ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6813/19 Справа № 215/5250/19 Суддя у 1-й інстанції - Демиденко Ю.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 червня 2019 року, яке постановлено суддею Демиденко Ю.Ю. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі - ПрАТ «ПівнГЗК») про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 12 серпня 1980 року по 31 травня 2013 року працював на підприємстві відповідача майстром дільниці на виробничій дільниці випалювання обкотишів № 2 та № 3. 31 травня 2013 року звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Висновком МСЕК від 21 березня 2014 року позивачу встановлено 20% втрати професійної працездатності за двома профзахворюваннями. При повторному переогляді висновком МСЕК від 13 квітня 2017 року позивачу первинно встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 20%, безстроково. В зв`язку з професійним захворюванням змінився спосіб та якість життя позивача, що завдає йому моральних страждань. Він зазнає фізичного болю та відчуває загальну слабкість, у зв`язку з чим йому важко виконувати будь - яку роботу, переносить душевні страждання,так як обмежений в спілкуванні з оточуючими і все це порушує його нормальні життєві зв`язки. Вважає, що діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яку оцінює в 36 820 грн., а тому просив суд стягнути зазначену суму з відповідача на свою користь.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 червня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «ПівнГЗК» на користь позивача 25 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок втрати професійної працездатності, без нарахування та утримання податку з доходів фізичних осіб та інших зборів та платежів та стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та збільшення розміру стягнутої з відповідача на користь позивача моральної шкоди до заявленої ним суми, посилаючись на те, що суд при визначенні розміру моральної шкоди не врахував, що у зв`язку з негативними явищами в житті позивача порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки та бажання, так як він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою . Тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. На даний час самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни у його житті є безстроковими, усвідомлення чого завдає позивачу душевного болю та страждань.

Вважає, що судом першої інстанції залишено поза увагою роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач з 12 серпня 1980 року по 18 лютого 1998 року працював на посаді майстра дільниці на виробничій дільниці випалювання обкотишів № 3, з 18 лютого 1998 року по 31 травня 2013 року на посаді майстра дільниці на виробничій дільниці випалювання обкотишів № 2 на ВАТ «ПівнГЗК», правонаступником якого є ПрАТ «ПівнГЗК» (а.с. 44-52).

Згідно п. 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 21 березня 2014 року, ОСОБА_1 працюючи на посаді майстра дільниці на виробничій дільниці випалювання обктошів,забезпечував організацію робіт на дільниці, технічне керівництво, безпечне ведення технологічного процесу, безаварійну експлуатацію обладнання, засобів контролю та автоматичного керування. При цьому внаслідок недосконалості технології випалювання обкотишів, мавших місце порушень систем аспірації та режимів експлуатації гірничозбагачувального устаткування, він підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони та виробничого шуму (а.с. 14).

Відповідно до п. 17 Акту, причиною професійного захворювання позивача є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, умови праці майстра дільниці на виробничій дільниці випалювання обкотишів за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 2 ступені шкідливості, за рівнем шуму до 3 класу 2 ступені шкідливості. Аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація в мг/м3 з вмістом кристалічного кремнію діоксину (SiO2) у пилу до 10% - 9,1 при гранично допустимій до 4,0 (а.с. 14).

Висновком МСЕК від 19.05.2014 року позивачу первинно встановлено 20 % втрати професійної працездатності по двом профзахворюванням (а.с. 8).

При повторному переогляді висновком МСЕК від 13.04.2017 року позивачу було встановлено 20% втрати професійної працездатності по двом профзахворюванням, безстроково (а.с. 10).

Суд, частково задовольняючи позов позивача до ПрАТ «ПівнГЗК», виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків і пов`язане з виробництвом, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст. 153 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди, однак, не погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів 27 роки 8 місяців, при цьому, добровільність виконання позивачкою робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

У п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди.

Однак, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд не в повній мірі врахував роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, не в повній мірі враховано характер отриманого позивачем професійного захворювання, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоров`я потерпілого, який погіршується, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Як вбачається з матеріалів справи, працюючи в умовах впливу шкідливих факторів 27 років і 8 місяців, позивач втратив 25% професійної працездатності за двома профзахворюваннями, внаслідок отриманих професійних захворювань він постійно відчуває біль та страждання, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування, що порушує його нормальні життєві зв`язки. На даний час самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни у його житті є безстроковими, усвідомлення чого завдає позивачу душевного болю та страждань.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довготривалість моральних страждань позивача, тривалість його праці на підприємстві відповідача ПрАТ «ПівнГЗК», відсоток втрати професійної працездатності за двома профзахворюваннями, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з ПрАТ «ПівнГЗК» збільшивши його з 25 000 гривень до 36 820 гривень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - зміні, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 червня 2019 рокузмінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 , збільшивши цей розмір з 25 000 грн. до 36 820 (тридцять шість тисяч вісімсот двадцять) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 22 липня 2019 року.

Головуючий:

Судді: