Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/1468/19
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

01 листопада 2019 року Коростенський міськрайонний суд Житомирської області

у складі: головуючого судді Коренюка В.П.,

при секретарі Подвисоцькій Т.В.,

розглядаючи заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду № 4 у м. Коростені Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Коростенської міської ради про визначення місця проживання дитини, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Коростенської міської радипро визначення місця проживання дитини.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 23 лютого 2011 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17 грудня 2018 року розірвано. За час перебування у шлюбі у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який знаходиться на його утриманні та вихованні. Під час шлюбу він з дружиною проживали в квартирі, яка належить йому на праві приватної власності та розташована по АДРЕСА_1 .

Також відмітив, що з нього на користь ОСОБА_2 на підставі судового наказу стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак, неповнолітній син постійно, в тому числі і на день звернення ОСОБА_2 до суду про видачу судового наказу про стягнення аліментів, проживає з ним. Відповідач в даний час в квартирі не проживає, жодної участі в утриманні та вихованні дитини не приймає. Крім того, у зв`язку з тим, що він являється інвалідом першої групи, допомогу по догляду за ОСОБА_5 йому надає повнолітній син відповідача від першого шлюбу - ОСОБА_6 , який також проживає разом з ними.

Вважає, що має гарні умови проживання, високий дохід, а також враховуючи, що неповнолітній син також хоче проживати з ним, а відповідач не бажає дати сину належного виховання та матеріального забезпечення, тому вимушений звернутися до суду з позовом, в якому просив визначити місце проживання неповнолітнього сина разом з ним.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, однак його представник ОСОБА_7 подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві та проти винесення по справі заочного рішення не заперечив.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі.

Представник третьої особи - орган опіки та піклування виконавчого комітету Коростенської міської ради Стек О.В. в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила позовні вимоги задовольнити, справу розглянути без участі представника.

За таких обставин справу розглянуто у відсутність сторін, без фіксації технічними засобами, відповідно до вимог ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17 грудня 2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, а неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишено проживати разом з матір`ю ОСОБА_2 (а.с.8-9).

Коростенським міськрайонним судом Житомирської області видано судовий наказ від 07 грудня 2018 року, згідно якого з ОСОБА_1 стягуються на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 13.11.2018 року та до досягнення дитиною повноліття, який відповідачем здано на виконання та постановою державного виконавця Коростенського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Житомирській області від 19.12.2018 року на підставі судового наказу відкрито виконавче провадження (а.с.10,13).

Однак, неповнолітній син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 постійно, в тому числі і на день звернення ОСОБА_2 до суду про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів, проживає з позивачем. Відповідач в даний час в квартирі не проживає, жодної участі в утриманні та вихованні дитини не приймає.

Також суд звертає увагу, що згідно акту обстеження умов проживання від 26 лютого 2019 року, затвердженого начальником служби у справах дітей виконавчого комітету Коростенської міської ради Фіцай Н.М. слідує, що станом на 26.02.2019 року неповнолітній син позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із своїм батьком - позивачем по справі ОСОБА_1 (а.с.12).

За вимогами ст.ст.4,5 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.ст.13, 18 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Коростенської міської ради неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з батьком. ОСОБА_1 (позивач) являється інвалідом 1-ї групи загального захворювання, отримує пенсію, в повному обсязі виконує батьківські обов`язки, займається вихованням дитини, має на праві приватної власності житло, належним чином піклується про духовний та моральний розвиток сина, який також бажає проживати з батьком. Мати неповнолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_2 (відповідач) зареєстрована в місті Коростені Житомирської області, однак проживає за кордоном і нічого невідомо за її повернення на батьківщину.

З таким висновком погоджується і суд, оскільки він відповідає інтересам малолітнього ОСОБА_3 і прийнятий на підставі фактичних обставин, що склалися між сторонами.

Відповідно до положень ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно положень ч.ч.1-3 ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За нормами ч.ч.1, 2 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до положень ч.1 ст.161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

За приписами ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Як зазначено в п.74 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 - під час розгляду судом спорів між батьками щодо виховання дитини районна, районна у місті Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті ради подає суду письмовий висновок про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їх спілкування, складений на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті проведення бесіди з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються зазначеної справи.

Відповідно до положень ч.1 ст.3, ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в як найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Крім того, поняття "розлучення дитини та матері" не є тотожним поняттю "визначення різних місць проживання матері та дитини", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турбота відносно дитини та участь у вихованні дитини може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання.

Таким чином положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері неповнолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини.

Як роз`яснено у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Урахування думки дитини щодо її життя передбачає й ст.12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов`язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, вік дитини, а також беручи до уваги висновок органу опіки і піклування Коростенської міської ради, який затверджений рішенням виконавчого комітету Коростенської міської ради 17.07.2017 року, з якого вбачається, що дитині буде краще проживати з батьком.

Приписи ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України передбачають, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналізуючи норми закону та враховуючи, що неповнолітня дитина сторін проживає з позивачем та знаходиться на його утриманні, суд дійшов висновку що позовні вимоги є обгрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку 141 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якої, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати.

В зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", тому судовий збір в сумі 768,40 грн слід стягнути з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного вище та керуючись ст.ст. 2, 19, 137, 141, 76-83, 247, 258, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, 10, 180, 197, 273 Сімейного кодексу України, суд,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто Коростенським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, або не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації та проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації - АДРЕСА_1 , місце проживання - АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Коростенської міської ради, місце знаходження - Житомирська обл., м. Коростень, вул. Грушевського, 22, .

Суддя Коростенського міськрайонного суду

Житомирської області В. П. Коренюк