову відпустку за період роботи з 19 листопада 2014 року по 10 квітня 2015 року у кількості 3 календарні дні. Усього за 12 календарних днів.

Згідно зі ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Сторонами не заперечується, що до теперішнього часу відповідачем не проведено остаточного розрахунку з позивачем та не надано всі належні йому суми при звільненні, зокрема: позивачу не було сплачено суму добових, за період перебування у відрядженні з 01 вересня 2014 року по 10 квітня 2015 року у місті Києві, крім цього не було компенсовано вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення.

У період з 01 вересня 2014 року по 10 квітня 2015 року на підставі наказу від 01 вересня 2014 року за № 2656/ОК ОСОБА_2 направлено для виконання своїх службових обов`язків начальника відділу бек-офісу роздрібного бізнесу філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» поза місцем постійної роботи в інший населений пункт, а саме у місто Київ.

Відповідно до норм та вимог діючого законодавства України, зокрема, але не виключно Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13 березня 1998 року за № 59, що регулює правовідносини у сфері праці, виконання працівником службового доручення (розпорядження) керівника поза місцем / його постійної роботи в іншому населеному пункті є службовим відрядженням. При цьому законодавством України окрім службового відрядження не передбачено будь-якої іншої форми або виду праці поза місцем постійної роботи в іншому населеному пункті.

У відповідності до ст. 121 КЗпП працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв`язку з службовими відрядженням.

Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством.

Однак, всупереч вказаним вимогам закону відповідач не сплатив позивачу добових за час його відрядження до міста Києва, а також не компенсувалась вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення.

Крім цього, відповідно до ч. 4 ст. 121 КЗпП працівникам, які направлені у службове відрядження, оплата праці за виконану роботу здійснюється відповідно до умов, визначених трудовим або колективним договором, і розмір такої оплати праці не може бути нижчим середнього заробітку.

Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Однак, як вказує позивач заробітна плата за період його відрядження до міста Києва з 01 вересня 2014 року по 10 квітня 2015 року сплачувалась в значно меншому розмірі ніж середній заробіток.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Тобто не сплачені відповідачем виплати є моєю заробітною платою.

Різниця між фактично виплаченою ОСОБА_2 заробітною платою за період відрядження з 01 вересня 2014 року по 10 квітня 2015 року, та заробітною платою, яка мала бути виплачена останньому виходячи з його середнього заробітку перед початком відрядження.

Згідно абз. 2 п. 2 розділу II «Порядку розрахунку середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середня заробітна плата за час службових відряджень розраховується виходячи з виплат за останні 2 місяці роботи, які передували події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Оскільки ОСОБА_2 перебував у службовому відрядженні з 01 вересня 2014 року, то розрахунок середньої заробітної плати при нарахуванні заробітної плати за час перебування у службовому відрядженні повинен здійснюватися на підставі виплат за липень-серпень 2014 року.

Однак в липні (частково) і серпні 2014 року ОСОБА_2 , як стверджується матеріалами справи знаходився в вимушеній відпустці, тому керуючись абз. 3 п. 2 розділу II Порядку розрахунок середньої заробітної плати при нарахуванні заробітної плати за час перебування у службовому відрядженні здійснюється на підставі виплат за травень-червень 2014 року.

Відповідно до п. 3 розділу III Порядку при розрахунку середньої заробітної плати включаються наступні коди виплат за травень-червень 2014 року згідно з даними особового рахунку ОСОБА_3 :

к. 1 - Основна заробітна плата відповідно до посадових окладів;

к. 51 - Винагорода за підсумками роботи за рік;

к. 96 - Щомісячна премія за виконання показників преміювання;

к. 111 - Надбавка за складність і інтенсивність роботи;

к. 245 - Надбавка за отриманий досвід та високу професійну майстерність.

При цьому виплати за кодом 51 «Винагорода за підсумками роботи за рік» включається в розрахунок середнього заробітку шляхом додавання до заробітку кожного місяця розрахункового періоду 1/12 винагороди, нарахованої в поточному році за попередній календарний рік, а виплати за кодом 96 «Щомісячна премія за виконання показників преміювання» включається в розрахунок середнього заробітку пропорційно відпрацьованому в розрахунковому періоді часу, тому що в травні 2014 року ОСОБА_2 був у відпустці і відпрацював неповний місяць. Решта зазначені вище коди виплат включаються до розрахунку в повному розмірі.

Таким чином, середньоденна заробітна плата для розрахунку виплат ОСОБА_3 за час перебування у службовому відрядженні визначатиметься за формулою:

Сдзп = (Ек. 1 + к.51 /12 * 2 + Ек.96 / 38 * 34 + Ік. 111 + Ік.245) / 34, де Сдзп -середньоденна заробітна плата у розрахунковому періоді (травень і червень 2014 року) 38 - норма робочих днів у розрахунковому періоді, 34 - фактично відпрацьована ОСОБА_3 кількість робочих днів у розрахунковому періоді.

Сдзп - (4605,30 + 5795 + 9030,82 / 12 * 2 + (5215,5 + 4144,77) / 38 * 34 + 4056,50 + 3223,77 + 1159,00 + 921,06) / 34

Сдзп = 871,79 грн.

ОСОБА_2 перебував у службовому відрядженні в м. Київ в період з 01 вересня 2014 року по 10 квітня 2015 року. За цей час ОСОБА_2 був у відпустці в жовтні 2014 року в протягом 14 календарних днів з 13 жовтня 2014 року по 26 жовтня 2014 року і на лікарняному в березні 2015 року протягом 2 календарних днів з 24 по 25 березня 2015 року. Загальний термін перебування в службовому відрядженні у місті Києві, протягом якого ОСОБА_2 повинна була нараховуватися середня заробітна плата, становить 206 календарних днів.

Всього за 206 календарних днів перебування у службовому відрядженні позивачу повинна була бути нарахована середня заробітна в сумі 206 дн. * 871,79грн. = 179588,74 грн.

Також працівникам філії - Луганського обласного управління протягом вересня- грудня 2014 року незалежно від їх місця роботи (основне місце роботи або службове відрядження) здійснювалися виплати за кодом 113 «Надбавка за виконання особливо важливо роботи на час її здійснення». У вересні-грудні 2014 року мені були нараховані виплати за кодом 113 на загальну суму 20 660,43 грн.

Всього за час знаходження позивача у службовому відрядженні в місті Києві з 01 вересня 2014 року по 10 квітня 2015 року за відпрацьований час повинно було бути нараховано заробітної плати на суму 200 249,17 грн.

Згідно даних з особового рахунку працівника ОСОБА_3 за відпрацьований час в період з 01 вересня 2014 року по 10 квітня 2015 року була нарахована заробітна плата в сумі 128 890,54 грн., в т.ч. 21 389,45 грн. як оплата основної щорічної відпустки, компенсація за невикористану відпустку і лікарняні. Таким чином, за відпрацьований в період з 01 вересня 2014 року по 10 квітня 2015 року час ОСОБА_2 було нараховано 128 890,54 грн. - 21 389,45 грн. = 107 501,09 грн.

Різниця між розрахунковою сумою заробітної плати, яка відповідно до закону повинна була бути нарахована ОСОБА_2 за час перебування у службовому відрядженні в місті Києві, і фактично нарахованої за відпрацьований час в період з 01 вересня 2014 року по 10 квітня 2015 року становить: 200 249,17 грн.- 107 501,09 грн. = 92 748,08 грн.

Отже, сума добових витрат яка мала бути сплачена ОСОБА_2 за період службового відрядження з 01 вересня 2014 року по 10 квітня 2015 року у м. Київ:

Сторонами не заперечується, що за час перебування у службовому відрядженні в місті Києві протягом 206 календарних днів в період з 01 вересня 2014 року по 10 квітня 2015 року відповідачем не було сплачено добових витрат.

В письмових запереченнях представник відповідача зазначає, що розмір добових не встановлено по банку, тому цілком обґрунтовано для розрахунку заборгованості по добовим виплатам необхідно брати граничний розмір добових витрат для працівників підприємств, які не фінансуються (утримуються) за рахунок бюджету, встановлений з урахуванням вимог п. 140.1 Податкового кодексу України.

Зазначеною нормою визначено, що до складу податкових витрат відносяться суми добових не більше 0,2 розміру мінімальної зарплати, встановленої законодавчо станом на 01 січня податкового (звітного) року в розрахунку на кожен день відрядження для відряджень по Україні.

Згідно з пп. 8 п. 1 ст. 40 Бюджетного кодексу України розмір мінімальної заробітної плати визначається в Законі про Державний бюджет на відповідний рік.

Встановлений Законом України «Про державний бюджет на 2014 рік» та Законом України «Про державний бюджет на 2015 рік» розмір заробітної плати на 01 січня 2014 року і на 01 січня 2015 року складав 1218,00 грн. Отже, розмір добових згідно вимог п. 140.1 Податкового кодексу України складає 1218,00 грн. * 0,2 = 243,60 грн.

Тоді невиплачена сума добових складає 206 дн. * 243,60 грн. = 50181.60грн.

Стосовно вимог щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки проведення остаточного розрахунку з дня звільнення по день фактичного розрахунку слід зазначити наступне.

Для визначення середнього заробітку повинен братися період виплат за травень - червень 2014 року, тому що частково в липні 2014 року і весь серпень 2014 року, як стверджується матеріалами справи ОСОБА_2 знаходився в вимушеній відпустці, а з 01 вересня 2014 року по 10 квітня 2015 року ОСОБА_2 перебував у службовому відрядженні.

Тому розрахунок середньоденного заробітку в контексті ст. 117 Кодексу законів про працю України повинен здійснюватися за той же період, на підставі тих же виплат і по тій же формулі, що і при розрахунку середньої заробітної плати за час відрядження ОСОБА_3 .

Таким чином, розмір середньоденного заробітку для здійснення розрахунків за ст. 117 КЗпП України становить 871,79 грн.

Вказаний розмір середньоденного заробітку повинен бути виплачений ОСОБА_2 з розрахунку за кожен день затримки проведення остаточного розрахунку.

Як передбачено ст. 116 КЗпП України, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. При цьому якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Стосовно доводів представника відповідача щодо пропуску встановленого тримісячного строку позовної даності у відповідності до положень ст. 233 КЗпП слід зазначити, що у рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2010 року у справі №4-рп/2012 даним тлумаченням положень ст. 233 КЗпП у взаємозв`язку з положеннями ст.ст. 117, 231-1 КЗпП України визначено, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений їм орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Таким чином, з аналізу даного правового висновку витікає, що тримісячний строк починає свій плин з моменту фактичного розрахунку при звільненні, даних щодо чого матеріали справи не містять, а суд позбавлений права витребовувати докази за власною волею, що саме по собі та в сукупності виключає застосування наслідків пропуску позовної давності.

Тому, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, і не спростовані стороною відповідача, а тому позов підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 267, 273, 274, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа - Державна інспекція з питань праці, про стягнення суми добових за період відрядження, різницю між фактично виплаченою заробітною платою та заробітною платою, виходячи з середнього заробітку та середній заробіток за час затримки розрахунку - задовольнити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, 12-Г, ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму добових за період відрядження, різницю між фактично виплаченою заробітною платою та заробітною платою, виходячи з середнього заробітку та середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 143 801,47 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 06 серпня 2019 року.

Суддя В. А. Писанець