Справа № 345/2319/18
Провадження № 88-ц/4808/6/19
Головуючий у 1 інстанції Мигович О.М.
Суддя-доповідач Матківський
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Капущак С.В.

з участю представника заявника ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою директора Комунального підприємства «Водотеплосервіс» Калуської міської ради про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Водотеплосервіс» Калуської міської ради про захист прав споживача комунальних послуг та списання заборгованості з водо,-телопостачання та водовідведення,

в с т а н о в и л а:

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 04 березня 2019 року апеляційну скаргу директора Комунального підприємства «Водотеплосервіс» Калуської міської ради задоволено частково. Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 грудня 2018 року в частині зобов`язання Комунального підприємства «Водотеплосервіс» Калуської міської ради списати з особового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінено. Зобов`язано Комунальне підприємство «Водотеплосервіс» Калуської міської ради анулювати з особового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , заборгованість в сумі 20 662, 53 гривень за послуги водо-, теплопостачання та водовідведення з січня 2007 року до грудня 2014 року по кв. АДРЕСА_2 . В решті рішення суду залишено без змін.

Директор Комунального підприємства «Водотеплосервіс» Калуської міської ради звернувся до суду із заявою про перегляд даної постанови за нововиявленими обставинами.

В обгрунтування заяви посилався на те, що суд апеляційної інстанції при постановленні рішення виходив з того, що ОСОБА_2 документально доказав те, що проживати почав у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 тільки з грудня 2014 року, а до того з його слів там ніхто не проживав, а нарахування зі сторони КП «Водотеплосервіс» проводились відповідно до норм на кількість проживаючих у момент, коли в даному приміщенні таких не було.

Іншої інформації КП «Водотеплосервіс» на той момент не мало та не могло мати.

Однак 05.06.2019 року до заявника надійшов лист-звернення від жительки міста Калуш - ОСОБА_5 , яка звернулася з приводу інформації стосовно виконання судового рішення у цій справі. ЇЇ цікавило, на якій підставі громадянину ОСОБА_2 списують заборгованість, коли його матеріальний стан цілком дозволяє оплачувати комунальні послуги.

На вказаний лист було надано відповідь, у якій стисло було викладено фабулу справи.

15.07.2019 року ОСОБА_7 звернулася з електронним зверненням до заступника міського голови, де зазначила, що ОСОБА_2 дійсно після смерті дружини не проживав у цій квартирі, але дозволив проживати там своїм родичам, які постійно користувалися послугами КП «Водотеплосервіс», при цьому не дотримуючись правил використання та експлуатації спричиняли неодноразові потопи, що завдавало значної матеріальної шкоди сусідам знизу, які приходяться громадянці ОСОБА_7 батьками. Також зазначалось, що водопостачання на квартиру АДРЕСА_2 відключалось за заборгованість, однак шляхом зриву пломб, мешканці квартири самовільно поновлювали водопостачання і, чим знову спричиняли значні збитки відповідачу, однак жодних проплат за комунальні послуги не здійснювали.

Також у даному листі зазначалось, що сусіди неодноразово звертались до комунальних підприємств у зв`язку з тим, що у квартирі проживають люди, які не мають ніякого відношення до квартири та не оплачують ніякі комунальні послуги у той же час оплачуючи ОСОБА_2 орендну плату за проживання у вказаній квартирі.

У зверненні було вказано, що батьки громадянки ОСОБА_7 на підставі постійних затоплень звертались до суду з метою добитися компенсації. Заявник зазначив, що ця інформація повністю підтвердилась із Єдиного державного реєстру судових рішень, звідки встановлено, що 11 березня 2010 року Калуським районним судом прийнято рішення по справі №2-156/2010 за позовною заявою Особа_1 до Особа_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. У вказаній справі встановлено, що свідки підтвердили неодноразовий факт затоплення квартири АДРЕСА_3 .

Отже, заявник стверджує, що доводи щодо непроживання та відсутності у позивача обов`язку з оплати наданих належним чином послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення є цілком безпідставними та необґрунтованими.

Заявник вважає, що вказані обставини є нововиявленими, просить скасувати постанову апеляційного суду Івано-Франківського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року, призначити справу до нового судового розгляду, за результатами якого ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Вислухавши доповідача, пояснення представника заявника, який доводи заяви підтримав, представника позивача, яка просить відмовити у задоволенні заяви, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що заява не може бути задоволена, зважаючи на таке.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 04 березня 2019 року, яка є об`єктом перегляду за нововиявленими обставинами, апеляційну скаргу директора Комунального підприємства «Водотеплосервіс» Калуської міської ради задоволено частково. Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11 грудня 2018 року в частині зобов`язання Комунального підприємства «Водотеплосервіс» Калуської міської ради списати з особового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінено. Зобов`язано Комунальне підприємство «Водотеплосервіс» Калуської міської ради анулювати з особового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , заборгованість в сумі 20 662, 53 гривень за послуги водо-, теплопостачання та водовідведення з січня 2007 року до грудня 2014 року по кв. АДРЕСА_2 . В решті рішення суду залишено без змін.

Підставами для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 були такі.

По-перше, судом встановлено і не заперечувалось відповідачем, що заборгованість у спірний період (січень 2007 року - листопад 2014 року) нараховувалась саме на двох попередніх власників квартири: ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 і тільки з часу укладення з ОСОБА_2 Типового договору від 19 лютого 2015 року заборгованість нараховувалась вже на 1 особу, тобто на позивача. Власником квартири позивач став з моменту державної реєстрації права власності на квартиру, тобто з 28.11.2014 року, а тому в силу вимог ст.322 ЦК України саме з цього моменту у позивача виник обов`язок утримання майна та сплати комунальних послуг.

Підставою позову було те, що заборгованість нараховувалась на осіб, які на час її нарахування померли. З цього приводу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що нарахування за послуги на померлих не є обов`язком для спадкоємця для відшкодування цих витрат.

По-друге, судом першої інстанції встановлено, з чим погодився і суд апеляційної інстанції, що відповідач дізнався про своє порушене право після укладення у 2015 році договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Тому в силу вимог ст.1281 ЦК України для відповідача сплив строк пред`явлення вимоги про стягнення боргу за водо-, теплопостачання та водовідведення до позивача, який прийняв спадщину. Таким чином, відповідач втратив право вимоги, тому не має права пред`являти до позивача вимоги про сплату спірної заборгованості.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем не наведено реальних правових підстав щодо обов`язку позивача оплачувати нараховану заборгованість з 2007 по 2014 роки у порядку ст. 1218 ЦК України, по даний час відповідач не виявив бажання звернутись за стягненням заборгованості до ОСОБА_2 у примусовому порядку, у випадку, якщо вважає позивача боржником зазначеної суми.

В обгрунтування заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами заявник посилався на те, що суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 документально доказав те, що проживати почав у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 тільки з грудня 2014 року, а до того з його слів там ніхто не проживав, а нарахування зі сторони КП «Водотеплосервіс» проводились відповідно до норм на кількість проживаючих у момент, коли в даному приміщенні таких не було. Нововиявленою обставиною заявник вважає листи громадянки ОСОБА_7 від 05.06.2019 року та 15.07.2019 року, в яких вона зазначає про те, що у квартирі АДРЕСА_2 позивач дозволив проживати своїм родичам, які постійно користувалися послугами КП «Водотеплосервіс», що підтверджується рішенням Калуського районного суду від 11 березня 2010 року у справі №2-156/2010 із Єдиного державного реєстру судових рішень.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи і саме на цю підставу посилається заявник.

Згідно пунктів 27, 28 рішення Європейського Суду з прав людини від 18 листопада 2004 року у справі № 69529/01«Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia) та пункту 46 рішення Європейського Суду з прав людини від 06 грудня 2005 року у справі № 19960/04 «Попов проти Молдови» (Popov v. Moldova) процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду справи.

У пункті 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» дано роз`яснення про те, що нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (ч.2 статті 361 ЦПК України).

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК України). Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

До нововиявлених обставин належить матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення справи. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність трьох таких умов: їх існування на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; істотність даних обставин на час розгляду справи, тобто коли врахування їх судом мало б наслідком ухвалення іншого рішення.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Відповідно до ч.4 ст.423 ЦПК України не є підставою для перегляду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

У абзаці 2 п. 5 вказаної постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній або касаційній скарзі чи в заяві про перегляд судового рішення Верховним Судом України або які могли бути встановлені при всебічному і повному з`ясуванні судом обставин справи, тобто при виконанні вимог частини четвертої статті 10 ЦПК, не є нововиявленими обставинами.

Можливість перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами закон пов`язує із тим, що на час ухвалення відповідного рішення суд не мав об`єктивної можливості врахувати обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду про неї дані.

Обставини, зазначені заявником, не могли суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки підстав для задоволення позову ОСОБА_2 було декілька.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається заявник, не є новиявленими обставинами в розумінні п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, тому заява директора Комунального підприємства «Водотеплосервіс» Калуської міської ради не може бути задоволена.

Правову оцінку всім доказам у їх сукупності суд апеляційної інстанції дав в процесі розгляду цієї справи по суті спору, тому зазначені у заяві обставини не є підставою для перегляду рішення .

Також апеляційний суд зауважує, що рішеннями Європейського суду з прав людини встановлена неможливість скасування судових рішень, які набрали чинності, з непередбачених законом підстав або з підстав, які завуальовані під такі, що регламентовані законодавством.

У відповідності до ст. 124 Конституції України та ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод, 1950 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною законодавства України, не гарантує право на поновлення розгляду у справі, в якій винесено остаточне рішення (справи: Козак проти України; Кучеренко проти України та інші).

Європейський Суд з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні, зокрема зазначив, що одним із основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Правова певність передбачає дотримання принципу остаточності рішення. недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип полягає в тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи (п.52 рішення у справі «Науменко проти України»).

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд вважає, що підстави для скасування та перегляду постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року за новоявленими обставинами відсутні.

Керуючись ст. ст. 423, 429 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

В задоволенні заяви директора Комунального підприємства «Водотеплосервіс» Калуської міської ради про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Водотеплосервіс» Калуської міської ради про захист прав споживача комунальних послуг та списання заборгованості з водо,-телопостачання та водовідведення відмовити та залишити дане судове рішення в силі.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 11 листопада 2019 року.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта