Постанова

Іменем України

24 липня 2019 року

м. Київ

справа № 425/1818/15-ц

провадження № 61-17781св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф., (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

представники позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

представник відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником - ОСОБА_3 , на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 28 лютого 2017 року у складі судді

Овчаренко О. Л. та рішення Апеляційного суду Луганської області

від 19 червня 2017 року у складі колегії суддів: Коновалової В. А.,

Коротенка Є. В., Карташова О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі кредитного договору, укладеного між банком та ОСОБА_2 13 вересня 2010 року, останньому було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_2 кредит у розмірі, встановленому договором.

ОСОБА_2 за кредитним договором свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим станом на 30 квітня 2015 року утворилась заборгованість за договором у розмірі 20 522 грн 29 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом - 13 290 грн 48 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом - 5 578 грн 37 коп., заборгованості з пені та комісії за користування кредитом - 200 грн, штрафу (фіксована частина) - 500 грн, штрафу (процентна складова) - 953 грн 44 коп.

На підставі викладеного, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі

20 522 грн 29 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області

від 19 серпня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 18 868 грн, вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 05 жовтня

2016 року заяву ОСОБА_2 про скасування заочного рішення задоволено частково. Заочне рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 19 серпня 2015 року скасовано і справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 28 лютого

2017 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором станом на 30 квітня 2015 року у розмірі 18 218 грн 85 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази (рішення банку про підвищення відсоткової ставки), на підставі яких саме з 01 вересня 2014 року позивачем змінена відсоткова ставка за кредитним договором з 30 % річних на 34,8 % річних. Отже, розмір кредитної заборгованості повинен розраховуватися з встановленої договором ставки 30 % річних за весь період виникнення заборгованості. Також, оскільки Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено мораторій на нарахування штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами з 14 квітня 2014 року, тому в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені та штрафів слід відмовити, оскільки з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що пеня та штрафи нараховані після 14 квітня 2014 року. Сукупний розмір заборгованості становить 18 218 грн 85 коп., з них за кредитом - 13 290 грн 48 коп., заборгованість за процентами - 4 928 грн 37 коп.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Луганської області від 19 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення суду першої інстанції змінено, зменшено суму стягуваної з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором

від 13 вересня 2010 року станом на 30 квітня 2015 року з 18 218 грн 85 коп. до 17 857 грн 26 коп. та скасовано в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» витрат, пов`язаних із публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача до суду у сумі 140 грн. У іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що банк не повідомляв відповідача про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом, як це передбачено Умовами та Правилами надання банківських послуг. Нарахована позивачем в період з 01 вересня 2014 року по 30 квітня 2015 року сума 850 грн, з якої фактично погашено за рахунок платежів відповідача 650 грн є пенею, нарахування якої на час проведення антитерористичної операції з 14 квітня 2014 року забороняється згідно Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Таким чином, заборгованість відповідача за нарахованими процентами станом на 30 квітня 2015 року, з вирахуванням сплати 650 грн, складає 4 566 грн 78 коп. (5 216 грн 78 коп. - 650 грн).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог

ПАТ КБ «ПриватБанк».

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 17 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 , подану

представником - ОСОБА_3

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 13 грудня 2017 року справу за позовом

ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 07 листопада 2018 року касаційне провадження у цій справі зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 754/13763/15-ц.

Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2019 року касаційне провадження поновлено.

Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2019 року касаційне провадження у цій справі зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 342/180/17.

Ухвалою Верховного Суду від 24 липня 2019 року касаційне провадження поновлено.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди у своїх рішеннях помилково припустили, що підписання анкети-заяви разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між сторонами кредитний договір. Відповідно до пункту 9.12 Умов та Правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же термін. При цьому автоматично пролонгується не строк дії кредитного ліміту, який відповідає строку дії картки, а лише дії умов щодо надання банківських послуг, які регулюють відносини між банком та клієнтом щодо відкриття та обслуговування карткового рахунку клієнта, а також банківських послуг. Суди не дослідили строк дії картки, тому не можливо встановити строк позовної давності щодо виплат по ній. Також кредитний договір укладено з недодержанням письмової форми.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення ПАТ КБ «ПриватБанк» на касаційну скаргу ОСОБА_2 , у якому зазначено, що оскаржувані судові рішення є обґрунтованими та законними, суди правильно встановили, що ОСОБА_2 користувався кредитною карткою «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 13 вересня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі

30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Кредитний ліміт первинно 11 листопада 2011 року було встановлено в розмірі 300 грн, цього ж дня кредитний ліміт було збільшено до 7 800 грн, 05 серпня 2013 року збільшено до 13 тис. грн, 28 серпня 2013 року збільшено до 14 тис. грн,

а 28 жовтня 2014 року зменшено до 13 300 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а. с. 9).

Факт отримання кредитної картки ОСОБА_2 11 листопада 2011 року підтверджується знімком екрана програмного забезпечення банку, де міститься фотозображення ОСОБА_2 з отриманою ним кредитною карткою (а. с. 148)

Користування ОСОБА_2 кредитною карткою «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» підтверджується операціями про зняття та погашення заборгованості, поповнення картки через термінал самообслуговування, операціями договірного списання коштів для виплат у відповідності з Умовами та Правилами надання банківських послуг, що вбачається з виписки по рахунку відповідача (а. с. 126-134).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_2 , подана представником -

ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Умови і правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження

№ 14-131цс19).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з

ОСОБА_2 ПАТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Отже, рішення судів попередніх інстанцій з підстав, передбачених статтею 412 ЦПК України, необхідно скасувати в частині стягнення 4 566 грн 78 коп. процентів за користування кредитними коштами, відмовивши у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Суд першої інстанції, з висновками якого в цій частині погодився й апеляційний суд обґрунтовано зазначили про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 13 290 грн 48 коп.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії Першої судової палати суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником - ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 28 лютого

2017 року у зміненій при апеляційному перегляді частині та рішення Апеляційного суду Луганської області від 19 червня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 13 вересня 2010 року у розмірі 4 566 грн 78 коп. процентів за користування кредитними коштами скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові.

В іншій частині рішення Рубіжанського міського суду Луганської області

від 28 лютого 2017 року в незміненій при апеляційному перегляді частині та рішення Апеляційного суду Луганської області від 19 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді О. В. Білоконь

Б. І. Гулько

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта