ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 листопада 2019 року

м. Харків

справа № 646/10001/15-ц

провадження № 22-ц/818/4355/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_6 ,

відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 , яка діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 ,

відповідач за первісним позовом - ОСОБА_4

відповідачі за зустрічним позовом - ОСОБА_6 , Харківська міська рада, Товариство з обмеженою відповідальністю «Інженерно правовий центр «Гранд», Управління Держземагенства у м. Харкові Харківської області

треті особи - Харківська міська рада,Служба у справах дітей Червонозаводського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, ОСОБА_5 , Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа: Харківська міська рада про звільнення самовільно зайнятої ділянки, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , яка діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , до ОСОБА_6 , Харківської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерно правовий центр «Гранд», Управління Держземагенства у м. Харкові Харківської області, треті особи: Служба у справах дітей Червонозаводського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, ОСОБА_5 , Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції про визнання правовстановлюючого документу недійсним, скасування рішення міської ради, визнання дій протиправнимиза апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2018року, постановлене під головуванням судді Єжова В.А., в залі суду в місті Харкові, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа: Харківська міська рада про звільнення самовільно зайнятої ділянки, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

27 листопада 2015 року ОСОБА_2 , яка діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , подала до суду зустрічний позовом до ОСОБА_6 , Харківської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Інженерно правовий центр «Гранд», Управління Держземагенства у м. Харкові Харківської області, треті особи: Служба у справах дітей Червонозаводського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, ОСОБА_5 , Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції про визнання правовстановлюючого документу недійсним, скасування рішення міської ради, визнання дій протиправними.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено. Визнано за ОСОБА_6 право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :06:006:0011) загальною площею 0,0812 га за адресою: АДРЕСА_1 , у межах та з координатами поворотних точок, визначених згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленої ТОВ «Інженерно-правовий центр «ГРАНД», які внесені до державного земельного кадастру 02.03.2015 року. Зобов`язано відповідачів звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 10,2 м2 (згідно акту №1929/15 обстеження земельної ділянки, складеного головним спеціалістом відділу обстеження земельних ділянок Департаменту земельних відносин Харківської міської ради, та топографогеодезичної зйомки, проведеної ТОВ «Інженерно-правовий центр «ГРАНД»), яка є складовою частиною земельної ділянки загальною площею 0,0812 га (кадастровий номер :06:006:0011), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та повернути її власнику - ОСОБА_6 . У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , яка діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_6 в задоволенні первісного позову, а її зустрічний позов задовольнити у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказує, що на підставі договору міни від 23 серпня 2006 року вона та її донька ОСОБА_3 є власниками житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_2 . Задовольняючи первісний позов, суд протиправно позбавив її та неповнолітню ОСОБА_3 законного права власності на нежитлову будівлю сарай «Е», який за рішенням суду необхідно знести, задля відновлення межі земельної ділянки ОСОБА_6 При встановленні межі земельної ділянки відповідно до технічної документації ОСОБА_6 буде порушено державні будівельні норми та створені перешкоди у користуванні та обслуговуванні належних їй на праві приватної власності житлового будинку та господарських споруд. Вважає, що акт погодження меж земельної ділянки не було надано суміжним землекористувачам для погодження, тому Харківська міська рада не мала законних підстав затверджувати технічну документацію позивачу. Задовольняючи первісний позов суд також не зазначив спосіб, в який судове рішення має бути виконане, а саме: не зазначено яким шляхом вона повинна звільнити земельну ділянку із дотриманням технічної документації на земельну ділянку. ОСОБА_2 вважає, що у задоволенні первісного позову слід відмовити, а її зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню.

ОСОБА_6 надав відзив на апеляційну скаргу, просив рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2018 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи первісні позовні вимоги ОСОБА_6 та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , яка діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 набув право власності на спірну земельну ділянку відповідно до закону. При цьому позивачем за первісним позовом доведено порушення права власності відповідачами шляхом позбавлення його права власності частини земельної ділянки площею 10,2 кв.м. Разом з тим ОСОБА_2 не доведено порушення законних прав та інтересів її та ОСОБА_3 , опікуном якої вона є, що свідчить про відсутність підстав для задоволення зустрічної позовної заяви.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що рішенням 36 сесії Харківської міської ради 6 скликання «Про надання дозволу громадянам на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» від 24 грудня 2014 року №1747/14 ОСОБА_6 було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) із земель територіальної громади м.Харкова за рахунок земель житлової та громадської забудови орієнтованою площею 0,0809 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адроесою: АДРЕСА_1 , який належить позивачу на праві власності (а.с.122-132 т.2).

За замовленням ОСОБА_6 ТОВ «Інженерно правовий центр «Гранд» у 2015 році була розроблена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), на підставі якої 02.03.2015 року внесені відомості про вищевказану земельну ділянку до Державного земельного кадастру. Площа земельної ділянки визначена в розмірі 0,0812 га (а.с.8-11 т.1).

Рішенням 40 сесії Харківської міської ради 6 скликання «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» від 24.06.2015 року №1917/15 ОСОБА_6 передано у приватну власність земельну ділянку кадастровий номер :06:006:0011, площею 0,0812 га за адресою: АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Свідоцтво про право власності на вищевказане нерухоме майно видано ОСОБА_6 28 липня 2015 року .

Таким чином позивач за первісним позовом є власником земельної ділянки кадастровий номер :06:006:0011, площею 0,0812 га за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення: землі житлової та громадської забудови для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.12 т.1).

Відповідачка ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.44 т.1), є співвласниками житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору міни від 23.08.2006 року, посвідченого нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бєсєда О.Д. (а.с.37, 45-47 т.1).

12 листопада 2014 року головним спеціалістом відділу обстеження земельних ділянок Департаменту земельних відносин Харківської міської ради був складений Акт обстеження земельної ділянки №2526/14 по АДРЕСА_1 . Вказаним актом встановлено, що зазначена земельна ділянка орієнтованою площею 0,0809 га огороджена та використовується ОСОБА_6 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.108 т.2).

Відповідно до Акту обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_1№ 1929/15 від 15 жовтня 2015 року, складеним головним спеціалістом відділу обстеження земельних ділянок Департаменту земельних відносин Харківської міської ради, встановлено, що площа земельної ділянки наданої у власність ОСОБА_6 (кадастровий номер :06:006:0011) зменшена орієнтовно на 0,0010 га внаслідок встановлення забору власником домоволодіння АДРЕСА_2 (а .с.33-34 т.1).

Як на підставу первісних позовних вимог, ОСОБА_6 посилався на те, що він є власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням: землі житлової та громадської забудови для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0812 га. Натомість, користувачами суміжної земельної ділянки - відповідачами по первісному позову, за адресою: АДРЕСА_2 , зруйновано паркан, що проходив по межі суміжних земельних ділянок АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1, який був встановлений кілька десятків років тому. Після цього відповідачі встановили паркан таким чином, що частина земельної ділянки (з боку вулиці близько чотирьох метрів, на кадастровому плані відрізок Б- В ) опинилася у володінні відповідачів, внаслідок чого його було позбавлено права законного володіння частиною земельної ділянки, що йому належить на праві приватній власності. При цьому згідно відомостей Державного земельного кадастру суміжна земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 не внесена до Державного земельного кадастру, відповідно право власності або користування на цю земельну ділянку у встановленому законом порядку не оформлене. У зв`язку з цим ОСОБА_6 просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :06:006:0011) загальною площею 0,0812 га за адресою: АДРЕСА_1 , у межах та з координатами поворотних точок, визначених згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленої ТОВ «Інженерно-правовий центр «ГРАНД», які внесені до державного земельного кадастру 02.03.2015 року, а також зобов`язати відповідачів звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 10,2 кв.м. (згідно акту №1929/15 обстеження земельної ділянки, складеного головним спеціалістом відділу обстеження земельних ділянок Департаменту земельних відносин Харківської міської ради, та топографогеодезичної зйомки, проведеної ТОВ «Інженерно-правовий центр «ГРАНД»), яка є складовою частиною земельної ділянки загальною площею 0,0812 га (кадастровий номер :06:006:0011) що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та повернути її власнику - ОСОБА_6 .

Обґрунтовуючи зустрічний позов, ОСОБА_2 , яка діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , посилалася на те, що вона та її неповнолітня донька, є власниками житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в АДРЕСА_2 , на підставі Договору міни, посвідченому 23 серпня 2006 року нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за реєстровим №609. Право власності на житловий будинок з надвірними будівлями зареєстровано КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 15 вересня 2006 року (реєстраційний номер 798 в книзі №1). Житловий будинок з надвірними будівлями розташований на земельній ділянці, площею 837 кв.м., наданій в користування відповідно до рішення Червонозаводського районного виконавчого комітету №39 від 19.06.1956 за реєстровим №45654. Натомість, фактична площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 складає 809 кв.м., що підтверджується листом-відповіддю на запит за №2410721 від 09.09.2014. Крім того, акт погодження меж земельної ділянки не було надано суміжним землекористувачам для погодження та засвідчення підписом, Харківська міська рада не мала законних підстав щодо затвердження технічної документації ОСОБА_6 . Також, як вбачається із технічної документації на земельну ділянку, складеної ТОВ «Інженерно-правовий центр «ГРАНД», акт погодження меж в даній технічній документації взагалі відсутній. Враховуючи викладене ОСОБА_2 просила суд

- визнати недійсним свідоцтво серія НОМЕР_1 від 28 липня 2015 року про право власності на нерухоме майно - земельну ділянку площею 0,0812 га, кадастровий номер :06:006:0011, розташовану у АДРЕСА_1 , видане ОСОБА_6 ;

-визнати протиправними дії ТОВ «Інженерно-правовий центр «ГРАНД» із складання Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_6 для обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в якій зазначена площа земельної ділянки 0,0812 га;

- визнати протиправними дії Управління Держземагенства у м. Харкові Харківської області із внесення Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_6 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в якій зазначена площа земельної ділянки 0,0812 га до Державного земельного кадастру;

- визнати протиправними дії Харківської міської ради із погодження Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_6 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в якій зазначена площа земельної ділянки 0,0812 га;

- скасувати рішення Харківської міської ради про погодження та затвердження Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_6 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в якій зазначена площа земельної ділянки 0,0812 га.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном співвласник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Сторони не заперечують право власності кожного з них на житлові будинки з надвірними будівлями, розташовані на земельних ділянках №13 та АДРЕСА_1 за адресою : м.Харків, вул. Червона . Предметом спірних правовідносин є межі суміжних землекористувачів.

Відповідно до частин першої та третьої статті 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Положеннями ч.3 ст.103 ЗК України визначено що власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них.

Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом (ч.2 статті 90 Земельного кодексу України).

Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України (надалі ЗК України) держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь яких усунень порушень його права власності від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми, є:

- наявність у позивача права власності та

- встановлених судом перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.33 Постанови № 5 від 30.03.2012року із відповідними змінами «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснив, що позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_6 є власником земельної ділянки кадастровий номер :06:006:0011, площею 0,0812 га за адресою: АДРЕСА_1 , призначеної для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.12 т.1).

Відповідно до вимог Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натури (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, за замовленням ОСОБА_6 , ТОВ «Інженерно правовий центр «Гранд» була розроблена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), на підставі якої 02.03.2015 року внесені відомості про вищевказану земельну ділянку до Державного земельного кадастру (а.с.8-11 т.1).

Внаслідок розробки технічної документації було встановлено точну (коректну) площу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , яка була передана у власність ОСОБА_6 рішенням Харківської міської ради.

Технічна документація містить акт погодження меж земельної ділянки від 24.02.2015 року, який не підписаний суміжним землекористувачем ділянки АДРЕСА_2 (а.с.70 т.2). Проте Додатком до акту погодження меж земельної ділянки від 24.02.2015 року встановлено, що при виконанні робіт за адресою: АДРЕСА_1 , місце знаходження землекористувача суміжної земельної ділянки АДРЕСА_2 не встановлено, через що у встановленні меж земельної ділянки він не брав участі. Межі ділянки не порушені та встановлені по існуючій огорожі (а.с.75 т.2)

Крім того відносно спірної земельної ділянки межові знаки не встановлювалися, оскільки по межі суміжних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 існував паркан (а.с.108 т.2), що відповідає п.3.8 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натури (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками.

Встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.

Висновок суду першої інстанції про те, що при розробці технічної документації для оформлення права власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , не було допущено порушення вимог закону, - відповідає фактичним обставинам справи.

З наявних у матеріалах справи фотокарток (а.с.21-24 т.2) убачається, що на даний час паркан між домоволодіннями сторін (№13 та АДРЕСА_1), встановлений відповідачами за первісним позовом, перекриває частину в`їздних воріт позивача, тоді як раніше паркан знаходився по одній лінії з воротами.

Обгрунтованих доводів необхідності перенесення паркану в бік ділянки ОСОБА_6 , внаслідок якого частково перекриваються його вхідні ворота, відповідачка ОСОБА_2 суду не надала.

Крім того на фотокартках наявний лише тимчасовий навіс між будинком ОСОБА_2 та парканом. Сарай літ «Е», на необхідність зносу якого в разі задоволення вимог ОСОБА_6 посилалася ОСОБА_2 , - на фотокартці відсутній.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Матеріали справи свідчать про те, що позивачем за первісним позовом доведені позовні вимоги щодо наявності порушення його права власності відповідачами шляхом позбавлення його права власності на частину земельної ділянки внаслідок встановлення відповідачкою паркану поза межами її земельної ділянки.

Суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку як про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_6 , так і про недоведеність та безпідставність зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , яка діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доводи апелянта про те, що Харківська міська рада не мала законних підстав затверджувати технічну документацію ОСОБА_6 , - спростовуються вимогам закону та фактичними обставинами справи.

Посилання ОСОБА_2 на те, що оскаржуваним рішенням її та неповнолітню ОСОБА_3 позбавлено законного права власності на нежитлову будівлю сарай «Е», який за рішенням суду необхідно знести, задля відновлення межі земельної ділянки ОСОБА_6 , - також не приймається колегією суддів, оскільки земельна ділянка позивача за первісним позовом площею 10,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , була самовільно зайнята відповідачкою. Вказана частина спірної земельної ділянки належить ОСОБА_6 на праві власності.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 18.11.2019 року.