Справа № 527/2104/19
провадження 2/527/799/19
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06 листопада 2019 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Олефір А.О.,

за участю секретаря

судового засідання - Волик Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Глобине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Броварківської сільської ради Глобинського району Полтавської області про визнання права на земельну частку ( пай) за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) за набувальною давністю.

В своїй заяві позивач зазначила, що вона є внучатою племінницею померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . З 1993 року вона та її чоловік ОСОБА_3 проживали однією сім`єю з ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_1 , вели з нею спільне господарство, здійснювали догляд за нею та її братом - ОСОБА_4 . Інших близьких родичів у них не було, тому за життя вони виявляли наміри передати все належне майно їй, як єдиній рідній людині. За життя, ОСОБА_2 на підставі сертифікату серії НОМЕР_1 , виданого 18 березня 1997 року, належало право на земельну частку (пай), розміром 3,13 умовних кадастрових гектари із земель колишнього КСП « Ленінець ». Оригінал зазначеного сертифікату залишився після смерті ОСОБА_2 у неї. У 2017 році вона звернулася до нотаріуса з документами про оформлення спадкових прав та видачі свідоцтва про право на спадщину, але постановою нотаріуса їй було відмовлено у цьому. Таким чином, після смерті ОСОБА_2 у 1997 році вона, володіючи сертифікатом, вже понад 23 роки відкрито користується вказаною земельною часткою, спадкоємці відсутні, а тому наявні законні підстави для визнання за нею права на земельну частку (пай) за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд, визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 3,13 умовних кадастрових гектари на території Броварківської сільської ради Глобинського району Полтавської області із земель Колективного сільськогосподарського підприємства «Ленінець» відповідно до сертифікату серії НОМЕР_1 , виданого 18 березня 1997 року на ім`я ОСОБА_2 за набувальною давністю.

У судове засідання позивач не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності та вказала, що позовні вимоги підтримує повністю.

Представник відповідача судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги визнав повністю.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.

ОСОБА_2 на підставі розпорядження Глобинської райдержадміністрації від 18 березня 1997 року №118, отримала сертифікат серія НОМЕР_1 на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Ленінець», розміром 3,13 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю на той час у розмірі 15007 грн. 00 коп. (а.с. 18).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Броварківською сільською радою Глобинського району Полтавської області 04 липня 1997 року, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 26 лютого 2018 року, яке набрало законної сили, встановлено факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є внучатою племінницею ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Броварки Глобинського району Полтавської області (а.с. 15-17).

Згідно довідки виконавчого комітету Броварківської сільської ради Глобинського району Полтавської області від 20 березня 2019 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійсно до дня смерті - 03 липня 1997 року була зареєстрована та проживала за адресою: с. Броварки Глобинського району Полтавської області і на день її смерті за даною адресою були зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ( а.с.12).

Як вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру «49766509 від 07.11.2017, виданої Градизькою державною нотаріальною конторою, спадкова справа після померлої ОСОБА_2 не заводилася (а.с.34).

Таким чином, з часу смерті ОСОБА_2 , позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє Сертифікатом серія ПЛ №0248418 на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Ленінець», розміром 3,13 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташовану на території Броварківської сільської ради Глобинського району Полтавської області.

Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Конституцією України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави; об`єктом права власності Українського народу.

Відповідно до статті 13 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють від імені Українського народу права власника в межах, визначених Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Згідно зі статтею 14 Конституції України право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно із ст. 325 ЦК України, суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи, які можуть бути власниками будь-якого майна.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та вважається правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно положень ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно.

Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України цієї статті право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. При цьому в п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а отже, визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 1 січня 2011 року.

Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ.

Згідно п. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що позивач з 1997 року добросовісно володіє Сертифікатом серії серія ПЛ № 0248418 на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Ленінець», розміром 3,13 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташовану на території Броварківської сільської ради Глобинського району Полтавської області, відкрито, отже безперервно володіє земельною часткою (пай) більше десяти років, тому вважає за можливе визнати за позивачем право на земельну частку (пай), посвідчене вказаним сертифікатом, в порядку набувальної давності.

Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позов є законним та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 13,14 Конституції України, ст. ст. 15,16, 325, 328, 344 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10,11,57-60,174, 212-215, 265,273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , право на земельну частку (пай), розміром 3,13 умовних кадастрових гектара, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), у землі, яка перебуває у колективній власності Колективного сільськогосподарського підприємства «Ленінець» відповідно до Сертифікату серії ПЛ №0248418, виданого 18 березня 1997 року на ім`я ОСОБА_2 , за набувальною давністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду через Глобтнський районний суд Полтавської області.

Повне найменування ( ім`я) сторін та інших учасників справи.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп: НОМЕР_4 ).

Відповідач: Броварківська сільська рада Глобинського району Полтавської області ( 39026, Полтавська область, Глобинський район, с. Броварки, вул. Гагаріна, буд. 29, ).

Суддя А. О. Олефір