Справа № 708/442/19
Номер провадження № 2/708/142/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 року

Чигиринський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої - судді Івахненко О.Г.,

при секретарі -Омельченко Ю.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м. Чигирина Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання майна,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, зазначивши, що він є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Також співвласником вказаної квартири на праві спільної власності є колишня дружина та відповідачка ОСОБА_2 , що підтверджується рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 12.10.2018 року, рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 05.02.2019 року. З відповідачкою вони вели спільне господарство та проживали разом з 01.01.2004 року до середини 2015 року, даний факт встановлено рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області. Позивач та відповідач зареєстровані у вищезазначеній квартирі. Однак фактично за вказаною адресою проживає лише позивач. Відповідач з середини 2015 року за вказаною адресою не проживає та взагалі не з`являється, що підтверджується рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 12.10.2018 року. З січня 2006 року по теперішній час не бере участі в утриманні зазначеної квартири вартість всіх комунальних послуг сплачує позивач. Враховуючи, що квартира яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ., належить на праві сумісної власності позивачу та відповідачу, то відповідач мав би сплачувати на утримання вищезазначеної квартири комунальні послуги в розмірі Ѕ від суми доходу, оскільки відповідач фактично являється співвласником Ѕ частини вищезазначеної квартири. У період спільного проживання виникла заборгованість по утриманню даної квартири, що підтверджується виконавчим листом від 19.05.2009 року, судовим наказом від 19.04.2011 року, судовим наказом від 18.05.2011 року, судовим наказом від 2015 року, квитанцією від 19.12.2018 року наданої КП «Єдиний розрахунковий центр».

Відповідач у своєму відзиві на позов просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог за їх недоведеністю.

Суд, дослідивши матеріали справи, доходить до наступного.

Судом встановлено, що згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.12.2005 року, ОСОБА_1 , відповідно до договору купівлі-продажу 3417 від 02.12.2005 року посвідченого приватним нотаріусом Кашицькою О.Г., є власником 1/1 частки, квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 12 жовтня 2018 року шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 .

Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 05 лютого 2019 року було встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також визнано спільним майном подружжя, а саме квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ., та визнано за ОСОБА_2 , в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на Ѕ частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.21-22).

Відповідно до виконавчого листа виданого Чигиринським районним судом Черкаської області від 19.05.2009 року, з позивача стягнуто на користь ГП «Чигиринські теплові мережі» борг за отримані теплову енергію в сумі 2689,57грн.

Також Чигиринським районним судом Черкаської області було видано судовий наказ 19.04.2011 року про стягнення з позивача на користь КП «Чигиринське» заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 2590,73грн., судовий наказ від 18.05.2011 року про стягнення з позивача заборгованості за надані комунальні послуги в сумі 5376,37грн., та судовий наказ від 13.08.2015 року про стягнення з позивача на користь КП «Чигирин» заборгованості за надані житлово-комунальні послуги за період з 01.01.2014 року по 30.09.2014 року включно в тому числі 1037,87 грн., інфляційних втрат та 3% річних в сумі 2973,47грн.

Як встановлено рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 12.10.2018 року та підтверджено позивачем у своєму позові, починаючи з середини 2015 року відповідач за адресою АДРЕСА_1 не проживає та взагалі не з"являється не користується зазначеними комунальними послугами, де позивач зазначає, що за весь час усі витрати по отриманню квартири він несе самостійно.

Так, як вбачається з додатків до позовної заяви, заборгованість за комунальні послугив зазагльній сумі становить 18157,06 гривень, але доказів того, що позивач слатив кошти за вищевказані надані послуги - суду не надано, однак, позовні вимоги ґрунтуються саме про стягнення з відповідача на його користь 1/2 від суми боргу .

Крім того, відповідно до ст.360 ЦК України, на яку посилається позивач, співвласник відповідно до своєї частини у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

При цьому тлумачення статті свідчить, що управління, утримання та збереження спільного майна не охоплює собою житлово-комунальні послуги. Це зумовлено тим, що житлово-комунальні послуги надаються на підставі договору про надання таких послуг. Більше того, житлово-комунальні послуги надаються не будинку (квартирі), як об`єкту власності, а певному суб`єкту - власнику(співвласнику, наймачу, суб`єкту сервітуту тощо) квартири, який проживає в квартирі. По своїй суті надання житлово-комунальних послуг направлене на задоволення потреб власника (співвласника, наймачу, суб`єкту сервітуту тощо), квартири і споживаються саме суб`єктом, а не для управління, утримання та збереження квартири, що перебуває в спільній частковій власності.

Пунктом 1 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 цього Закону обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст..13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать послуги з централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізованого опалення, вивезення побутових відходів та послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Надання цих послуг здійснюється на підставі договору.

При цьому, у разі коли об`єкт споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, укладається один договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відмітка у договорі, однак доказів цього позивач не наданв.

Таким чином, на підставі вищенаведених обставин, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача коштів за житлово-комунальні послуги, а тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Згідно п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» інваліди І-ї та ІІ-ї груп звільняються від сплати судового збору. Тому, беручи до уваги, що позивач, як інвалід першої групи, звільняється від оплати судового збору, суд вважає за необхідне компенсувати судовий збір за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 12, 13,133,141,259, 263, 264, 265, 268, 273, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення коштів на утримання майна - відмовити повністю.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.Г.Івахненко