Житомирський апеляційний суд
Справа №278/69/19 Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія 50 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Хоменка Я.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №278/69/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 25 березня 2019 року, яке ухвалене під головуванням судді Зубчук І.В. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 . Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що упродовж 2012-2018 років вона з відповідачем проживала у незареєстрованому шлюбі, під час якого у них народився син ОСОБА_4 . Починаючи з травня 2018 року їх син знаходиться на її утриманні та проживає разом із нею. Будь-якої допомоги на утримання та виховання сина відповідач в добровільному порядку не надає та ухиляється від даного обов`язку різними шляхами. Їй відомо, що він працює неофіційно і має мінливий заробіток, а тому вважає, що аліменти необхідно стягувати в твердій грошовій сумі та в примусовому порядку на підставі рішення суду.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 25 березня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2 000 грн. щомісячно, починаючи з 11 січня 2019 року.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити частково, стягнувши з нього на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно. Зокрема посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення без з`ясування всіх обставин, які мають значення для розгляду справи. Про розгляд даної справи його ніхто не повідомляв та участі 25 березня 2019 року він у судовому засіданні не приймав, що позбавило його можливості надати суду докази та подати заперечення проти позову. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував того, що на його утриманні знаходиться ще син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого він виховує один, оскільки його дружина та мати ОСОБА_7 - ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Окрім того, з 2018 року син навчається в Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного у місті Львові та потребує матеріальної допомоги. На даний час він офіційно не працевлаштований, має хронічну виразку шлунку та сам потребує лікування, на яке бракує коштів. Також з ним проживає мати, яка є пенсіонеркою та знаходиться на його утриманні. Вважає, що в даному випадку, беручи до уваги всі вищевказані обставини, суд безпідставно до даних правовідносин не застосував норми ст. 182 СК України.

Позивачем відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною першою статті 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьої ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною першою статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (абзаци перший та другий частини другої ст.182 СК України).

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Матеріалами справи доводиться та судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.8). Дану обставину ОСОБА_2 також визнає у апеляційній скарзі.

Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої виконавчим комітетом Високопічської сільської ради 10 січня 2019 року, до складу сім`ї ОСОБА_1 входить син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

Довідкою від 10 січня 2019 року підтверджується, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом із сином ОСОБА_9 , батько якого із сім`єю не проживає, а дитина знаходиться на утриманні матері (а.с.12). Наразі хлопчик досяг віку шести років.

Отже, судом установлено, що батьки неповнолітнього ОСОБА_3 проживають окремо.

У суді першої інстанції справа розглянута відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Процесуальний закон не містить категоричної заборони щодо такого провадження відносно даної категорії справи.

Проте, приймаючи до уваги доводи апеляційної скарги, для забезпечення дотримання реалізації відповідачем процесуальних прав щодо участі у судовому засіданні, щоб надати йому можливість подати докази та надати заперечення проти позову справа розглянута апеляційним судом з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснив, що неофіційно працює будівельником та вкладає плитку. Окрім неповнолітнього ОСОБА_3 має на утриманні сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який наразі є курсантом Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного. Мати ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому син повністю знаходиться на його утриманні. Пояснив також, що проживає із матір`ю, яка є пенсіонеркою та працює, а тому також змушений надавати їй матеріальну допомогу, оскільки його рідна сестра проживає далеко від матері у Російській Федерації. Зазначив, що має хронічну виразку шлунку та потребує лікування, однак не може пройти обстеження через брак коштів. Позивач проживає із іншим чоловіком, то нехай їй допомагає.

Так, дійсно копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 підтверджується, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.36). Мати ОСОБА_7 ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.39). ОСОБА_6 є курсантом Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, зарахований 21 липня 2018 року, про що свідчать відповідні записи у військовому квитку, копія якого приєднана до матеріалів справи (а.с.37-38).

Той факт, що ОСОБА_2 утримує сина ОСОБА_7 , а також надає матеріальну допомогу матері, свідчить про те, що він має дохід, а тому зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , який у силу свого віку позбавлений можливості подбати про себе. Оскільки дитина проживає із позивачем, то на неї лягає основний тягар по утриманню дитини, хоча обов`язки мають бути рівними.

Надання матеріальної допомоги матері не звільняє відповідача від виконання обов`язку щодо утримання сина ОСОБА_3 , враховуючи також те, що мати ОСОБА_2 отримує пенсію та, як пояснив відповідач, ще працює і крім сина має ще дорослу доньку, яка також зобов`язана утримувати матір, а її знаходження за межами України не впливає на розгляд даного спору.

ОСОБА_2 зазначає, що потребує лікування, оскільки має хронічну виразку шлунку, що підтверджується відповідним медичним висновком від 06 липня 2017 року (а.с.40). Однак матеріали справи не містять доказів того, що апелянт несе витрати у зв`язку з хворобою.

ОСОБА_1 у судовому засіданні в апеляційному суді пояснила, що є сиротою, допомоги їй чекати немає від кого, а тому одній утримувати сина вкрай складно, враховуючи ще й те, що хлопчик росте, а тому, відповідно, й потреби його зростають.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що розмір аліментів на утримання дитини повинен становити 2 000 грн. та саме така сума матеріальної допомоги батька є необхідною для малолітньої дитини та буде достатньою для забезпечення гармонійного розвитку ОСОБА_3 . Доводи апеляційної скарги, з огляду на вищевикладене, висновків суду першої інстанції з цього приводу не спростовують.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 25 березня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 05 серпня 2019 року.