Ухвала

Іменем України

18 липня 2019 року

м. Київ

справа № 363/1412/19

провадження № 61-12893ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 08 квітня 2019 року постановлену у складі судді

Чіркова Г. Є.та постанову Київського апеляційного суду від 26 червня 2019 року ухвалену у складі колегії суддів: Шахової О. В., Вербової І. М., Саліхова В. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог та ухвалених судових рішень попередніх інстанцій

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів.

Ухвалою Вишгородського районного суду міста Києва від 08 квітня 2019 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 26 червня 2019 року, відмовлено у відкритті провадження у справі.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що є таке, що набрало законної сили, рішення суду між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що згідно із положеннями пункту 2 частини 1 статті 186 ЦПК України є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У липні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в якій він просив скасувати ухвалу Вишгородського районного суду від 08 квітня 2019 року та постанову Апеляційного суду від 26 червня 2019 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, дійшли помилкового висновку про те, що позовні вимоги у цій справі є тотожними позовним вимогам, які були заявлені у справі 363/2041/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів; зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, а відтак порушили право заявника на судовий захист.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необгрунтованою.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необгрунтованою.

На підставі вимог частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необгрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необгрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Судами попередніх інстанцій установлено, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 08 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 02 червня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення боргу задоволено. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суди виходили з того, що ОСОБА_1 не доведено порушення ОСОБА_3 умов, укладеного між сторонами, договору про надання юридичних послуг від 18 грудня 2009 року.

Звертаючись до суду з позовом у цій справі, позивач просив стягнути з відповідача 80 0000,00 грн що були сплачені ним 18 грудня 2009 року при підписанні договору про надання юридичних послуг.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження в справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, грунтується на правових наслідках набрання рішенням суду чинності.

Відмова у відкритті провадження, серед іншого, можлива за умови, що вже існує рішення суду, яке набрало законної сили, і це рішення ухвалено за наслідками розгляду спору (позову), який розглядається між тими самими сторони, про той самий предмет спору і з тих самих підстав.

З наведеного вбачається, що в тих випадках, коли справа вже вирішена судом або коли сторони розпорядилися своїми правами певним чином і суд затвердив ці дії, повторне звернення до суду не допускається. Неможливість повторного розгляду справи, коли є судове рішення, що набрало законної сили і не скасоване у встановленому законом порядку, обов`язкове для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягає виконанню на всій території України.

Таким чином, необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України обумовлена, зокрема, неприпустимістю розгляду судами одного і того ж спору двічі.

Зазначені підстави для відмови у відкритті провадження у справі спрямовані на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті.

З урахуванням наведеного, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України, оскільки є таке, що набрало законної сили, рішення суду між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав

Доводи касаційної скарги про обмеження права на судовий захист не заслуговують на увагу, оскільки прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвизнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема, для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ураховуючи наведене, ухвала Вишгородського районного суду Київської області від 08 квітня 2019 року та постанова Київського апеляційного суду від 26 червня 2019 року ухвалені з дотриманням норм процесуального права.

Зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення судами норм процесуального права не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необгрунтованість скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п`ятою статті

394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 08 квітня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 червня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:Г. І. Усик І. Ю. Гулейков О. В. Ступак