Постанова

Іменем України

01 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 308/2061/15-ц

провадження № 61-23624св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Гончаровим Валентином Вікторовичем, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 10 квітня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 30 серпня 2011 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір

№ 749111867, згідно якого позичальник отримав кредит у розмірі 23 000,00 грн, з процентною ставкою 0,01 % річних, строком на 36 місяців, із платою за управління кредитом 3,9 % від суми кредиту, що становить 897,00 грн, пені 1 % від суми прострочення за кожний день прострочення. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало належним чином та надало відповідачу визначені договором кошти, однак останній свої обов`язки щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконував, а з 29 березня 2013 року зовсім припинив їх повернення, внаслідок чого станом на 28 березня 2014 року виникла кредитна заборгованість у розмірі 46 699,90 грн. 28 березня 2014 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір відступлення права вимоги № 37/14-ФНКю, згідно якого первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за основною сумою боргу, відсотками, платою за управління кредитом та пенею, а всього на суму 46 699,90 грн, право одержання яких належить первісному кредитору на підставі кредитного договору № 749111867. На час звернення позивача до суду позичальник спірні кошти не повернув.

У зв`язку з викладеним позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором від 30 серпня 2011 року № 749111867 в розмірі 46 699,90 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від

08 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 10 квітня 2017 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором від 30 серпня 2011 року

№ 749111867 в розмірі 35 729,98 грн з яких: 11 611,99 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 1,25 грн - заборгованість за відсотками; 12 516,74 грн - заборгованість за платою за управління кредитом та 11 600,00 грн - заборгованість за пенею.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Судові рішення мотивовані тим, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» є доведеними та обґрунтованими. Відповідач не надав до суду належних та допустимих доказів про те, що вказана позивачем заборгованість погашена ним, або розмір цієї заборгованості є іншим. Перехід права вимоги до нового кредитора не позбавляє боржника обов`язку виконувати умови укладеного ним кредитного договору, а неповідомлення про заміну кредитора може тягнути наслідки лише у вигляді виконання зобов`язання колишньому кредитору.

У травні 2017 року ОСОБА_1 , через адвоката Гончарова В. В., подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволених позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» є неналежним позивачем у справі, оскільки договір відступлення права вимоги від імені позивача підписано генеральним директором ОСОБА_2 , однак в матеріалах справи відсутні докази, що на момент його підписання ОСОБА_2 був генеральним директором та мав право підписувати цей договір. Також в матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі реєстру боржників, який є доказом того, що вказаний договір відступлення права вимоги набув чинності. Вказує, що він не отримав від первісного кредитора повідомлення про відступлення позивачеві права вимоги за кредитним договором, у зв`язку з чим має право не виконувати своїх обов`язків позивачеві зі сплати будь-яких коштів за кредитним договором. На його думку, оскільки позивач не довів своє право вимоги до нього щодо виконання зобов`язань за кредитним договором на свою користь, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Також вважає, що позовні вимоги про стягнення пені були пред`явлені позивачем поза межами строку позовної давності. Оспорює також рішення суду в частині розподілу судових витрат, оскільки часткове задоволення позовних вимог зумовлює часткове стягнення з позивача на користь відповідача оплати правової допомоги адвоката. Таким чином, рішення суду першої інстанції на думку апелянта не відповідає нормам процесуального та матеріального права.

У липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшли заперечення ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на касаційну скаргу відповідача, у яких вказано, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги не містять підстав для скасування оскаржених судових рішень. Крім того вказують, що ні сам кредитний договір, ні договір відступлення права вимоги у встановленому законом порядку не були визнанні недійсними, тому відповідно до статті 204 ЦК України діє презумція правомірності правочину. Також зазначають, що необґрунтованими є доводи касаційної скарги про відсутність необхідності погашення кредитної заборгованості лише з тих підстав, що позичальника не було повідомлено про зміну кредитора, оскільки боржник не позбавлений можливості виконати свої зобов`язання за кредитним договором й первісному кредиторові, однак спірні кошти не повертає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Суди встановили, що 30 серпня 2011 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі - ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 749111867, згідно якого він отримав кредит у розмірі 23 000 грн, із процентною ставкою 0.01 % річних, строком на 36 місяців, із платою за управління кредитом 3.9 % від суми кредиту, що становить 897 грн, пені 1 % від суми прострочення за кожний день прострочення (а. с. 4).

Сторонами також підписано умови надання кредиту та графік платежів, яким встановлено щомісячний платіж, кінцевий термін повернення кредиту 29 серпня 2014 року (а. с. 5-6).

Обумовлену кредитним договором суму відповідач отримав, що підтверджується заявою на видачу готівки № 1037434 від 30 серпня 2011 року та платіжним дорученням від 30 серпня 2011 року № 17847095 (а. с. 16-17).

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконував належно, у зв`язку з чим утворилась кредитна заборгованість, яка станом на 28 березня 2014 року склала 46 699,90 грн (а. с. 22).

28 березня 2014 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги № 37/14 ФНКю (а. с. 27, 28).

З витягу Реєстру боржників від 28 березня 2014 року судами встановлено, що первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги від

ОСОБА_1 коштів (включаючи суму заборгованості за основною сумою боргу, за відсотками, платою за управління кредитом та пенею), а всього 46 699,90 грн, право одержання яких належить первісному кредитору на підставі кредитного договору від 30 серпня 2011 року № 749111867 (а. с. 26).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Першою та третьою частинами статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до пункту 10 кредитного договору від 30 серпня 2011 року

№ 749111867 позичальник надав згоду на заміну кредитодавця та нового кредитодавця, що передбачає перехід всіх прав (відступлення всіх прав вимоги) та перехід всіх обов`язків кредитодавця до іншої особи. У разі прийняття кредитодавцем рішення про зазначену заміну сторони за цим договором додаткова згода від позичальника не вимагається.

Згідно з пунктом 1.1. договору відступлення прав вимоги від 28 березня

2014 року № 37/14-ФНКю первісний кредитор зобов`язується передати новому кредиторові право вимоги, а новий кредитор зобов`язується сплатити грошові кошти та прийняти права вимоги, на умовах встановлених цим договором. Правом вимоги за цим договором вважається таке право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за річною процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту на підставі документів, що підтверджують таке право вимоги відповідно до документації.

Згідно пункту 1.2. вказаного договору перехід від первісного кредитора до нового кредитора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент отримання новим кредитором по акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2 після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників, - підтверджує факт переходу від первісного кредитора до нового кредитора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.

Судом апеляційної інстанції було встановлено, що 28 березня 2014 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було підписано акт приймання-передачі реєстру боржників за договором відступлення прав вимоги від 28 березня 2014 року № 37/14-ФНКю на загальну суму заборгованості в розмірі 21 994 918,43 грн (а. с. 154-155).

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначилися із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення.

Доводи касаційної скарги щодо недоведеності факту переходу всіх прав кредитора до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються встановленими судами обставинами, зокрема реєстром боржників від 28 березня 2014 року та актом приймання-передачі реєстру боржників від 28 березня 2014 року.

Також необґрунтованими є доводи касаційної скарги щодо спливу строків позовної давності стосовно вимог про стягнення пені відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України, оскільки відповідно до пункту 7 укладеного кредитного договору № 749111867 позичальник ОСОБА_1 підписанням цього договору засвідчив прийняття загальних умов з надання кредитів - в якості невід`ємних умов цього договору, якими строк позовної давності було збільшено.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не дають підстав для висновку про порушення судами норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Крім того, наведені у касаційні скарзі доводи є аналогічними доводам, наведеним в апеляційній скарзі, яким апеляційним судом надана належна оцінка.

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Гончаровим Валентином Вікторовичем, залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від

08 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від

10 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. О. Лесько

А. А. Калараш

С. П. Штелик