Справа № 369/5434/18
Провадження № 2/369/1213/19
РІШЕННЯ

Іменем України

30.05.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючої судді Ковальчук Л.М.,

при секретарі Бугайовій М.В.,

за участю

представника відповідача Дідескуль А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для подальшої її приватизації, визнання права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для подальшої її приватизації, визнання права власності на земельну ділянку, посилаючись на те, що 24 квітня 2017 року він звернувся із заявою до виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області з проханням узаконити володіння земельною ділянкою шляхом її приватизації, для чого надати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 30 кв.м., з розташованим на цій земельній ділянці гаражним боксом біля 16 квартирного будинку АДРЕСА_2 . Земельну ділянку, про яку йде мова, разом з гаражним боксом, отримано ним у спадок від батьків. Ця заява була зареєстрована під № Л-504 від 25 квітня 2017 року. В згаданій заяві він виклав наступне. А саме що його мати ОСОБА_2 , 1920 року народження, і його батько ОСОБА_3 , 1916 року народження, були зареєстровані і проживали до дня смерті за адресою: АДРЕСА_3 . Все рухоме і нерухоме майно згідно заповітів він прийняв у спадок. Серед майна, яке він отримав у спадок, є гаражний бокс, що розташований біля місця проживання батьків по АДРЕСА_4 . Цей гаражний бокс побудований в 1977 році на земельній ділянці площею 30 кв.м. за дозволом керівництва Києво-Святошинського відгодівельного пункту, наказ № 94 від 03 грудня 1977 року, та на підставі рішення № 4 від 21 лютого 1977 року виконкому П . П. Борщагівської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області. 40 років його батьки без приховування володіли гаражним боксом і використовували землю під цією будівлею. Стосовно їх володіння гаражним боксом і використанням землі не було жодних застережень з боку представників виконавчої і правоохоронної влади. За таких умов, навіть якщо б не було рішення виконкому, згідно ст. 119 ЗК України ця земельна ділянка під гаражним боксом фактично перейшла їм у власність. В 2006 році його батько навіть виготовив і одержав технічний паспорт на гараж з метою приватизувати гараж і землю, але приватизувати землю і гаражний бокс батьки так і не змогли з різних, в тому числі, бюрократичних причин, а в останні роки життя- за станом здоров`я. Його мати померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на 91 році життя, останні 3 роки була лежачою хворою. А батько помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на 101 році життя. Останні два роки життя був лежачим хворим після двох інсультів.

В заяві він просив виконавчий комітет надати йому у приватну власність земельну ділянку площею 30 кв.м., що формально належала його батькам, і вважав, що це дасть йому можливість юридично узаконити і оформити спадок на землю і гаражний бокс, що побудований на цій ділянці.

Однак, його заява не була розглянута по суті і виконавчий комітет виніс помилкове рішення № 85 від 04 травня 2017 року, бо питання, на його переконання, підготовлено було викривлено і не фахово.

Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 з посиланням на вимоги ст. ст. 16, 20, 316, 328, 344, 345, 373, 377 ЦК України, ст. 119 ЗК України, просив зобов`язати Виконавчий комітет Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області на підставі рішення № 4 від 21 лютого 1977 року надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 30 кв. м. з розташованим на цій земельній ділянці гаражним боксом біля 16-ти квартирного будинку АДРЕСА_1 , для її подальшої приватизації згідно чинного законодавства.

В послідуючому позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій з посиланням на вимоги ст. ст. 16, 20, 316, 328, 344, 345, 373, 377 ЦК України, ст. 119 ЗК України, просив зобов`язати Виконавчий комітет Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області на підставі рішення № 4 від 21 лютого 1977 року надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 30 кв.м. з розташованим на цій земельній ділянці гаражним боксом біля 16-ти квартирного будинку АДРЕСА_1 , для її подальшої приватизації згідно чинного законодавства, на підставі рішення № 4 від 21 лютого 1977 року Виконкому Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області визнати за спадкоємцем рухомого і нерухомого майна батьків, позивачем ОСОБА_1 , право власності на ділянку площею 30 кв.м. з розташованим на цій земельній ділянці гаражним боксом біля 16-ти квартирного будинку АДРЕСА_2 .

У судове засідання позивач не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, суду надана заява про розгляд справи у відсутності позивача.

У судовому засіданні представник відповідача позов не визнав і заперечував проти його задоволення.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до складених заповітів від 27 вересня 2000 року, і від 14 жовтня 2000 року ОСОБА_3 і ОСОБА_2 заповіли все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їм на день смерті, і на що вони за законом матимуть право, своєму синові ОСОБА_1 , позивачу у даній справі.

Відповідно до Свідоцтв по право на спадщину за заповітом від 01 серпня 2017 року ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , та після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , належить на праві власності квартира АДРЕСА_5 .

Згідно виписки з протоколу засідання виконкому П.П . Борщагівської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області від 21 лютого 1977 року Виконком сільської ради народних депутатів трудящих не заперечує про будівництво індивідуальних гаражів на виділеній земельній ділянці дирекцією Києво-Святошинського відгодівельного пункта біля 16-ти квартирного будинку по 30 кв.м. працівникам відгодівельного пункту, в тому числі ОСОБА_3 .

Рішенням № 85 Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 9 сесії УІІ скликання 2-го пленарного засідання від 04 травня 2017 року погоджено рішення постійної комісії Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради з питань використання земельних та водних ресурсів та відмовлено ОСОБА_1 в наданні земельної ділянки для будівництва індивідуальних гаражів на території Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради. Петропавлівсько-Борщагівська сільська рада при винесенні вказаного рішення врахувала, що на території П.Борщагівської сільської ради обмежена кількість земельних ділянок для надання громадянам, згідно протоколу зазначена депутатська комісія рекомендує відмовити ОСОБА_1 в наданні земельної ділянки в зв`язку з тим, що в додатках до звернення відсутні в повному обсязі матеріали, відповідно до ч. 6, ч. 7 ст. 118 ЗК України від 25 жовтня 2001 року № 2768-ІІІ, комісія не мала можливості визначити відповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генерального плану села та іншої містобудівної документації, схеми землеустрою і техніко-економічних обгрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальної одиниці.

Позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій з посиланням на вимоги ст. ст. 16, 20, 316, 328, 344, 345, 373, 377 ЦК України, ст. 119 ЗК України, просив зобов`язати Виконавчий комітет Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області на підставі рішення № 4 від 21 лютого 1977 року надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 30 кв. м. з розташованим на цій земельній ділянці гаражним боксом біля 16-ти квартирного будинку АДРЕСА_1 , для її подальшої приватизації згідно чинного законодавства, на підставі рішення № 4 від 21 лютого 1977 року Виконкому Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області визнати за спадкоємцем рухомого і нерухомого майна батьків, позивачем ОСОБА_1 , право власності на ділянку площею 30 кв.м. з розташованим на цій земельній ділянці гаражним боксом біля 16-ти квартирного будинку АДРЕСА_2 .

У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Статтею 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено одним із принципів здійснення місцевого самоврядування в Україні - принцип законності. Також згідно ст.24 вказаного Закону України органи місцевого самоврядування діють лише на підставі та в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією України і законами України та керуються у своїй діяльності Конституцією та законами України актами Президента України, КМ України. Як вбачається із змісту ст. ст.2,4,10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеві ради, як представницькі органи територіальних громад, діють від імені та в інтересах відповідних територіальних громад.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України, п. 34 ст.26 та ст.46 Закону України «Про місцеве самоврядування», вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин відноситься до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад та здійснюється на сесіях цих рад шляхом прийняття рішень. Згідно ч.ч. 1, 2 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з п. а ч. 3ст. 116 ЗК України - безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. Порядок безоплатної приватизації земельної ділянки громадянами визначений ст. 118 ЗК України.

За статтею 118 ЗК України - громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Ч.7 згаданої статті визначає, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Відповідно до вимог ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом.

Згідно вимог ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно вимог ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном-протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

Відповідно до вимог ст. 345 ЦК України, на яку посилається позивач у позові, фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є у комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Згідно вимог ст. 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до вимог ст. 377 ЦК України, на яку посилається позивач у позові, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщенні, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Позивач не надав суду належних і допустимих доказів, що спірна земельна ділянка надавалась його батькам у встановленому законом порядку, та що у порядку спадкування він має право власності на цю земельну ділянку.

Надані позивачем докази не дають змоги суду у достатній мірі встановити наявність усіх обставин справи, на які посилається позивач, та на даний час суд позбавлений можливості достовірно встановити, що земельна ділянка має право належати на праві власності позивачу також за набувальною давністю, як посилається позивач у своєму позові на вимоги ст. 344 ЦК України.

Згідно вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно вимог ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з тих підстав, на які посилається позивач у позовній заяві, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Крім того, позивачем не доведено, якими діями саме відповідача Виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, а не Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської о бласті, порушені його права при зверненні з даними позовними вимогами до суду.

Враховуючи викладене, суд вважає недоведеними позовні вимоги позивача ОСОБА_1 , а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене та керуючись п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, ст. 55 Конституції України, ст. ст. ст. 12, 116, 118, 122 Земельного кодексу України, ст. ст. 2,4,10,24,26,46,59 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст. ст. 20, 316, 328, 344, 345, 373, 377 ЦК України, ст. ст. 7,8,12,81,258-259,263,265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для подальшої її приватизації, визнання права власності на земельну ділянку відмовити.

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_6 .

Інформація про відповідача: Виконавчий комітет Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, Код , місцезнаходження: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Ярослава Мудрого, буд. 1А.

Повне рішення суду складено 26 липня 2019 року.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Ковальчук Л. М.