РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2019 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира в складі:

головуючого - судді Слюсарчук Н.Ф.

з участю секретаря с/з Давиденко Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Житомирського обласного спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства протипожежних робіт Добровільного товариства України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

24 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, вимоги якого під час розгляду справи збільшував, та остаточно просив стягнути на його користь з Житомирського обласного спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства протипожежних робіт Добровільного товариства України 137277,80 грн. середньої заробітної плати за час затримки та 10000 грн. моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що в період із 05.05.2004 року по 31.03.2009 року він працював директором Житомирського обласного спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства протипожежних робіт Добровільного пожежного товариства України. Підставою звільнення з даної посади було закінчення терміну контракту. Позивач зазначає, що на день звільнення з посади директора відповідач 31.03.2009 року був на лікарняному, однак відповідні виплати проведені не були, а тому вважає, що існувала заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі, яка була підтверджена рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 17.07.2018 року.

В судовому засідання позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог та письмових заяв, долучених до матеріалів справи.

Представник відповідача в відзиві на позовну заяву просив відмовити у задоволенні позову, оскільки відповідачем було пропущено строк звернення до суду.

Суд, заслухавши сторін, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що з 29.03.2004 року ОСОБА_1 призначений виконуючим обов`язки директора Житомирського обласного спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства протипожежних робіт Добровільного пожежного товариства України.

06.05.2004 року ОСОБА_1 призначений за контрактом на посаду директора Житомирського обласного спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства протипожежних робіт Добровільного пожежного товариства України.

31.03.2009 року ОСОБА_1 на підставі наказу Добровільного пожежного товариства України №12-к від 26.03.2009 року звільнений з посади директора Житомирського обласного спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства протипожежних робіт Добровільного пожежного товариства України у зв`язку із закінченням терміну дії контракту, згідно п. 2 ст. 36 КЗпП України.

З вказаного наказу слідує, що ОСОБА_1 підлягає виплата грошової компенсації за 60 днів невикористаної відпустки: 30 днів за період роботи з 29.03.2007 року по 28.03.2008 року та 30 днів за період роботи з 29.03.2008 року по 28.03.2009 року.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 17.07.2018 року №295/4418/16-ц стягнуто з Житомирського обласного спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства протипожежних робіт Добровільного пожежного товариства України на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі: 2940,80 грн. - компенсації за невикористані щорічні відпустки та 259,40 грн. - допомоги, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності. (а.с.47-50)

Дані кошти були виплачені ОСОБА_1 22.09.2016 року Богунським відділом державної виконавчої служби у зв`язку з виконанням виконавчого листа №295/4418/16-ц виданого 05.07.2016 року Богунським районним судом на підставі попереднього заочного рішення Богунського районного суду м.Житомира від 23.05.2016 року, яке в подальшому було скасоване. (а.с. 7-8)

Статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату.

Відповідно до ст. 47 Кодексу Законів про працю України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Згідно з частиною першою статті 116 Кодексу Законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ст. 117 Кодексу Законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 року №95, прийнятої Генеральною конференцією Міжнародної організації праці, яка застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата, заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Частиною п`ятою статті 97 Кодексу Законів про працю України встановлено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Частиною шостою статті 24 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Отже, держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.

Пунктом 2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадяться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Як зазначено позивачем у позові, на момент звільнення ОСОБА_1 з Житомирського обласного спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства протипожежних робіт Добровільного пожежного товариства України, позивачу було затримано розрахунок при звільненні.

Отже судом встановлено, що відповідачем при звільненні ОСОБА_1 будо допущено порушення вимоги ст. 47 та 116 КЗпП України та своєчасно з ним не було проведено розрахунок з виплати компенсації за невикористану відпустку та допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Судом взято до уваги той факт, що спірні суми були стягнуті з відповідача у рамках виконавчого провадження з примусового виконання заочного рішення Богунського районного суду м Житомира від 23.05.2016 року, однак вказане рішення було скасовано ухвалою Богунського районного суду м Житомира від 09.02.2017 року, та рішенням Богунського районного суду від 17.07.2018 року стягнуто з Житомирського обласного спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства протипожежних робіт Добровільного пожежного товариства України на користь позивача компенсації за невикористані щорічні відпустки та допомоги, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, суд встановлює порушення трудових прав позивача та вирішує питання щодо права позивача на отримання спірних сум коштів.

Статтею 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно з статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед яких, крім іншого, заробітна плата (грошове забезпечення).

Розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при звільненні становить 169425 грн., з розрахунку: 90,36 грн.( середньоденна заробітна плата позивача) х 1875 дня( сумарна кількість робочих днів ) починаючи з 01.04.2009 року по 22.09.2016 року.

Для розрахунку середньоденної заробітної плати необхідно брати заробіток позивача за відпрацьований період протягом лютого та березня 2009 року, що відповідно становить 1227,86+2386,66=3614,52 ( а.с.141) та кількість фактично відпрацьованих протягом цих місяців робочих днів: у лютому - 20, у березні - 20 днів. Середньоденна заробітна плата позивача буде становити 90 грн. 36 коп.( 1227,86+2386,66=3614,52: 40 = 90 грн. 36 коп.) (а.с.123-124)

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237-1 КЗпП України.

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Враховуючи ті обставини, що порушуються права працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення, невиплати належних йому грошових сум), що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, звернення до суду за захистом свого права, завдає позивачу душевних страждань, проте, позивач розмір такої шкоди достатньою мірою не підтвердив, а тому суд вважає за можливе задовольнити позов в цій частині частково і визначає розмір моральної шкоди в сумі 3000 грн.

Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

За правилами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, оцінюючи належність та допустимість кожного доказу, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до Житомирського обласного спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства протипожежних робіт Добровільного пожежного товариства України, третя особа - Управління держпраці у Житомирській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Щодо заяви представника відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності відповідно до ст. 233 КЗпП України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Проаналізувавши зміст частини другої статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 вказується, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Схожий висновок було зроблено і Верховним Судом України, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі №6-331цс17 в якому вказано, що "в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат".

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви представника відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1694,25 грн., відповідно до ставок судового збору, які діяли на момент пред`явлення позову, від сплати якого було звільнено позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.116, 117, 233 КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Житомирського обласного спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства протипожежних робіт Добровільного товариства України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 169425 грн. (сто шістдесят дев`ять тис. 425 грн.) без врахуванням податків та обов`язкових платежів.

Стягнути з Житомирського обласного спеціалізованого ремонтно-будівельного підприємства протипожежних робіт Добровільного товариства України на користь держави судовий збір в сумі 1694 грн. 25коп, зарахувавши його до спеціального фонду Державного бюджету України.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( місце прожив. АДРЕСА_1 .)

Відповідач: Житомирське обласне спеціалізоване ремонтно-будівельне підприємство протипожежних робіт Добровільного товариства України ( місце знаходження: м. Житомир, вул. Героїв Пожежних, 67а.).

Повне рішення суду виготовлено 05.07.2019 року.

Суддя: Н. Ф. Слюсарчук