№ 201/8747/19
провадження 2-з/201/230/2019
УХВАЛА

05 серпня 2019 року м. Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюк О.А., розглянувши в письмовому провадженні заяву представника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) - ОСОБА_2 про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви до суду,

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника 02 серпня 2019 року звернувся до суду з заявою про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви до суду.

Зазначену заяву канцелярією суду передано судді 05 серпня 2019 року.

В заяві про забезпечення позову представник заявника просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на житлове приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 та заборонити будь-яким особам вчиняти будь-які дії (купівля-продаж, міна, найм, виділ часток та інше) по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам та переоформленню документів на вказані вище нежитлові приміщення, а також заборонити державному реєстратору вчиняти будь-які дії (в тому числі реєстрацію та перереєстрацію права власності, внесення записів про накладення арештів, заборон на відчуження, записів про іпотек та інші передбачені чинним законодавством), окрім дій по виконанню ухвали суду про забезпечення даного позову, оскільки у зв`язку із проведенням перереєстрації майна із застосуванням шахрайських дій, є підстави вважати, що дане майно, яке було незаконно перереєстровано на іншого власника, без згоди ОСОБА_1 може бути відчужено на користь третіх осіб, та у разі не вжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим повернення майна його законному власнику.

Частиною 1 статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Також відповідно до пункту 20 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову (статті 151, 152 ЦПК), наприклад, накласти арешт на майно, заборонити відповідачеві вчиняти певні дії (розпоряджатися і/або користуватися спірним майном), заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, передати спірне майно на зберігання третій особі відповідно до статті 976 ЦК (судовий секвестр).

Згідно ч. 6 ст. 154 ЦПК України питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову.

Перевіривши матеріали справи та оцінивши надані докази, а також враховуючи, що заява подана з додержанням вимог статті 151 ЦПК України, а захід забезпечення позову у вигляді арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; заборони вчиняти певні дії є видами забезпечення позову, передбаченими ст. 150 ЦПК України і відповідають предмету позову та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовано лише на збереження існуючого становища, з урахуванням чого суд вважає можливим заяву про забезпечення позову задовольнити, в зв`язку з чим, накласти арешт на житлове приміщення,розташовані за адресою: АДРЕСА_2 та заборонити будь-яким особам вчиняти будь-які дії (купівля-продаж, міна, найм, виділ часток та інше) по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам та переоформленню документів на вказані вище нежитлові приміщення, а також заборонити державному реєстратору вчиняти будь-які дії (в тому числі реєстрацію та перереєстрацію права власності, внесення записів про накладення арештів, заборон на відчуження, записів про іпотек та інші передбачені чинним законодавством), окрім дій по виконанню ухвали суду про забезпечення даного позову, оскільки як зазначає заявник, у своїй заяві, у зв`язку із проведенням перереєстрації майна із застосуванням шахрайських дій, є підстави вважати, що дане майно, яке було незаконно перереєстровано на іншого власника, без згоди ОСОБА_1 може бути відчужено на користь третіх осіб, та у разі не вжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим повернення майна його законному власнику, також в обставинах, що склалися, сторона майбутнього спору ОСОБА_3 ) до його вирішення матиме можливість розпорядитися вказаним майном на свій власний розсуд до закінчення судового розгляду, переоформити права на вказане нерухоме майно, здійснивши його відчуження. Окрім того, зміна власника нерухомого майна в подальшому унеможливить виконання рішення суду по справі, фактично позбавить заявника можливості захистити і поновити свої порушені права та інтереси, а тому є очевидна наявність реальної загрози не виконання рішення суду, а отже зважаючи на викладене та враховуючи характер спірних правовідносини, які виникли між сторонами, вважаю, що вжиття заходів забезпечення позову є доцільним, обґрунтованим, тобто існує реальна загроза утруднення або неможливість виконання рішення суду, крім того слід зазначити, що вказаним не порушуються інтереси інших осіб, в зв`язку з чим не можуть бути взяті до уваги можливі їх заперечення щодо зазначеного, оскільки заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, а тому суд вважає, що у даному випадку дійсно існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача та іншим особам і невжиття заходів забезпечення позову до вирішення справи по суті ускладнить їх відновлення, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Таким чином на даний час, єдиним способом захисту законних прав та інтересів позивача є вжиття заходів забезпечення даного позову.

Вирішуючи питання зустрічного забезпечення позову судом враховано, що у суду відсутні надані докази того, що майновий стан цього заявника або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду по справі, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові, а тому обов`язок суду щодо беззаперечного застосування до повивача зустрічного зобов`язання, який передбачений випадками переліченими у ч. 3 ст. 154 ЦПК України, відсутній.

Відповідно ч. 6 ст. 154 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Згідно ч. 1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 149, п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 150, ст. 151, ч. 10 ст. 153, ст. 154, ч. 1 ст. 157, 260, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Накласти арешт на житлове приміщення, розташовані за адресою: АДРЕСА_2 та заборонити будь-яким особам вчиняти будь-які дії (купівля-продаж, міна, найм, виділ часток та інше) по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам та переоформленню документів на вказані вище нежитлові приміщення, а також заборонити державному реєстратору вчиняти будь-які дії (в тому числі реєстрацію та перереєстрацію права власності, внесення записів про накладення арештів, заборон на відчуження, записів про іпотек та інші передбачені чинним законодавством), окрім дій по виконанню ухвали суду про забезпечення даного позову.

У зв`язку забезпеченням позовузустрічне забезпечення по справі не застосовано.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набрала законної сили 05 серпня 2019 року.

Строк пред`явлення ухвали до виконання - три роки.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя О.А. Антонюк