Дата документу 18.11.2019 Справа № 333/2115/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 333/2115/19 Головуючий у 1 інстанції: Круглікова А.В.
№ 22-ц/807/3355/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Полякова О.З.

Бєлки В.Ю.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарького районного суду м. Запоріжжя від 04 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення грошових коштів у розмірі 130 000 грн. в порядку зворотної вимоги (регресу),

ВСТАНОВИВ

В квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , про стягнення грошових коштів у розмірі 130 000 грн. в порядку зворотної вимоги (регресу).

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 18.01.2008 р. між ним та ПАТ «ОТР Банк» укладено кредитний договір № ML-200/815/2008, на виконання умов якого він отримав кредит в сумі 60 594 доларів США. В якості забезпечення виконання зобов`язань, 18.01.2008 р. між ПАТ «ОТР Банк» та ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ) укладено договір поруки № SR-200/815/2008, за умовами якого остання зобов`язалась перед Банком відповідати за повне та своєчасне виконання позичальником (позивачем) боргових зобов`язань за кредитним договором. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.07.2016 р. № 333/8854/15-ц суд вирішив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за вказаним вище кредитним договором. Оскільки зобов`язання з оплати кредиту ОСОБА_1 виконанні повністю перед ПАТ «ОТР Банк», ним заявлено вимогу, на підставі ст. 544 ЦК України, про стягнення в порядку регресу з відповідача 130 000 грн.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд, стягнути з ОСОБА_2 заборгованість в порядку регресу в розмірі 130 000 грн.

Рішенням Комунарького районного суду м. Запоріжжя від 30 серпня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_2 скористалась своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, в якому зазначала, що доводи викладені в апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції є безпідставними та надуманими, а рішення суду є законним та обґрунтованим, тому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що в провадженні Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на примусовому виконанні перебували виконавчі листи № 333/8854/15-ц від 23.11.2016 року, видані Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 33539,32 доларів США, що станом на 09.08.2017 року становить 863053,91 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 13018,65 грн.

З копії договору про внесення змін та доповнень від 05.01.2018 р. № 6 (про прощення боргу) до кредитного договору від 18.01.2008 р. № ML-200/815/2008, укладеного між ПАТ «ОТР Банк» (Банк) та ОСОБА_1 (Позичальник) вбачається, що за умовами п. 2.1. Позичальник зобов`язався погасити боргові зобов`язання у термін до 05.01.2018 р. в розмірі 260 000 грн.

Пунктом 2.2. договору про внесення змін та доповнень від 05.01.2018 р. № 6 (про прощення боргу) до кредитного договору від 18.01.2008 р. № ML-200/815/2008 визначено, що за умови належного виконання Позичальником умов кредитного договору та п.п. 2.1. додаткового договору, Позичальник буде вважатись таким, що погасив свої боргові зобов`язання за кредитним договором перед Банком в повному обсязі і Банк, керуючись ст. 605 ЦК України, здійснює анулювання (прощення) боргу в розмірі 845 068,74 грн., що складається з суми кредиту.

Згідно з квитанцією від 05.01.2018 р. № 200Т0025МW, ОСОБА_1 сплатив ПАТ «ОТР Банк» суму в розмірі 260 000 грн. в якості поповнення поточного рахунку для погашення кредиту.

Листом від 05.01.2018 р. вих. № 200-12-4-7/25 начальник юридичного відділу АТ «ОТП Банк» в м. Запоріжжі повідомляє ОСОБА_1 , що у Банка відсутні претензії щодо виконання зобов`язань за кредитним договором від 18.01.2008 р. № ML-200/815/2008.

Також, заявами про закінчення виконавчого провадження від 05.01.2018 р. за вих. №№ 200-12-4-7/26, 200-12-4-7/27 адресованими Шевченківському ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області та Комунарському ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області відповідно начальник юридичного відділу АТ «ОТП Банк» в м. Запоріжжі просить закінчити виконавче провадження виконавчих листів від 23.11.2016 р. № 333/8854/15-ц про стягнення боргу з ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з його безпідставності та необґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Частиною 1 ст. 544 ЦК України визначено, що боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Частиною 1 ст. 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 556 ЦК України, після виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов`язок боржника (ч. 1). До поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання (ч. 2). До кожного з кількох поручителів, які виконали зобов`язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов`язку, що виконана ним (ч. 3).

Матеріали справи свідчать про те, що зобов`язання за кредитним договором від 18.01.2008 р. № ML-200/815/2008 у спірних правовідносинах були виконані Боржником ( ОСОБА_1 ), а не Поручителем ( ОСОБА_2 ).

За презумпцією, передбаченою ст. 554 ЦК України, у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язання кредитор має право заявити вимогу до поручителя про виконання зобов`язання на підставі договору поруки в солідарному порядку. На диспозитивних началах сторони, як альтернативний варіант можуть передбачити у договорі поруки субсидіарний порядок заявлення вимог.

До правовідносин поруки слід застосовувати загальні правила, що стосуються солідарних та субсидіарних зобов`язань - ст. 541-544 та ст. 619 ЦК України.

Проте, зважаючи на те, що поручителя та боржника не можна вважати боржниками за одним і тим самим зобов`язанням (множинності на стороні боржника не виникає ), вказані норми застосовуються виключно в обсязі, що не суперечать суті поруки.

Покладаючи на поручителя обов`язок відповідати перед кредитором за порушення боржником зобов`язання, закон разом з тим, не перетворює поручителя в ще одного боржника за договором основного зобов`язання.

Більше того, порука, яка має акцесорний характер, після припинення забезпеченого нею зобов`язання, припиняється.

Разом з тим, закон передбачає, що у разі, якщо зобов`язання перед кредитором виконав саме поручитель, останній набуває права кредитора у відношенні боржника.

Таким чином, у відповідача як у поручителя, не виникло жодного обов`язку щодо погашення боргу спільно з позивачем з тих лише підстав, що він поручався перед кредитором за виконання свого обов`язку боржником.

У свою чергу, у разі виконання зобов`язання боржником, в останнього по відношенню до поручителя такого права не виникає, оскільки, як вже зазначалося, порука в такому випадку припиняється, поручитель не перетворюється у боржника, а боржник, який виконав власне зобов`язання перед кредитором, не набуває прав кредитора по відношенню до поручителя (тобто між поручителем та боржником за одним і тим самим зобов`язанням перед кредитором не виникає множинності на стороні боржника).

При таких обставинах, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу в порядку регресу по суті заявлених вимог.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом законодавства висновку суду не спростовують і зведені лише до переоцінки обставин, належним чином встановлених судом, і доказів, які залучені до справи, яким судом надано вірну оцінку, а також до намагання іншим чином витлумачити законодавство.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування (зміни) рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комунарького районного суду м. Запоріжжя від 04 вересня 2019 рокупо цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 2019 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: О.З. Поляков

В.Ю. Бєлка