Постанова

Іменем України

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 766/13207/16-ц

провадження № 61-27012св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: держава Україна в особі Державної казначейської служби України, Головне управління національної поліції України в Херсонській області, прокуратура Херсонської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Херсонської області у складі колегії суддів: Полікарпової О. М., Воронцової Л. П., Ігнатенко П. Я. від 04 липня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління національної поліції України в Херсонській області (далі - ГУ НП України в Херсонській області), прокуратури Херсонської області, про відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що в результаті бездіяльності посадових осіб ГУ НП України в Херсонській області та прокуратури Херсонської області щодо не проведення ефективного досудового розслідування обставин шахрайських дій по заволодінню його майном, численним винесенням незаконних постанов про закриття кримінального провадження, йому заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в 20 000 грн, та яку просить стягнути з відповідачів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 26 квітня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 2000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю посадових та службових осіб ГУ НП України в Херсонській області. В іншій частині позову відмовлено.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що рішеннями суду неодноразово були задоволені скарги позивача на бездіяльність посадових осіб ГУ НП України в Херсонській області та скарги на неправомірне закриття кримінального провадження, що підтверджено ухвалами Суворовського районного суду м. Херсона від 25 листопада 2015 року, 01 лютого 2016 року, ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22 листопада 2016 року, у зв`язку із чим позивач зазнав душевних страждань, а тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000 грн.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 04 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, апеляційну скаргу ГУ НП України в Херсонській області задоволено, рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 26 квітня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позивач не довів достатніми та допустимими доказами факт заподіяння йому моральної шкоди внаслідок бездіяльності ГУ НП України в Херсонській області.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У липні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не надано належної оцінки його поясненням, в яких він зазначав, що йому завдана моральна шкода в результаті бездіяльності щодо не проведення ефективного досудового розслідування обставин шахрайських дій по заволодінню його коштами, постійним та численним винесенням незаконних постанов про закриття кримінального провадження. Протягом двох років він змушує відповідача виконувати свої функціональні обов`язки та проводити досудове розслідування. Суд не надав жодної оцінки довідці комунального закладу «Херсонська міська клінічна лікарня імені Є. С. Карабелеша» від 10 лютого 2017 року щодо стану його здоров`я, яка підтверджує причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю представників правоохоронних органів та станом його здоров`я. Також судом не враховано, що слідчу ОСОБА_5. було відсторонено від здійснення слідчих дій саме через цілу низку скарг на неї, неефективність здійснення кримінального провадження та бездіяльність.

Короткий зміст заперечень на касаційну скаргу та узагальнення їх доводів

У жовтні 2017 року прокуратура Херсонської області подала заперечення на касаційну скаргу, у яких просила касаційну скаргу відхилити і залишити рішення апеляційного суду без змін, посилаючись на те, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог та відсутність причинно-наслідкового зв`язку між діями правоохоронних органів та станом здоров`я позивача.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано справу № 766/13207/16-ц з Херсонського міського суду Херсонської області.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що на підставі ухвали Комсомольського районного суду м. Херсона прокуратурою Суворовського району м. Херсона від 04 березня 2015 року внесено відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення, передбачене частиною першою статті 190 КК України, за фактом шахрайського заволодіння ОСОБА_2 та ОСОБА_3 коштами ОСОБА_1 на загальну суму 65 500 грн. Досудове розслідування кримінального провадження здійснювалось Суворовським РВ Херсонського МУ УМВС України в Херсонській області.

Ухвалами Суворовського районного суду м. Херсона від 25 листопада 2015 року та від 01 лютого 2016 року скасовано постанову слідчого про закриття кримінального провадження та зобов`язано слідчого СВ ХВП ГУНП в Херсонській області ОСОБА_5. надати відповідь на клопотання від 14 січня 2016 року про здійснення процесуальних дій та ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

З відповіді керівника ГУ НП в Херсонської області від 08 квітня 2016 року вбачається, що слідчим направлено на адресу ОСОБА_1 відповіді на всі подані ним на досудовому слідстві клопотання, три з яких ним отримано особисто через пошту.

Із висновку службового розслідування, проведеного на підставі скарги ОСОБА_1 стосовно неналежного розслідування кримінального провадження слідчим ОСОБА_5., вбачається, що провадження закривалось у зв`язку із виникненням між ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 цивільно-правових відносин, зокрема на підставі рішення апеляційного суду Херсонської області від 06 листопада 2013 року та рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 10 червня 2013 року, якими з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто грошові кошти у сумі 51 500 грн у зв`язку із невиконанням договору про спільну діяльність та 14 000 грн за борговою розпискою. З матеріалів кримінального провадження встановлено, що слідчим вжито заходи до виконання вимог суду під час скасування рішення про закриття та доцільним є дослідження питання про наявність виконавчих проваджень за винесеними рішеннями судів.

За результатами розгляду скарги ознак бездіяльності в діях слідчого встановлено не було, а інформація викладена у скарзі визнана такою, що не знайшла свого підтвердження.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що в наслідок бездіяльності посадових осіб ГУ НП України в Херсонській області та прокуратури Херсонської області йому завдано моральну шкоду, яку він оцінив у 20 000 грн.

На підтвердження своїх доводів позивач надав відповідь комунального закладу «Херсонська міська клінічна лікарня ім. Є. Є. Карабелеша» про встановлення йому діагнозу: астено-невротичний синдром та призначення амбулаторного лікування.

Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди (статті 1173, 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності.

Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18).

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про недоведеність позивачем факту заподіяння відповідачами йому шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між прийняттям постанов про закриття кримінального провадження та настанням шкоди. Сам по собі факт, що прийняті слідчим поліції у порядку КПК України процесуальні рішення про закриття кримінального провадження були скасовані судом, не свідчить про наявність вини, заподіяння шкоди позивачу, а також про причинний зв`язок із заподіяною майновою та моральною шкодою.

Отже встановивши, що позивачем не доведено факту завдання шкоди діями працівників органів поліції, а судові рішення, якими скасовано постанови про закриття кримінального провадження, безумовно не встановлюють доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для її відшкодування за рахунок держави.

Апеляційним судом також надано вмотивовану оцінку листу комунального закладу «Херсонська міська клінічна лікарня ім. Є. Є. Карабелеша» щодо звернення ОСОБА_1 за медичною допомогою у зв`язку із затягуванням розслідування по кримінальній справі, оскільки з нього вбачається, що лікарем встановлено діагноз: наслідки ЧМТ, вегето-циркулярна дистонія, змішаний варіант, а у лютому 2017 року - астено-невротичний синдром.

Інші доводи, наведені на обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення апеляційного суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення апеляційного суду відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 04 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
В. А. Стрільчук