ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
іменем України

06 серпня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/2886/19
Головуючий у першій інстанції Коверзнев В. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/914/19

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Бечка Є.М., Євстафіїва О.К.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області

співвідповідач Державна казначейська служба України

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами: ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Державної казначейської служби України на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова у складі судді Коверзнева В.О. від 13 травня 2019 року, місце ухвалення рішення м.Чернігів, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 вказував, що постановою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 09.06.2016 року Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області було зобов`язано здійснити перерахунок раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні, отриманих протягом 24 місяців підряд перед звільненням з військової служби та провести відповідні виплати з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 12.04.2015 року. Проте, вказана постанова суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області не виконана, чим позивачу завдано моральну шкоду. У січні 2018 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області позивачу було проведено перерахунок раніше призначеної пенсії, виходячи з 70% грошового забезпечення, замість раніше встановлених 74% грошового забезпечення. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.01.2019 року вказані дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області визнано протиправними, при цьому Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зобов`язано здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , виходячи з 74% грошового забезпечення, починаючи з 01.01.2018 року. Позивач зазначає, що вказаними протиправними діями відповідача йому також спричинено моральну шкоду, яку він просить відшкодувати. На підставі наведеного у вимогах заявленого позову ОСОБА_1 просив: 1) визнати, що тривале невиконання Головним управлінням Пенсійного фонду України постанови Новозаводського районного суду м.Чернігова від 09.06.2016 року, яким відповідача зобов`язано здійснити перерахунок пенсії, призвело до завдання ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 100 000 грн.; 2) визнати, що встановлені рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.01.2019 року протиправні дії Головного управління Пенсійного фонду України щодо перерахунку розміру пенсії в розмірі 70% грошового забезпечення, призвели до заподіяння моральної шкоди в розмірі 100 000 грн.; 3) стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок коштів Державного бюджету України 100 000 грн. шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку України.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 13.05.2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_1 12 000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди, за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку України. У задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить:

1.Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.05.2019 року доповнити в частині задоволення мотивів позову.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та 13 вказаної Конвенції гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (рішення від 21.02.1975 року у справі Голден проти Сполученого королівства п.36) та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції).

Гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини нагадує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина процесу в розумінні статті 6 Конвенції. (Іммобільяре Саффі проти Італії, заява 22774/93, 28.07.1999, §63; Горнсбі проти Греції від 19.03.1997, §40).

У пілотному рішенні Юрій Миколайович Іванов проти України (заява 40450/04, п. 46) Європейський суд з прав людини зазначив: ...що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (див. рішення у справі Метаксас проти Греції(Metaxas v.Greece), N8415/02, п.19, від 27.05.2004 року; та у справі Лізанец проти України(Lizanets v.Ukraine), N6725/03, п.43, від 31.05.2007 року).У п.54 звернув увагу, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (див. рішення у справі Сокур проти України (Sokur v.Ukraine), N 29439/02, від 26.04.2005 року, і у справі Крищук проти України (Kryshchuk v.Ukraine), N1811/06, від 19.02.2009 року).

В пункті 19 справи Бурмич та інші проти України від 12.10.2017 року, Європейський суд з прав людини вказує, що незважаючи на значний проміжок часу після винесення пілотного рішення у справі Іванова від 15.10.2009 року, Українському Уряду поки не вдалося здійснити необхідні загальні заходи, здатні вирішити корінні причини системної проблеми, визначеної Судом, і забезпечити ефективний засіб захисту усіх потерпілих на національному рівні.

Відповідно до усталеної практики Суду термін потерпілий означає особу, на яку безпосередньо здійснюється вплив діями чи бездіяльністю. Існування порушення Конвенції можливе навіть за відсутності шкоди. Отже, рішення чи захід на користь заявника не є в принципі достатніми для позбавлення його статусу потерпілого, якщо державні органи не визнали порушення, прямо або по суті, та не надали за це порушення компенсації, справа Ромашов проти України, заява №67534/01, рішення від 27.07.2004 року, див. також справу Коваль та інші проти України, п.125, рішення від 15.11.2012 року.

У пунктах 35,38,82 справи Бурмич та інші проти України Європейський суд вказує на справу Бурдов проти Росії (№2), в якій зокрема вказано: У випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу.

Практика Європейського суду з прав людини визнає не отримані за рішенням суду кошти саме порушенням Протоколу 1 (Бурдов проти Росії, Юрій Миколайович Іванов проти України, Агрокомплекс проти України).

Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі Недайборщ проти Російської Федерації (Скарга №42255/04) від 01.07.2010 року зокрема зазначив: Суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс (в числі багатьох прикладів, рішення від 15.10.2009 року у справі Антипенко проти Російської Федерації (Antipenkov v.Russia), скарга № 33470/03, § 82; Постанова Європейського Суду від 14.02.2008 року у справі Пшеничний проти Російської Федерації (Pshenichnyy v.Russia), скарга №30422/03, § 35 1; рішення у справі Гарабаев проти Російської Федерації (Carabayev v.Russia), скарга №38411/02, §113, ECHR 2007-VII (витяги) 2, а також Постанова Європейського Суду від 01.06.2006 року у справі Грідін проти Російської Федерації (Gridin v.Russia), скарга №4171/04, §20 березня).

У засіданні 5-7 грудня 2017 року Комітет Ради Європи прийняв рішення у справах групи Юрій Миколайович Іванов, груп Жовнєр і Бурмич та інші проти України (заяви Nо.40450/04, 56848/00, 46852/13) в частині контролю за виконанням судових рішень. У пункті 4 підкреслював, що такий спеціальний механізм повинен передбачати, відповідно до вимог Конвенції, як це передбачено прецедентним правом Суду, адекватне та достатнє відшкодування всім претендентам, які мають дійсні скарги, включаючи виконання рішень національних судів, як і раніше застосовуються, виплати відсотки ставки та відшкодування моральної шкоди та витрат.

Згідно рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських судів №13 (2010) Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень КРЄС вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх ex-officio. Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.

Згідно статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Згідно статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно із ч.ч.2,3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статтею 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності їх вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно із статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до статті 2 Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган.

Частиною 1 статті З Закону України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до п.2 Порядку №845 безспірне списання - це операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

Відтак, оскільки рішення судів про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевого бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, стягнення коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди необхідно здійснити за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку України.

2. З урахуванням принципу верховенства права ОСОБА_1 просить рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 13.05.2019 року змінити в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди. Збільшити суму, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, з 12 000 грн. до 100 000 грн.

В решті рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 13.05.2019 року ОСОБА_1 просить залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги вказують, що рішення суду першої інстанції від 13.05.201 року ухвалено судом з порушенням норм процесуального і матеріального права, які дають підстави для зміни судового рішення у частині доповнення про задоволення позовних вимог і збільшення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню.

В обґрунтування доводів щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права ОСОБА_1 вказує, що: а) у рішенні від 13.05.2019 року, всупереч вимогам статті 8 Конституції України, статті 10 ЦПК України не вказано жодного положення Конституції і законів України; б) при розрахунку тривалості протиправних дій і відновлення порушеного права при визначенні розміру моральної шкоди не враховано норми Конституції України, судову практику Європейського суду і Конституційного суду; в) при визначенні розміру моральної шкоди судом замість норм Конституції і законів України, міжнародних договорів було вказано лист, якій не є нормативно-правовим актом і не може бути належним доказом; г) визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає обставинам, заявленим у позові і встановленими у судовому засіданні 11.05.2019 року; д) судом не розглянуто і не враховано важливий доказ про встановлення судом порушення відповідачем норм Конвенції з прав людини та основоположних свобод.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду першої інстанції від 13.05.2019 року не відповідає приписам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки вказане рішення суду не є справедливим та таким, що забезпечує ефективне поновлення в правах. Доводи апеляційної скарги вказують, що у рішенні суду першої інстанції не зазначено норми Конституції і законів України, Цивільного кодексу України, Цивільно-процесуального кодексу України, на підставі яких ґрунтуються висновки рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 13.05.2019 року.

З посиланням на приписи статті 9 Конституції України, статей 3,10 ЦПК України, статті 10 ЦК України, Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, роз`яснення, викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року Про судове рішення у цивільній справі ОСОБА_1 у доводах апеляційної скарги зауважує, що суд першої інстанції не виконав обов`язку щодо застосування Конвенції і судової практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права. Доводи апеляційної скарги стверджують, що у рішенні судом першої інстанції неправомірно не вказано і не розглянуто встановлені судом порушення права на мирне володіння майном, передбаченого статтею 1 Протоколу № 1 Конвенції.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує на неповноту з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для вирішення справи та наявність вибіркового виконання відповідачем судових рішень.

Доводи апеляційної скарги зазначають про наявність обставин, які свідчать про необхідність збільшення розміру моральної шкоди, при цьому ОСОБА_1 посилається на рішення Європейського суду з прав людини від 07.05.2002 року у справі Бурдов проти Росії, від 15.03.2001 року у справі Піалопулос та інші проти Греції, від 30.11.2006 року у справі Красношапко проти України, від 29.06.2004 року у справі Войтенко проти України. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує на помилковість визначення судом першої інстанції періоду тривалості невиконання судових рішень.

Доводи апеляційної скарги стверджують, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору по суті необґрунтовано не прийняв до уваги тих обставин, що позивач має статус учасника ліквідації аварії на ЧАЕС, є особою з інвалідністю 3 групи, при цьому позивачу за висновком МСЕК протипоказані психоемоційні перевантаження, також суд не врахував знаходження позивача на госпітальному лікуванні у неврологічному відділенні лікарні.

У доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 стверджує, що вимоги цивільного позову в частині доказів завданої моральної шкоди і розміру відшкодування співпадають з юридичними висновками Європейського суду з прав людини у справах Ю. М. Іванов проти України, Бурмич та інші проти України, Бурдов проти Росії (№2). Доводи апеляційної скарги вказують, що судом першої інстанції у рішенні від 13.05.2019 року значно зменшено розмір відшкодування у порівнянні із іншими справами про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із тривалим невиконанням судових рішень, при цьому вказані доводи апеляційної скарги містять посилання на рішення Європейського суду з прав людини у справі Копецький проти Словаччини (Kopecky v.Slovakia) [ВП], заява №44912/98, п.52, ЄСПЛ 2004-ІХ), у справі Шевченко проти України (рішення від 04.04.2006 року), у справі Коссі проти Сполученого Королівства.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області просить скасувати рішення суду першої інстанції від 13.05.2019 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 13.05.2019 року є необґрунтованим, ухваленим судом з порушенням норм матеріального права, при цьому має місце неповне з`ясування дійсних обставини справи. В доводах апеляційної скарги Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зазначає, що при вирішенні даного спору по суті судом першої інстанції не було враховано тих обставин, що рішення суду по справі №751/4349/16-а є виконаним в повному обсязі 09.06.2016 року, оскільки доплата згідно судового рішення відсутня. Доводи апеляційної скарги стверджують, що оскільки сума пенсії після перерахунку є меншою, то пенсія позивачу виплачувалась у розмірі, встановленому до проведеного перерахунку, і за даних обставин фактично днем виконання судового рішення є проведення відповідачем вказаного розрахунку, а саме, 09.06.2016 року. Доводи апеляційної скарги вказують, що направлений лист до органу державної виконавчої служби про фактичне виконання постанови від 20.04.2018 року є відповіддю на вимогу, в якій відповідач вкотре пояснює повне фактичне виконання судового рішення. Доводи апеляційної скарги зазначають, що на вказаний лист не можна посилатись, як на єдиний доказ вчинення відповідачем дій, спрямованих на виконання судового рішення, оскільки рішення вже є виконаним. В доводах апеляційної скарги Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зауважує про те, що на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.01.2019 року у справі №620/3627/18 позивачу було проведено перерахунок пенсії за вислугу років, починаючи з 01.01.2018 року у розмірі 74% грошового забезпечення, з врахуванням раніше виплачених сум. Доводи апеляційної скарги зазначають, що перерахунок пенсії позивачу було проведено 20.02.2019 року, і з березня 2019 року позивач отримує пенсію в новому, збільшеному розмірі, при цьому відшкодування доплати за період з січня 2018 року по лютий 2019 року буде проведено згідно Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №649 від 22.08.2018 року. Доводи апеляційної скарги стверджують про безпідставність висновку суду першої інстанції щодо стягнення на користь позивача 12 000 грн. в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди, оскільки позивачем не надано доказів спричинення йому моральних страждань діями Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області або діями його працівників. Доводи апеляційної скарги вказують, що Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області діяло у межах та спосіб, визначений законодавством, при цьому права позивача порушені не були і відсутнє спричинення моральної шкоди, оскільки у випадку виконання судового рішення у справі №751/4349/16-а, доплата відсутня, а виплата нарахованої доплати за судовим рішенням у справі №620/3627/18 буде проведена відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України просить скасувати рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 13.05.2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні вимог позову. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 13.05.2019 року є необґрунтованим, ухваленим судом з неправильним застосуванням норм матеріального права. В доводах апеляційної скарги з посиланням на статті 1173, 1174 ЦК України, роз`яснення, викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, Державна казначейська служба України вказує на необґрунтоване визначення судом першої інстанції розміру моральної шкоди. Доводи апеляційної скарги стверджують про необхідність з`ясування наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Доводи апеляційної скарги вказують, що судом першої інстанції при розгляді даного спору по суті не проаналізовано, чи дійсно позивачу заподіяно страждання (фізичні, душевні або психічні) та не зазначено, у чому конкретно вони полягали, не досліджено характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо). Доводи апеляційної скарги зазначають, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати вимоги розумності та справедливості, при цьому розмір відшкодування має бути не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи та не має призводити до збагачення позивача за рахунок Держави. В доводах апеляційної скарги Державна казначейська служба України стверджує, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності факту душевних страждань, не визначено, в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями її спричинено та якими доказами вказані обставини підтверджуються. При цьому доводи апеляційної скарги вказують, що судом першої інстанції не досліджено характеру немайнових втрат позивача, і у оскаржуваному рішенні суду відсутні посилання на стан здоров`я позивача, чи зазнав він вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, чи потрібен позивачу час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

У відзиві на апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області Шитіков О.В. просить залишити без задоволення апеляційну скаргу у зв`язку з її безпідставністю, при цьому змінити рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 13.05.2019 року в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, збільшивши суму, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди з 12 000 грн. до 100 000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу Державної казначейської служби України Шитіков О.В. просить залишити без задоволення апеляційну скаргу у зв`язку з її необгрунтованістю, при цьому змінити рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 13.05.2019 року в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, збільшивши суму, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди з 12 000 грн. до 100 000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Державна казначейська служба України просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 у зв`язку з її необґрунтованістю та скасувати рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 13.05.2019 року.

Відповідно до приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається з повідомлень про вручення поштових відправлень (а.с.216-221), сторони по справі отримали копії ухвали апеляційного суду від 21.06.2019 року про відкриття апеляційного провадження у справі та копії ухвали апеляційного суду від 25.06.2019 року про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до ч.1 статті 367 ЦПК України, яка регламентує межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що ОСОБА_1 є полковником запасу, пенсіонером Міністерства оборони України і отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, те деяких інших осіб, яку виплачує Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Згідно посвідчення (категорія 1) Серії НОМЕР_1 від 05.03.2009 року та вкладки № НОМЕР_2 до нього (а.с.37), ОСОБА_1 має статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідно до витягу із акту огляду у МСЕК до довідки Сер.МСЕ-ЧНВ № 339273 від 17.02.2010 року (а.с.36), ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 3 групи, безстроково. Висновок про умови та характер праці: протипоказані психоемоційні перевантаження.

Матеріали справи містять відповідні довідки про перебування ОСОБА_1 на лікуванні в неврологічному відділенні лікарні №4 Чернігівської міської ради у періоди з 29.05.2017 року по 07.06.2017 року та з 22.10.2018 року по 03.11.2018 року (а.с.34,35).

Постановою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 09.06.2016 року у справі №751/4349/16-а (а.с.12-18), адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, задоволено частково. Визнано протиправними дії (бездіяльність) ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо невнесення у довідку про грошове забезпечення додаткових видів грошового забезпечення, а саме: допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні, які ОСОБА_1 отримував протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 скласти та подати до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області довідку про грошове забезпечення та додаткові види грошового забезпечення ОСОБА_1 із зазначенням грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні, отриманих протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок раніше призначеної пенсії з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні, отриманих протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби на підставі наданої довідки та провести відповідні виплати з врахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 12.04.2015 року. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 подати протягом місяця з дня набрання постановою законної сили звіт про виконання судового рішення у даній справі.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання вказаної постанови суду відповідач здійснив перерахунок пенсії відповідача, що підтверджується документом про перерахунок пенсії (а.с.71) та листом відповідача від 20.04.2018 року №5094/03-01, які адресовано відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області (а.с.73,74). Через відсутність фактичного збільшення розміру пенсії, доплата до пенсії позивача за цією постановою не проводилась.

З постанови про відновлення виконавчого провадження ВП №51979480 від 03.10.2018 року (а.с.22-23) вбачається. що старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, згідно ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2018 року, було відновлено виконавче провадження з виконання виконавчого листа №751/4349/16-а, виданого 12.08.2016 року Київським апеляційним адміністративним судом про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок раніше призначеної пенсії з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні, отриманих протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби на підставі наданої довідки та провести відповідні виплати з врахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 12.04.2015 року.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.01.2019 року у адміністративній справі №620/3627/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, яке набрало законної сили, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 року у розмірі 70% грошового забезпечення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії, починаючи з 01.01.2018 року у розмірі 74% грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 року у розмірі 70% грошового забезпечення як такі, що порушують право на мирне володіння майном, передбачене статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції з прав людини та основоположних свобод. В решті позовних вимог відмовлено (а.с. 24-30).

На підставі вказаного рішення відповідачем здійснено перерахунок розміру пенсії позивача, починаючи з 01.01.2018 року, що підтверджується матеріалами справи (а.с.75-78), проте, фактична виплата заборгованості, що виникла внаслідок зазначеного перерахунку, ще не відбулась.

З позовної заяви ОСОБА_1 вбачаться, що тривалим невиконанням постанови Новозаводського районного суду м.Чернігова від 09.06.2016 року та протиправними діями відповідача щодо перерахунку розміру пенсії, виходячи з 70% грошового забезпечення, що встановлено рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.01.2019 року, йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях і порушенні нормальних життєвих зв`язків, загальний розмір якої позивач визначає у сумі 100 000 грн., і яку просить відшкодувати за рахунок коштів Державного бюджету України.

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 13.05.2019 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Судом стягнуто на користь ОСОБА_1 12 000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди, за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку України. У задоволенні решти вимог відмовлено.

При цьому з врахуванням фактичних обставин справи судом першої інстанції визначено в хронологічному порядку період невиконання постанови Новозаводського районного суду м.Чернігова від 09.06.2016 року у справі №751/4349/16-а, і суд зазначив у оскаржуваному рішенні, що даний період є достатньо тривалим часом невиконання судового рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що протягом вказаного часу позивач перебував у стані невизначеності, що негативно впливало на його моральний стан і завдавало моральних страждань, незалежно від того, що внаслідок здійсненого відповідачем у квітні 2018 року перерахунку, з`ясувалось, що позивачу не належить до виплати грошова доплата. За даних обставин суд першої інстанції прийшов до висновку, що тривалим невиконанням відповідачем постанови Новозаводського районного суду м.Чернігова від 09.06.2016 року позивачу завдано моральну шкоду, яку суд оцінює в 5 000 грн.

Судом першої інстанції зазначено у рішенні від 13.05.2019 року, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.01.2019 року встановлено факт вчинення відповідачем протиправних дій під час здійснення перерахунку розміру пенсії позивача з 01.01.2018 року шляхом зменшення розміру пенсії з 74% до 70% грошового забезпечення.

При цьому судом першої інстанції встановлено, що внаслідок вказаних дій, позивач був змушений захищати свої права в адміністративному суді, витрачати свій час на участь у судових і виконавчих процедурах. Внаслідок протиправного зменшення відповідачем розміру пенсії, майнові права позивача до цього часу в повному обсязі не відновлені, тому що йому не виплачено доплату, що виникла внаслідок перерахунку пенсії за рішенням окружного суду. Суд першої інстанції погодився з доводами ОСОБА_1 про те, що внаслідок вчинення відповідачем протиправних дій позивач тривалий час перебуває в стані розпачу та відчуває моральні страждання, чим заподіяно моральну шкоду. Вирішуючи питання грошового відшкодування завданої відповідачем моральної шкоди, суд першої інстанції врахував характер правопорушення, глибину і тривалість завданих душевних страждань, виходячи при цьому з принципу розумності та виваженості, і за даних обставин вважав достатньою сатисфакцією стягнення на користь позивача 7 000 грн.

За даних обставин суд першої інстанції у рішенні від 13.05.2019 року прийшов до висновку, що всього на користь позивача необхідно стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями та бездіяльністю відповідача 12 000 грн. шляхом безспірного списання коштів співвідповідачем з єдиного казначейського рахунку України.

Суд першої інстанції зазначив у рішенні від 13.05.2019 року, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання, що тривале невиконання відповідачем постанови Новозаводського районного суду м.Чернігова від 09.06.2016 року призвело до завдання моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. (1), а також про визнання, що встановлені рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.01.2019 року протиправні дії відповідача призвели до заподіяння моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. (2), зводяться до констатації судом у резолютивній частині рішення факту завдання моральної шкоди в конкретному розмірі, що не належить до способів захисту цивільних прав особи, передбачених частиною другою статті 16 ЦК України, при цьому їх задоволення не призводить до реального захисту немайнового або майнового права особи. За даних обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вказані вимоги позивача підлягають відхиленню як такі, що не ґрунтуються на законі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 13.05.2019 року доповнити в частині задоволення мотивів позову наведеним у апеляційній скарзі текстом. Апеляційний суд вважає, що вказана вимога апеляційної скарги не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Приписами статі 124 Конституції України регламентовано, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Ухвалюючи рішення від 13.05.2019 року, суд першої інстанції прийшов до висновку, що тривалим невиконанням відповідачем постанови Новозаводського районного суду м.Чернігова від 09.06.2016 року позивачу завдано моральну шкоду, яку суд оцінює в 5 000 грн. Судом першої інстанції також зазначено у рішенні від 13.05.2019 року, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.01.2019 року встановлено факт вчинення відповідачем протиправних дій під час здійснення перерахунку розміру пенсії позивача з 01.01.2018 року шляхом зменшення розміру пенсії з 74% до 70% грошового забезпечення. При цьому судом першої інстанції встановлено, що внаслідок цього, позивач був змушений захищати свої права в адміністративному суді, витрачати свій час на участь у судових і виконавчих процедурах. Внаслідок протиправного зменшення відповідачем розміру пенсії, майнові права позивача до цього часу в повному обсязі не відновлені, тому що йому не виплачено доплату, що виникла внаслідок перерахунку пенсії за рішенням окружного суду. Суд першої інстанції погодився з доводами ОСОБА_1 про те, що внаслідок вчинення відповідачем протиправних дій позивач тривалий час перебуває в стані розпачу та відчуває моральні страждання, чим заподіяно моральну шкоду. Вирішуючи питання грошового відшкодування завданої відповідачем моральної шкоди, суд першої інстанції врахував характер правопорушення, глибину і тривалість завданих душевних страждань, виходячи при цьому з принципу розумності та виваженості, і за даних обставин вважав достатньою сатисфакцією стягнення на користь позивача 7 000 грн. За даних обставин суд першої інстанції у рішенні від 13.05.2019 року прийшов до висновку, що всього на користь позивача необхідно стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями та бездіяльністю відповідача 12 000 грн. шляхом безспірного списання коштів співвідповідачем з єдиного казначейського рахунку України.

Приймаючи до уваги наведене, вимоги апеляційної скарги щодо доповнення рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 13.05.2019 року в частині задоволення мотивів позову наведеним у апеляційній скарзі текстом, задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказують, що у рішенні суду першої інстанції не зазначено норми Конституції і законів України, Цивільного кодексу України, міжнародних договорів, на підставі яких ґрунтуються висновки рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 13.05.2019 року. З посиланням на приписи статті 9 Конституції України, статей 3,10 ЦПК України, статті 10 ЦК України, Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, роз`яснення, викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року Про судове рішення у цивільній справі ОСОБА_1 у доводах апеляційної скарги зауважує, що суд першої інстанції не виконав обов`язку щодо застосування Конвенції і судової практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права.

На думку апеляційного суду, вказані доводи апеляційної скарги не спростовують висновку рішення суду першої інстанції від 13.05.2019 року про часткове задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 позову про відшкодування моральної шкоди, оскільки вказаний висновок суду узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами матеріального права, які регламентують спірні правовідносини. При цьому апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до приписів статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Право на справедливий суд, гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. Право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина процесу в розумінні статті 6 Конвенції (Іммобільяре Саффі" проти Італії, заява 22774/93, 28.07.1999, §63; Горнсбі проти Греції від 19.03.1997, §40). У пілотному рішенні Юрій Миколайович Іванов проти України(заява 40450/04, п.46) Європейський суд з прав людини зазначив: ...що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (див. рішення у справі Метаксас проти Греції (Metaxas v.Greece), N8415/02, п.19, від 27 травня 2004 року; та у справі Лізанец проти України (Lizanets v.Ukraine), N6725/03, п.43, від 31 травня 2007 року). У п.54 звернув увагу, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення у справі Сокур проти України (Sokur v.Ukraine), N29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі Крищук проти України (Kryshchuk v. Ukraine), N1811/06, від 19 лютого 2009 року).

У пунктах 35,38,82 справи Бурмич та інші проти України Європейський суд вказує на справу Бурдов проти Росії (№2), в якій зокрема вказано: У випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу.

Практика Європейського суду з прав людини визнає не отримані за рішенням суду кошти саме порушенням Протоколу 1 (Бурдов проти Росії,Юрій Миколайович Іванов проти України,Агрокомплекс проти України).

Виходячи із положень ч.1, ч.2 статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів визначено відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Згідно із частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та його вини в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Статтями 13,17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до чіткої й усталеної практики Європейського суду з прав людини, право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі Горнсбі проти Греції, пункт 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення від 28 липня 1999 року у справі Імобільяре Саффі проти Італії, заява №22774/93, пункт 66).

Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою (рішення у справі Шмалько проти України, заява №60750/00, пункт 44, від 20 липня 2004 року). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення від 26 квітня 2005 року у справі Сокур проти України, заява №29439/02, та від 19 лютого 2009 року у справі Крищук проти України, заява №1811/06).

Європейський суд з прав людини також зазначив, що у випадках, коли йдеться про відшкодування матеріальної шкоди, національні суди мають явно кращі можливості визначати наявність такої шкоди та її розмір. Але інша ситуація, коли йдеться про моральну шкоду. Існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (рішення у справі Скордіно проти Італії, заява №36813/97, пункти 203 - 204, та рішення у справі Вассерман проти Росії, заява №21071/05, пункт 50). Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу (рішення від 7 травня 2002 року в справі Бурдов проти Росії, пункт 100).

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 стверджують, що у рішенні судом першої інстанції неправомірно не вказано і не розглянуто встановлені судом порушення права на мирне володіння майном, передбаченого статтею 1 Протоколу №1 Конвенції. Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, при цьому вони не спростовують висновку рішення суду першої інстанції від 13.05.2019 року про часткове задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 позову про відшкодування моральної шкоди, виходячи із наступного. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.01.2019 року у адміністративній справі №620/3627/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, яке набрало законної сили, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 року у розмірі 70% грошового забезпечення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії, починаючи з 01.01.2018 року у розмірі 74% грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 року у розмірі 70% грошового забезпечення як такі, що порушують право на мирне володіння майном, передбачене статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції з прав людини та основоположних свобод. В решті позовних вимог відмовлено (а.с. 24-30). Як вбачається з рішення суду першої інстанції від 13.05.2019 року, вказане рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.01.2019 року у адміністративній справі №620/3627/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, було предметом дослідження суду першої інстанції при розгляді справи по суті. На підставі рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.01.2019 року у адміністративній справі №620/3627/18 суд першої інстанції прийшов до висновку, що внаслідок вчинення відповідачем протиправних дій під час здійснення перерахунку розміру пенсії позивача з 01.01.2018 року шляхом зменшення розміру пенсії з 74% до 70% грошового забезпечення, позивач був змушений захищати свої права в адміністративному суді, витрачати свій час на участь у судових засіданнях і виконавчих процедурах. Внаслідок протиправного зменшення відповідачем розміру пенсії, майнові права позивача, в тому числі, і права на мирне володіння майном, передбачені статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до цього часу в повному обсязі не відновлені, тому що позивачу не виплачено доплату, що виникла внаслідок перерахунку пенсії за рішенням окружного суду. Суд першої інстанції погодився з доводами ОСОБА_1 про те, що внаслідок вчинення відповідачем протиправних дій позивач тривалий час перебуває в стані розпачу та відчуває моральні страждання, чим йому заподіяно моральну шкоду. Вирішуючи питання грошового відшкодування завданої відповідачем моральної шкоди, суд першої інстанції врахував характер правопорушення, глибину і тривалість завданих душевних страждань, виходячи при цьому з принципу розумності та виваженості, і за даних обставин вважав достатньою сатисфакцією стягнення на користь позивача 7 000 грн. Апеляційний суд вважає, що вказані висновки суду першої інстанції узгоджуються із приписами статті 23 ЦК України та статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд першої інстанції зазначив у рішенні від 13.05.2019 року, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання, що тривале невиконання відповідачем постанови Новозаводського районного суду м.Чернігова від 09.06.2016 року призвело до завдання моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. (1), а також про визнання, що встановлені рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.01.2019 року протиправні дії відповідача призвели до заподіяння моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. (2), зводяться до констатації судом у резолютивній частині рішення факту завдання моральної шкоди в конкретному розмірі, що не належить до способів захисту цивільних прав особи, передбачених частиною другою статті 16 ЦК України, при цьому їх задоволення не призводить до реального захисту немайнового або майнового права особи. За даних обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вказані вимоги позивача підлягають відхиленню як такі, що не ґрунтуються на законі.

При цьому судом першої інстанції позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_1 12 000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди, за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку України. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказують, що судом при розгляді даного спору по суті неповно з`ясовано обставини, що мають значення для вирішення справи, а саме, судом не враховано наявність постанови про відновлення виконавчого провадження ВП №51979480 від 03.10.2018 року (а.с.22-23). З постанови про відновлення виконавчого провадження ВП №51979480 від 03.10.2018 року (а.с.22-23) вбачається, що старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, згідно ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2018 року, було відновлено виконавче провадження з виконання виконавчого листа №751/4349/16-а, виданого 12.08.2016 року Київським апеляційним адміністративним судом про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок раніше призначеної пенсії з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні, отриманих протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби на підставі наданої довідки та провести відповідні виплати з врахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 12.04.2015 року. На думку апеляційного суду, наявність постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №51979480 від 03.10.2018 року (а.с.22-23), не спростовує висновків рішення суду першої інстанції від 13.05.2019 року про часткове задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 позову про відшкодування моральної шкоди, оскільки вказані висновки суду узгоджуються із фактичними обставинами справи та нормами матеріального права, які регламентують спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 відносно того, що при вирішенні даного спору по суті необхідно врахувати вибіркове виконання судових рішень відповідачем, не можуть бути підставою для задоволення вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , оскільки питання щодо вибіркового виконання судових рішень відповідачем не відноситься до предмету позову у даній цивільній справі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначають про наявність обставин, які свідчать про необхідність збільшення розміру моральної шкоди, при цьому ОСОБА_1 посилається на рішення Європейського суду з прав людини від 07.05.2002 року у справі Бурдов проти Росії, від 15.03.2001 року у справі Піалопулос та інші проти Греції, від 30.11.2006 року у справі Красношапко проти України, від 29.06.2004 року у справі Войтенко проти України. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що тривалість судового і виконавчого провадження становить три роки, з 05.05.2016 року, часу відкриття провадження у справі №751/4349/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, що свідчить про необхідність збільшення розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача. Також доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 стверджують, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору по суті необґрунтовано не прийняв до уваги тих обставин, що позивач має статус учасника ліквідації аварії на ЧАЕС, є особою з інвалідністю 3 групи, при цьому позивачу за висновком МСЕК протипоказані психоемоційні перевантаження, також суд не врахував знаходження позивача на госпітальному лікуванні у неврологічному відділенні лікарні.

На думку апеляційного суду, вказані доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують висновку рішення суду першої інстанції від 13.05.2019 року про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 13.05.2019 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Судом стягнуто на користь ОСОБА_1 12 000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди, за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку України. У задоволенні решти вимог відмовлено.

При цьому з врахуванням фактичних обставин справи судом першої інстанції визначено в хронологічному порядку період невиконання постанови Новозаводського районного суду м.Чернігова від 09.06.2016 року у справі №751/4349/16-а, і суд зазначив у оскаржуваному рішенні, що даний період є достатньо тривалим часом невиконання судового рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що протягом вказаного часу позивач перебував у стані невизначеності, що негативно впливало на його моральний стан і завдавало моральних страждань, незалежно від того, що внаслідок здійсненого відповідачем у квітні 2018 року перерахунку, з`ясувалось, що позивачу не належить до виплати грошова доплата. За даних обставин суд першої інстанції прийшов до висновку, що тривалим невиконанням відповідачем постанови Новозаводського районного суду м.Чернігова від 09.06.2016 року позивачу завдано моральну шкоду, яку суд оцінює в 5 000 грн.

При цьому необхідно зазначити, що з постанови про відновлення виконавчого провадження ВП №51979480 від 03.10.2018 року (а.с.22-23) вбачається, що старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, згідно ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2018 року, було відновлено виконавче провадження з виконання виконавчого листа №751/4349/16-а, виданого 12.08.2016 року Київським апеляційним адміністративним судом про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок раніше призначеної пенсії з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні, отриманих протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби на підставі наданої довідки та провести відповідні виплати з врахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 12.04.2015 року.

Судом першої інстанції зазначено у рішенні від 13.05.2019 року, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.01.2019 року встановлено факт вчинення відповідачем протиправних дій під час здійснення перерахунку розміру пенсії позивача з 01.01.2018 року шляхом зменшення розміру пенсії з 74% до 70% грошового забезпечення.

При цьому судом першої інстанції встановлено, що внаслідок цього, позивач був змушений захищати свої права в адміністративному суді, витрачати свій час на участь у судових і виконавчих процедурах. Внаслідок протиправного зменшення відповідачем розміру пенсії, майнові права позивача до цього часу в повному обсязі не відновлені, тому що йому не виплачено доплату, що виникла внаслідок перерахунку пенсії за рішенням окружного суду. Суд першої інстанції погодився з доводами ОСОБА_1 про те, що внаслідок вчинення відповідачем протиправних дій позивач тривалий час перебуває в стані розпачу та відчуває моральні страждання, чим йому заподіяно моральну шкоду. Вирішуючи питання грошового відшкодування завданої відповідачем моральної шкоди, суд першої інстанції врахував характер правопорушення, глибину і тривалість завданих душевних страждань, виходячи при цьому з принципу розумності та виваженості, і за даних обставин вважав достатньою сатисфакцією стягнення на користь позивача 7 000 грн.

За даних обставин суд першої інстанції у рішенні від 13.05.2019 року прийшов до висновку, що всього на користь позивача необхідно стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями та бездіяльністю відповідача 12 000 грн. шляхом безспірного списання коштів співвідповідачем з єдиного казначейського рахунку України.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що враховуючи описані вище характер і спосіб завдання моральної шкоди позивачу, а також приймаючи до уваги тривалість її перетерплювання та фактичні обставини справи, в тому числі і ті, на які посилається ОСОБА_1 в доводах апеляційної скарги, визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди є обгрунтованим. Висновки суду першої інстанції від 13.05.2019 року щодо часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди узгоджуються із приписами статті 23 ЦК України, яка регламентує відшкодування моральної шкоди, а також із роз`ясненнями п.3, п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (із наступними змінами). При визначенні розміру відшкодування судом враховано вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказують, що судом першої інстанції у рішенні від 13.05.2019 року значно зменшено розмір морального відшкодування у порівнянні із іншими справами про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із тривалим невиконанням судових рішень. Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для зміни рішення суду першої інстанції від 13.05.2019 року в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, виходячи із наступного.

Відповідно до приписів ч.1,ч.3 статті 13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положення статті 89 ЦПК України визначають, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи із приписів статті 129 Конституції України, однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Приймаючи до уваги вищенаведене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 відносно того, що судом першої інстанції у рішенні від 13.05.2019 року значно зменшено розмір морального відшкодування у порівнянні із іншими справами про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із тривалим невиконанням судових рішень, не можуть бути підставою для зміни рішення суду першої інстанції від 13.05.2019 року в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди. Оскільки рішення суду першої інстанції від 13.05.2019 року ухвалено на підставі норм матеріального права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області відносно того, що висновок суду першої інстанції від 13.05.2019 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 13.05.2019 року у оскаржуваній частині, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зазначає, що при вирішенні даного спору по суті судом першої інстанції не було враховано тих обставин, що рішення суду по справі №751/4349/16-а є виконаним в повному обсязі 09.06.2016 року, оскільки доплата згідно судового рішення відсутня. Доводи апеляційної скарги стверджують, що оскільки сума пенсії після перерахунку є меншою, то пенсія позивачу виплачувалась у розмірі, встановленому до проведеного перерахунку, і за даних обставин фактично днем виконання судового рішення є проведення відповідачем вказаного розрахунку, а саме, 09.06.2016 року. Доводи апеляційної скарги вказують, що направлений лист до органу державної виконавчої служби про фактичне виконання постанови від 20.04.2018 року є відповіддю на вимогу, в якій відповідач вкотре пояснює повне фактичне виконання судового рішення. Доводи апеляційної скарги зазначають, що на вказаний лист не можна посилатись, як на єдиний доказ вчинення відповідачем дій, спрямованих на виконання судового рішення, оскільки рішення вже є виконаним. В доводах апеляційної скарги Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зауважує про те, що на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.01.2019 року у справі №620/3627/18 позивачу було проведено перерахунок пенсії за вислугу років, починаючи з 01.01.2018 року у розмірі 74% грошового забезпечення, з врахуванням раніше виплачених сум. Доводи апеляційної скарги зазначають, що перерахунок пенсії позивачу було проведено 20.02.2019 року, і з березня 2019 року позивач отримує пенсію в новому, збільшеному розмірі, при цьому відшкодування доплати за період з січня 2018 року по лютий 2019 року буде проведено згідно Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 649 від 22.08.2018 року. Доводи апеляційної скарги стверджують про безпідставність висновку суду першої інстанції щодо стягнення на користь позивача 12 000 грн. в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди, оскільки позивачем не надано доказів спричинення йому моральних страждань діями Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області або діями його працівників. Доводи апеляційної скарги вказують, що Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області діяло у межах та спосіб, визначений законодавством, при цьому права позивача порушені не були і відсутнє спричинення моральної шкоди, оскільки у випадку виконання судового рішення у справі №751/4349/16-а, доплата відсутня, а виплата нарахованої доплати за судовим рішенням у справі №620/3627/18 буде проведена відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду.

На думку апеляційного суду, вказані доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області не спростовують висновку рішення суду першої інстанції від 13.05.2019 року про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, виходячи із наступного.

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 13.05.2019 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Судом стягнуто на користь ОСОБА_1 12 000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди, за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку України. У задоволенні решти вимог відмовлено.

При цьому з врахуванням фактичних обставин справи судом першої інстанції визначено в хронологічному порядку період невиконання постанови Новозаводського районного суду м.Чернігова від 09.06.2016 року у справі №751/4349/16-а, і суд зазначив у оскаржуваному рішенні, що даний період є достатньо тривалим часом невиконання судового рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що протягом вказаного часу позивач перебував у стані невизначеності, що негативно впливало на його моральний стан і завдавало моральних страждань, незалежно від того, що внаслідок здійсненого відповідачем у квітні 2018 року перерахунку, з`ясувалось, що позивачу не належить до виплати грошова доплата. За даних обставин суд першої інстанції прийшов до висновку, що тривалим невиконанням відповідачем постанови Новозаводського районного суду м.Чернігова від 09.06.2016 року позивачу завдано моральну шкоду, яку суд оцінює в 5 000 грн.

При цьому необхідно зазначити, що з постанови про відновлення виконавчого провадження ВП №51979480 від 03.10.2018 року (а.с.22-23) вбачається, що старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, згідно ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2018 року, було відновлено виконавче провадження з виконання виконавчого листа №751/4349/16-а, виданого 12.08.2016 року Київським апеляційним адміністративним судом про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок раніше призначеної пенсії з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні, отриманих протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби на підставі наданої довідки та провести відповідні виплати з врахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 12.04.2015 року.

Судом першої інстанції зазначено у рішенні від 13.05.2019 року, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.01.2019 року встановлено факт вчинення відповідачем протиправних дій під час здійснення перерахунку розміру пенсії позивача з 01.01.2018 року шляхом зменшення розміру пенсії з 74% до 70% грошового забезпечення.

При цьому судом першої інстанції встановлено, що внаслідок цього, позивач був змушений захищати свої права в адміністративному суді, витрачати свій час на участь у судових і виконавчих процедурах. Внаслідок протиправного зменшення відповідачем розміру пенсії, майнові права позивача до цього часу в повному обсязі не відновлені, тому що йому не виплачено доплату, що виникла внаслідок перерахунку пенсії за рішенням окружного суду. Суд першої інстанції погодився з доводами ОСОБА_1 про те, що внаслідок вчинення відповідачем протиправних дій позивач тривалий час перебуває в стані розпачу та відчуває моральні страждання, чим йому заподіяно моральну шкоду. Вирішуючи питання грошового відшкодування завданої відповідачем моральної шкоди, суд першої інстанції врахував характер правопорушення, глибину і тривалість завданих душевних страждань, виходячи при цьому з принципу розумності та виваженості, і за даних обставин вважав достатньою сатисфакцією стягнення на користь позивача 7 000 грн.

За даних обставин суд першої інстанції у рішенні від 13.05.2019 року прийшов до висновку, що всього на користь позивача необхідно стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями та бездіяльністю відповідача 12 000 грн. шляхом безспірного списання коштів співвідповідачем з єдиного казначейського рахунку України.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що враховуючи описані вище характер і спосіб завдання моральної шкоди позивачу, а також приймаючи до уваги тривалість її перетерплювання, визначений судом першої інстанції розмір її відшкодування є обгрунтованим. Висновки суду першої інстанції від 13.05.2019 року щодо часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди узгоджуються із приписами статті 23 ЦК України, яка регламентує відшкодування моральної шкоди, а також із роз`ясненнями п.3,п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (із наступними змінами). При визначенні розміру відшкодування судом враховано вимоги розумності, виваженості і справедливості.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України просить скасувати рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 13.05.2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні вимог позову. Доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України відносно того, що при ухваленні рішення суду першої інстанції від 13.05.2019 року судом було неправильно застосовано норми матеріального права, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 13.05.2019 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги з посиланням на статті 1173, 1174 ЦК України, роз`яснення, викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, Державна казначейська служба України вказує на необґрунтоване визначення судом першої інстанції розміру моральної шкоди. Доводи апеляційної скарги стверджують про необхідність з`ясування наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Доводи апеляційної скарги вказують, що судом першої інстанції при розгляді даного спору по суті не проаналізовано, чи дійсно позивачу заподіяно страждання (фізичні, душевні або психічні) та не зазначено, у чому конкретно вони полягали, не досліджено характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо). Доводи апеляційної скарги зазначають, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати вимоги розумності та справедливості, при цьому розмір відшкодування має бути не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи та не має призводити до збагачення позивача за рахунок Держави. В доводах апеляційної скарги Державна казначейська служба України стверджує, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності факту душевних страждань, не визначено, в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями її спричинено та якими доказами вказані обставини підтверджуються. При цьому доводи апеляційної скарги вказують, що судом першої інстанції не досліджено характеру немайнових втрат позивача, і у оскаржуваному рішенні суду відсутні посилання на стан здоров`я позивача, чи зазнав він вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, чи потрібен позивачу час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби не спростовують висновку рішення суду першої інстанції від 13.05.2019 року про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, виходячи із наступного.

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 13.05.2019 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Судом стягнуто на користь ОСОБА_1 12 000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди, за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку України. У задоволенні решти вимог відмовлено.

З врахуванням фактичних обставин справи, суд першої інстанції визначив в хронологічному порядку період невиконання постанови Новозаводського районного суду м.Чернігова від 09.06.2016 року у справі №751/4349/16-а, і при цьому зазначив у оскаржуваному рішенні, що даний період є достатньо тривалим часом невиконання судового рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що протягом вказаного часу позивач перебував у стані невизначеності, що негативно впливало на його моральний стан і завдавало моральних страждань, незалежно від того, що внаслідок здійсненого відповідачем у квітні 2018 року перерахунку, з`ясувалось, що позивачу не належить до виплати грошова доплата. За даних обставин суд першої інстанції прийшов до висновку, що тривалим невиконанням відповідачем постанови Новозаводського районного суду м.Чернігова від 09.06.2016 року позивачу завдано моральну шкоду, яку суд оцінює в 5 000 грн.

При цьому апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що з постанови про відновлення виконавчого провадження ВП №51979480 від 03.10.2018 року (а.с.22-23) вбачається, що старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, згідно ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 24.09.2018 року, було відновлено виконавче провадження з виконання виконавчого листа №751/4349/16-а, виданого 12.08.2016 року Київським апеляційним адміністративним судом про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок раніше призначеної пенсії з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, індексації та одноразової грошової допомоги при звільненні, отриманих протягом останніх 24 місяців підряд перед місяцем звільнення з військової служби на підставі наданої довідки та провести відповідні виплати з врахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 12.04.2015 року.

Судом першої інстанції зазначено у рішенні від 13.05.2019 року, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11.01.2019 року встановлено факт вчинення відповідачем протиправних дій під час здійснення перерахунку розміру пенсії позивача з 01.01.2018 року шляхом зменшення розміру пенсії з 74% до 70% грошового забезпечення.

При цьому судом першої інстанції встановлено, що внаслідок вказаних обставин, позивач був змушений захищати свої права в адміністративному суді, витрачати свій час на участь у судових і виконавчих процедурах. Внаслідок протиправного зменшення відповідачем розміру пенсії, майнові права позивача до цього часу в повному обсязі не відновлені, тому що йому не виплачено доплату, що виникла внаслідок перерахунку пенсії за рішенням окружного суду. Суд першої інстанції погодився з доводами ОСОБА_1 про те, що внаслідок вчинення відповідачем протиправних дій позивач тривалий час перебуває в стані розпачу та відчуває моральні страждання, чим йому заподіяно моральну шкоду. Вирішуючи питання грошового відшкодування завданої відповідачем моральної шкоди, суд першої інстанції врахував характер правопорушення, глибину і тривалість завданих душевних страждань, виходячи при цьому з принципу розумності та виваженості, і за даних обставин вважав достатньою сатисфакцією стягнення на користь позивача 7 000 грн.

За даних обставин суд першої інстанції у рішенні від 13.05.2019 року прийшов до висновку, що всього на користь позивача необхідно стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями та бездіяльністю відповідача 12 000 грн. шляхом безспірного списання коштів співвідповідачем з єдиного казначейського рахунку України.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що враховуючи описані вище характер і спосіб завдання моральної шкоди позивачу, а також приймаючи до уваги тривалість її перетерплювання, визначений судом першої інстанції розмір її відшкодування є обгрунтованим. Висновки суду першої інстанції від 13.05.2019 року щодо часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди узгоджуються із приписами статті 23 ЦК України, яка регламентує відшкодування моральної шкоди, а також із роз`ясненнями п.3,п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (із наступними змінами). При визначенні розміру відшкодування судом враховано вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України стверджують, що в рішенні суду першої інстанції від 13.05.2019 року відсутні посилання на стан здоров`я позивача. Вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування рішення суду від 13.05.2019 року та відмови у задоволенні вимог заявленого позову, з наступних підстав. Згідно посвідчення (категорія 1) Серії НОМЕР_1 від 05.03.2009 року та вкладки № НОМЕР_2 до нього (а.с.37), ОСОБА_1 має статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Відповідно до витягу із акту огляду у МСЕК до довідки Сер.МСЕ-ЧНВ № 339273 від 17.02.2010 року (а.с.36), ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 3 групи, безстроково. Висновок про умови та характер праці: протипоказані психоемоційні перевантаження. Матеріали справи також містять відповідні довідки про перебування ОСОБА_1 на лікуванні в неврологічному відділенні лікарні №4 Чернігівської міської ради у періоди з 29.05.2017 року по 07.06.2017 року та з 22.10.2018 року по 03.11.2018 року (а.с.34,35).

Приймаючи до уваги наведене, доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України відносно того, що рішення суду першої інстанції від 13.05.2019 року є необґрунтованим, оскільки судом не з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, і висновки суду не відповідають обставинам справи, не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог поданих апеляційних скарг, відповідно до вимог ч.1 статті 367 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Державної казначейської служби України підлягають залишенню без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 13 травня 2019 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 13 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 06.08.2019 року.

Головуючий: Судді: