ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року м. Харків

Справа № 638/17896/17

Провадження № 22-ц/818/4323/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Бровченка І.О., Пилипчук Н.П.,

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1 ,

Відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадженнябез повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення сплаченої суми комунальних послуг,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 22 квітня 2019 року, ухвалене суддею Подус Г.С.,-

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року до Дзержинського районного суду м. Харкова звернулась ОСОБА_1 з позовом, в якому з урахуванням уточнень, просила стягнути на свою користь з ОСОБА_2 суму, сплачених нею грошових коштів за комунальні послуги, у розмірі 49 144 грн 35 коп.

Позов мотивований тим, що перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_2 , 22.02.2011 року придбала квартиру АДРЕСА_1 . У подальшому, та на даний час у цій квартирі мешкають - позивач, відповідач, та їх спільна дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 13.10.2014 року шлюб між сторонами розірвано. 16.03.2016 року Апеляційним судом Харківської області ухвалено рішення у цивільній справі про розподіл майна подружжя, відповідно до якого, за ОСОБА_2 визнається право власності на 1/2 частину спірної квартири. Усі витрати, пов`язані із утриманням даної квартири позивач несла одноособово з лютого 2011 року. Відповідач будь-яких пропозицій щодо компенсації витрат на утримання спільного майна не робив. Вважає, що бездіяльність ОСОБА_2 щодо утримання ним своєї частки в спільній власності, набутій під час шлюбу, є протиправним. Дані збитки необхідно відшкодувати відповідно до кількості ідеальних часток, що перебувають у спільній частковій власності зазначеної квартири. Починаючи з жовтня 2014 по лютий 2019 року сума за сплату комунальних коштів становила 98 288,69 грн. 1/2 якої належить сплатити відповідачу 49 144.35 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 39 231,77 грн та судовий збір у розмірі 512 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що тягар утримання майна покладається на власника, розрахунок заборгованості не спростовується наданими позивачем копіями квитанцій, проте витрати підлягають стягненню з часу визнання судом права власності відповідача на Ѕ частину квартири.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права.

Зазначає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, оскільки позивач вже зверталася з аналогічним позовом. Суд безпідставно відмовив відповідачу у задоволенні клопотання про залучення відповідачів та третіх осіб. Суд не повідомив відповідача про проведення підготовчого засідання та не здійснив всіх, передбачених ЦПК України дій. Відповідачу не надсилалася заява про збільшення позовних вимог. Суд не врахував рішення апеляційного суду Харківської області від 02.11.2017 року, яким ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення суми сплачених нею витрат на утримання спільного майна. Судом не встановлено хто був зареєстрований та проживав фактично у квартирі як споживач послуг. Суд не з`ясував, чи були та є договірні відносини у обох з надавачами комунальних послуг за зазначеною квартирою. Суд не з`ясував, за рахунок чиїх коштів ОСОБА_1 оплачувала послуги в період шлюбу. Оригінали квитанцій не досліджено. Суд не з`ясував, чи споживав відповідач послуги, в якому обсязі, період, на які суми, їх розрахунок. В резолютивній частині суд не вказав, за які саме послуги, по якій квартирі і за який період має бути стягнення. Суд не встановив, а позивач не довела, як житлово-комунальні послуги стосуються саме утримання їх спільного майна, і саме частки відповідача. Суд не врахував, що оскільки частки сторін в квартирі не виділені, відповідач змушений користуватися лише однією кімнатою.

ОСОБА_1 до суду апеляціної інстанції надано відзив, в якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивований тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга не спростовує фактичних обставин, що були встановлені під час розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_1 . що підтверджується копією договору купівлі- продажу квартири, укладеного 22.02.2011 року та зареєстрованого в реєстрі за №298, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Мартиросян І.Е.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 13.10.2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Згідно з рішенням Апеляційного суду Харківської області від 16.03.2016 року проведено розподіл майна подружжя та визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із положеннями статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Стаття 360 ЦК України передбачає зобов`язання співвласника, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, тобто нести витрати, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані. Якщо хтось із співвласників відмовиться брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Отже, кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник або співвласники, які виконали солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, мають право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування у рівній частці (право зворотної вимоги - регрес).

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги щодо залишення позову без розгляду, закриття провадження, залучення відповідачів та третіх осіб не мають правового значення для вирішення справи по суті.

Дійсно позивач зверталася до відповідача про стягнення грошових коштів, сплачених за комунальні послуги, але вважала, що їй заподіяна шкода. Рішенням апеляційного суду було відмовлено в задоволенні позову за недоведеністю саме факту заподіяння шкоди, тому суд першої інстанції правильно розглянув справу по суті.

Факт проживання батьків позивача не звільняє відповідача від обов`язку утримувати власне житло.

Будь-яких розрахунків розміру плати за комунальні послуги, які відповідач вважав правильними він суду не надав.

Сплата заборгованості по комунальним платежам підтверджується наявними у справі квитанціями, доказів протилежного ОСОБА_2 не надав.

Наводячи в апеляційній скарзі доводи того за чий рахунок ОСОБА_1 оплачувала комунальні послуги в період шлюбу, чи споживав відповідач послуги, в якому обсязі, за який період, на які суми, їх розрахунок, чи стосується оплата комунальних послуг саме утримання частки відповідача, ОСОБА_2 не надав відповідних доказів на підтвердження своїх доводів та не надав відповідних доказів на спростування доводів позивача.

Враховуючи, що відповідач є власником 1/2 частини вищевказаної квартири і не сплачував кошти за надані комунальні послуги, необхідні для підтримання цієї квартири у належному стані, з нього на користь позивача підлягає стягненню половина понесених позивачем витрат, пов`язаних зі сплатою комунальних послуг, у сумі 39 231 грн 77 коп. з часу набуття відповідачем права власності на Ѕ частину квартири.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, і, крім того, не стосуються обставин даної справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.374, ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 22 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. В силу ст.389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.С. Кругова

Судді І.О. Бровченко

Н.П. Пилипчук