"01" жовтня 2019 р. Справа № 2-31/12
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2019 року Вишгородського районний суд Київської області в складі:

головуючого-судді: Чіркова Г.Є.,

при секретарі: Гавриленко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді заяву ОСОБА_1 про заміну способу і порядку виконання рішення суду по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним,

встановив:

стягувач звернувся до суду з даною заявою, в якій просить визначити спосіб і порядок виконання ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 14 грудня 2015 року про скасування заходів забезпечення позову згідно ухвали цього ж суду від 28 травня 2010 року шляхом зняття арешту з квартири АДРЕСА_1 , запис про який міститься в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна під реєстраційним номером 9884419 з контрольною сумою Е810638Г4Б.

Свої вимоги мотивував тим, що арешт на вказану квартиру накладено ухвалою цього ж суду від 28 травня 2010 року, тоді як у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, містяться відомості про накладення арешту на спірну квартиру згідно узвали суду від 31 травня 2010 року. Зазначене ускладнює виконання ухвали суду про скасування арешту від 14 грудня 2015 року.

Сторони та Відділ ДВС Вишгородського РУЮ в Київській області будучи повідомленими про розгляд справи, до суду не прибули.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

28 травня 2010 року Вишгородським районним судом накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою цього ж суду від 11 липня 2012 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним залишено без розгляду.

14 грудня 2015 року ухвалою цього ж суду скасовано заходи забезпечення позову, згідно ухвали суду від 28 травня 2010 року.

Згідно ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 3 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

З витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 01 червня 2010 року вбачається, що арешт на нерухоме майно накладено на підставі ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 31 травня 2010 року.

Проте дана ухвала в цій справі відсутня.

Ухвалою цього ж суду від 14 грудня 2015 року скасовано заходи забезпечення позову згідно ухвали суду від 28 травня 2010 року. Знято арешт з квартири АДРЕСА_1 .

Отже підставою для зняття арешту накладеного на підставі ухвали суду від 31 травня 2010 року є її скасування в порядку ст. 158 ЦПК України.

Вирішити вказане без скасування цієї ухвали шляхом зміни способу виконання ухвали від 14 грудня 2015 року в порядку ст. 435 ЦПК України суд не вправі.

Вимоги розділу VI ЦПК України та ст. 435 ЦПК України стосується виконання судових рішень, якими завершується розгляд спору по суті, й на скасування заходів забезпечення позову не розповсюджується.

Належним способом захисту прав заявника за певних обставин може бути звернення до суду з позовом про зняття арешту в загальному порядку.

Беручи до уваги викладене підстав для задоволення заяви не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст. 260, 435 ЦПК України,

ухвалив:

в задоволенні заяви відмовити.

Повний текст ухвали складено 07 жовтня 2019 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання її повного тексту шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд Київської області.

Суддя