ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5913/19 Справа № 202/4412/18 Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л. П. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2019 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради, третя особа: Первинна профспілкова організація незалежної профспілки гірників України ВАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод», про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

26 липня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаною позовною заявою, відповідно до якої просила поновити її на посаді старшого інспектора відділу бухгалтерського обліку та звітності виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради та стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу по день поновлення на посаді. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що позивач ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 22 лютого 2000 року. З 01 квітня 2015 року займала посаду старшого інспектора відділу бухгалтерського обліку та звітності. На підставі розпорядження голови ради від 13 липня 2018 року № 164-ос ОСОБА_1 була звільнена з займаної посади у зв`язку зі зміною істотних умов праці на підставі п.6 ст.36 КЗпП України. Звільнення позивач вважає незаконним, оскільки воно здійснено у зв`язку із скороченням штату та таким чином вважає, що не було підстав для її звільнення на підставі п.6 ст.36 КЗпП України, оскільки посаду яку вона займала було ліквідовано, що на думку позивача не є зміною істотних умов праці (а.с.1-4,99-102).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с. 146-153).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду 1 інстанції є незаконним, прийняте внаслідок неправильності встановлення обставин, з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити (а.с. 156-159).

У відзиві на апеляційну скаргу виконавчий комітет Соборної районної у м. Дніпрі ради посилається на те, що звільнення ОСОБА_1 відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства, а саме її було своєчасно попереджено про зміни в організації праці та зміну істотних умов праці, їй було запропоновано іншу посаду від якої вона відмовилася шляхом утримання від підписання надання згоди чи відмови у продовженні роботи за новими умовами. Таким чином вважають апеляційну скаргу необґрунтованою та просять її залишити без задоволення, а рішення суду без змін (а.с.167-170).

У запереченнях на відзив ОСОБА_1 зазначає, що доводи відповідача, які викладені у відзиві є необґрунтованими, а тому просить апеляційну скаргу задовольнити у повному обсязі (а.с.173-174, 175-176).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем та з 01 квітня 2015 року займала посаду старшого інспектора відділу бухгалтерського обліку та звітності, яка віднесена до посади технічних працівників, визначених у Постанові КМ України від 09.03.2006 року №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів», що підтверджується трудовою книжкою.

Відповідно до розпорядження голови Соборної районної у місті Дніпрі ради від 14 травня 2018 року № 93-р «Про внесення змін до штатного розпису станом на 16.07.2018» з метою упорядкування штатного розпису виконкому з 16 липня 2018 року виведено зі штатного розпису виконкому Соборної районної у місті ради посаду старшого інспектора відділу бухгалтерського обліку та звітності та введено до штатного розпису посаду головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку та звітності. Дана посада у відповідності до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» віднесена до категорій посад органів місцевого самоврядування, виконувані працівником функції пов`язані з виконанням завдань та функцій держави (на працівника поширюється вимоги законодавства про службу в органах місцевого самоврядування та антикорупційне законодавство). Призначення на службу в органах місцевого самоврядування здійснюється на конкурсній основі.

15 травня 2018 року позивач ОСОБА_1 була повідомлена про зміну істотних умов праці, про що свідчить підпис позивача в зазначеному попередженні про зміну істотних умов праці. В той же час, позивачем не проставлено підпис ані в графі «Згодна продовжувати роботу за новими умовами праці», ані в графі «Відмовляюсь продовжувати роботу за новими умовами праці» (а.с.121), на підставі чого головою Соборної районної у місті Дніпрі ради було затверджено акт про відмову на продовження роботи за новими умовами праці від 13 липня 2018 року, складений апаратом Соборної районної у місті Дніпрі ради.

12.07.2018 року ОСОБА_1 у вищезазначеному попередженні про зміну істотних умов праці зазначила, що це питання вона просить узгодити з Первинною профспілковою організацією Незалежних профспілки гірників України ВАТ «Інтерпайп Нижньодніпровський трубопрокатний завод». Просить надати можливість продовжити роботу за тією самою посадою на тих самих умовах. Пропозиція бути прийнятої по контракту на тимчасово вакантну посаду головного спеціаліста відділу суперечить ч.2 ст.19 Конституції України. Пропонує розглянути питання виконання розпорядження голови ради від 14.05.2018 року №93-р згідно ч.1 ст.40 КЗпП України.

Згідно з випискою із протоколу засідання профспілкового комітету від 03 лютого 2018 року ОСОБА_1 прийнято в члени Первинної профспілкової організації Незалежних профспілки гірників України ВАТ «Інтерпайп НТЗ».

Розпорядженням голови Соборної районної у місті Дніпрі ради № 164-ос від 13 липня 2018 року позивача ОСОБА_1 звільнено з посади старшого інспектора відділу бухгалтерського обліку та звітності з 13 липня 2018 року у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці на підставі п.6 ст.36 КЗпП України (а.с. 123).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд 1 інстанції виходив з того, що звільнення ОСОБА_1 з посади відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства, а саме її своєчасно було повідомлено про зміни організації праці та зміну істотних умов праці. Їй було запропоновано іншу посаду від якої вона відмовилася шляхом утримання від підписання надання згоди чи відмови у провадженні роботи за новими умовами в попередженні про зміну істотних умов праці.

Із вказаними висновками суду 1 інстанції погоджується й колегія суддів, оскільки він узгоджується з матеріалами справи і відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

На власника покладено обов`язок попередити працівника за два місяці про майбутні зміни в організації виробництва і праці, а також про зміни істотних умов його праці, що викликаються змінами в організації виробництва і праці.

Попередження - це пропозиція працівникові продовжувати роботу після того, як власник з додержанням встановленого строку змінить істотні умови праці. Працівник може цю пропозицію прийняти і продовжувати роботу при змінених істотних умовах праці, а може відмовитися від продовження роботи у зв`язку із змінами істотних умов праці.

Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за п. 6 ст. 36 цього Кодексу (ч. 4 ст. 32 КЗпП України).

На підставі п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.

Конструкція норми ст. 36 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що у спорі працівника з роботодавцем про незаконність звільнення за пунктом шостим цієї статті, встановленню підлягає наявність зміни істотних умов праці, зокрема систем та розмірів оплати праці, а обов`язок довести, що працівник відмовився від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці покладається саме на власника (роботодавця) або уповноважений ним орган.

Проведення власником (роботодавцем) заходів щодо зміни істотних умов праці - це виключне повноваження власника.

Із штатного розпису на 2018 рік виконавчого комітету Соборної районної у місті Дніпрі ради вбачається, що з 16.07.2018 року змінено посадовий оклад. (а.с.105-108, 109-112).

Як вбачається із посадової інструкції старшого інспектора бухгалтерського обліку та звітності; посадової інструкції головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку та звітності; попередження про зміну істотних умов праці посада головного спеціаліста відноситься до категорії посад органів місцевого самоврядування, а посада старшого інспектора бухгалтерського обліку та звітності відносилась до посад технічних працівників (а.с.113-116, 117-120, 121).

Вищезазначені обставини свідчать про зміну істотних умов праці.

Актом про відмову на продовження роботи за новими умовами праці від 13.07.2018 року встановлено, що старший інспектор відділу бухгалтерського обліку та звітності ОСОБА_1 відмовилась продовжувати роботу за новими умовами праці, а саме головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку та звітності за контрактом на період проведення конкурсу з переважним правом на заміщення вакантної посади під час проведення конкурсу, про що була персонально попереджена 15.05. 2018 року (а.с.122). Зазначений акт ОСОБА_2 не оспорювала та не спростувала.

З огляду на те, що в Соборній у місті Дніпрі раді відбулися зміни в організації виробництва і праці, що за своєю суттю є також зміною істотних умов праці, а саме введено посаду, яка фактично віднесене до категорій посад органів місцевого самоврядування та на яку розповсюджуються вимоги Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування. Таким чином, звільнення ОСОБА_1 на підставі п.6 ч.1 ст. 36 КЗпП відбулося із дотриманням вимог чинного законодавства. Зокрема позивача було завчасно повідомлено про зміни організації праці та істотних умов, було запроповано посаду від якої остання відмовилась.

Таким чином, посилання апелянта на те, що відповідачем було фактично проведено скорочення штату, чим він порушив її право на працю не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до трактування норм чинного законодавства на власний розсуд та через призму власних інтересів.

Інші доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Виходячи з встановлених конкретних обставин справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд 1 інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог та ухвалив обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам закону.

Колегія суддів вважає, що справа розглянута всебічно, встановлені правовідносини, що склалися між сторонами, яким надана вірна правова оцінка, досліджені наявні докази, висновки суду першої інстанції обґрунтовані чинними нормами матеріального права.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, правові підстави для його скасування відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст.ст. 263, 264 ЦПК України і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: