ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8801/19 Справа № 172/641/19 Суддя у 1-й інстанції - Битяк І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на заочне рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2019 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2019 року АТ КБ ПриватБанк звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вказували, що відповідно до укладеної генеральної угоди реструктуризації заборгованості та приєднання до Умов та правил продукту кредитних карт від 23 вересня 2015 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 3.622 грн.94 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків в розмірі 10,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється починаючи з 1 по 25 число кожного місяця, відповідач надає банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана генеральна угода разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua.terms/pages/70/ складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Кредитор свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у сумі, визначеній у договорі. Однак остання, на порушення умов договору, свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 27 травня 2019 року утворилася загальна заборгованість за кредитом, з урахуванням штрафних санкцій, у розмірі 11.981 грн.34 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 4.561 грн.30 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом 3.622 грн.94 коп., а також штраф, відповідно до пункту 2.2 генеральної угоди, - 938 грн.36 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1.921 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ ПриватБанк, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права в частині незадоволених позовних вимог, просить скасувати заочне рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2019 року в цій частині та задовольнити вимоги банку у цій частині.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що банк надав відповідачу кредит, відповідач його не повернув, місцевий суд не мав підстав відмовляти в задоволенні вимоги про стягнення відсотків.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 вересня 2015 року АТ КБ «ПриватБанк» укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт б/н з ОСОБА_1 . Відповідно до умов угоди кредитор зобов`язався надати відповідачеві кредит у розмірі 3.622 грн.94 коп. Відповідач зобов`язався повернути кредит, відсотки за його використання, а також здійснювати інші платежі відповідно до угоди та умов і правил надання продукту кредитних карт. Кредитором у повному обсязі та належним чином виконано свої зобов`язання.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 перед позичальником станом на 27 травня 2019 року становить 11.981 грн.34 коп. і складається із: заборгованості за кредитом 3.622 грн.94 коп., заборгованості за процентами за користування кредитними коштами 1.350 грн.54 коп., нарахованої пені та комісії 6.069 грн.50 коп., а також штраф, відповідно до пункту 2.2 генеральної угоди, - 938 грн.36 коп.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що у заяві позичальника від 23 вересня 2015 року процентна ставка не зазначена, а також відсутня умова про відповідальність боржника у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру; до позовної заяви додано роздруківку витягу з умов та правил надання банківських послуг. Однак матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з умов розумів відповідач, ознайомився і погодився з ним, укладаючи кредитний договір, тому нарахування процентів та неустойки у даному випадку є безпідставним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства

є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Встановлено, що у пункті 2.1. генеральної угоди сторони узгодили розмір кредиту 3.622 грн.94 коп., а пунктом 2.2 генеральної угоди узгодили розмір штрафу 988 грн.36 коп. за порушення умов угоди, що вірно стягнуто судом першої інстанції з відповідача на користь банку, оскільки вказане було письмовою домовленістю сторін.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша стаття 627 ЦК України).

Сторонами в генеральній угоді від 23 вересня 2015 року не визначено розмір процентів за кредитом.

У пункті 2.9. генеральної угоди передбачено, що процентна ставка за кредитом може змінюватись в залежності від змін облікової ставки НБУ або в інших випадках, передбачених Умовами та правилами.

Надані банком Умови та правила надання банківських послуг не можуть бути визнані такими, що приймалися сторонами при підписанні угоди, оскільки в матеріалах справи не міститься жодних доказів на підтвердження того, що саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг позичальник була ознайомлена, підписуючи генеральну угоду, вказана позиція відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

За таких обставин, відсутні підстави для нарахування відповідачу процентів, доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд не мав підстав відмовляти в задоволенні вимоги про їх стягнення є необґрунтованими.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права в оскаржуваній частині, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення в оскаржуваній частині має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк залишити без задоволення.

Заочне рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2019 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 12 листопада 2019 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.