Справа № 206/6010/19
Провадження № 6/206/115/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.11.2019 Самарський районний суд м. Дніпропетровська
головуючий суддя Маштак К.С.
секретаря с/з Гергіль Ю.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро подання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрія Олександровича про оголошення розшуку боржника ОСОБА_1 ,
Приватний виконавець, стягувач та боржник у судове засідання не з`явилися.
Дослідивши матеріали подання, перевіривши обставини доказами, на які посилається приватний виконавець, суд приходить до висновку, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.
Згідно з ч. 1 ст. 438 ЦПК України розшук боржника або дитини, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.
Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
02.02.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та арешт майна боржника, які того ж дня були направленні сторонам виконавчого провадження та Територіальному сервісному центру № 1242 (а.с. 8-12).
Згідно супровідного листа та реєстру відправлення рекомендованої кореспонденції, постанова про відкриття виконавчого провадження та арешт майна боржника була надіслана ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованою на території Дніпропетровської області не значиться (а.с. 36).
Відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1 - 4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували одержання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження, виклику до виконавчої служби, як то поштових повідомлень, розписок про одержання виклику, суду не надано, а навпаки приватним виконавцем зазначено, що всі конверти, надіслані на адресу боржника повертаються до офісу приватного виконавця з відміткою Укрпошти «за закінченням терміну зберігання».
Крім того, виконавцем в порушення вимог ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» не були вжиті заходи, спрямовані на встановлення фактичного місцезнаходження боржника - фізичної особи, шляхом наприклад: звернення із відповідним запитом до служби зайнятості за останнім відомими місцем роботи боржника ОСОБА_1 в м. Дніпро та м. Кропивницький щодо взяття її на облік як безробітної; звернення із відповідними запитами до органів національної поліції про наявність інформації щодо боржника ОСОБА_1 ; звернення із запитами за місцем реєстрації боржника в м. Кропивницький.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, з метою гарантування необхідного балансу між законністю, легітимною метою і необхідністю в демократичному суспільстві, для застосування до особи обмеження її прав приватному виконавцю слід довести суду, що ним вчинено всі необхідні дії для належного виконання рішення суду та встановлення дійсного місця проживання (перебування) боржника.
В сенсі ст.ст. 12, 13 ЦПК України тягар доказування викладених в поданні обставин лежить саме на приватному виконавці, що здійснює примусове виконання рішення суду, та оскільки він є учасником справи з розгляду вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судового рішення, згідно ч. 10 ст. 84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення.
Як вбачається з матеріалів справи, до подання про розшук боржника приватним виконавцем не додано доказів вжиття приватним виконавцем всіх передбачених законом заходів щодо встановлення місцезнаходження ОСОБА_1
Акт державного виконавця про відсутність боржника за місцем проживання від 21 жовтня 2018 року, за відсутністю інших доказів, не може бути єдиною підставою для оголошення розшуку.
Таким чином, суд вважає, що сам факт виходу державного виконавця за адресою проживання боржника за весь період здійснення виконавчих дій рік тому, не виявлення боржника та його майна за цією адресою, не свідчить про свідоме ухилення божника від виконання рішення суду та про факт переховування або не проживання боржника за вказаною адресою тривалий термін, тобто є недостатнім доказом.
У виконавчому листі зазначено, що боржник зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , однак на підтвердження даної обставини приватним виконавцем не надано жодного документу.
Приватний виконавець отримав інформацію щодо зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 лише по Дніпропетровській області, відомості про зареєстроване місця проживання у Кіровоградській області приватний виконавець до подання не долучив та згідно документів, долучених до подання навіть не намагався отримати.
Всі постанови приватного виконавця надсилалися на адресу фактичного проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , але на адресу зареєстрованого місця проживання - АДРЕСА_2 приватний виконавець взагалі не надіслав жодного документу та не перевірив жодним чином чи проживає боржник за адресою реєстрації.
Крім того, суду не надано доказів, які підтверджували б вичерпність заходів, вжитих державним виконавцем щодо встановлення місця знаходження боржника.
З часу відкриття виконавчого провадження, а саме з 02.02.2018 матеріали подання не містять жодного доказу щодо виклику боржника до ВДВС .
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що приватним виконавцем не обґрунтовано необхідності оголошення розшуку боржника ОСОБА_1 . У зв`язку з чим, оголошення у розшук боржника ОСОБА_1 не відповідатиме визначеним ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» засадам здійснення виконавчого провадження щодо його справедливості, неупередженості та об`єктивності.
Окрім цього, приватний виконавець у своєму поданні взагалі не обґрунтовує необхідність оголошення у розшук боржника ОСОБА_1 .
Крім того, розшук боржника є суттєвим втручанням у приватне життя особи у розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, а тому має бути легітимним, виправданим та пропорційним цілям, які мають бути досягнуті. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), висловлену у п.33 рішення ЄСПЛ у справі «Фельдман проти України», за яким будь-яке втручання у право особи на повагу до її приватного та сімейного життя становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснювалося «згідно із законом», не переслідувало легітимну мету та не було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було пропорційним цілям, що мали бути досягнуті.
Таким чином, на переконання суду, приватним виконавцем не було вчинено всіх необхідних та можливих дій щодо здійснення виклику боржника, відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що боржник, будучи належним чином повідомленим про виклик приватного виконавця, свідомо не з`являється до приватного виконавця без будь-яких поважних причин.
Враховуючи викладене, суд вважає подання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрія Олександровича про оголошення розшуку боржника ОСОБА_1 не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 260, 353, 438 ЦПК України,
У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрія Олександровича про оголошення розшуку боржника ОСОБА_1 - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення у формі ухвали складено 13.11.2019.
Суддя К.С. Маштак