ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«24» липня 2019 року

м. Харків

справа № 642/3113/17-ц

провадження № 22ц/818/3691/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Бровченка І.О., Кіся П.В. по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 15 травня 2019 року в складі судді Бондаренко В.В.

в с т а н о в и в:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі та гідності, ділової репутації, спростування інформації, стягнення моральної шкоди, який у подальшому уточнила.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 15 травня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким її позов задовольнити у повному обсязі; вирішити питання щодо судових витрат.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 11 липня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 11 липня 2019 року справу призначено до розгляду на 23 липня 2019 року о 16-20 год.

23 липня 2019 року розгляд справи відкладено за клопотанням ОСОБА_1 , яке надійшло через канцелярію суду.

Також, 23 липня 2019 року вже після судового засідання, а саме о 18-10 год., до суду апеляційної інстанції надійшла заява ОСОБА_1 про відвід суддів Бровченка І.О., Кіся П.В.

Заява мотивована тим, що суддя Бровченко І.О. перебував у дружніх стосунках з відповідачем у справі ОСОБА_2 , з якою працював в одному суді, та колишнім чоловіком позивача ОСОБА_3 .

Вказала, що знає суддю Бровченка І.О. та його сім`ю з 1989 року, вони неодноразово проводили разом час на святах, на підтвердження чого надала фотографії.

Щодо відводу судді Кіся П.В. зазначила, що він протягом 1996 - 1998 років працював разом з суддею Бровченком І.О. у Дзержинському районному суді м. Харкова та перебуває з ним у дружніх стосунках, що викликає сумніви в його неупередженості.

Просила відвести суддів Бровченка І.О. та Кіся П.В. від розгляду справи.

Також, від судді Бровченка І.О. надійшов самовідвід з посиланням на особисте знайомство зі сторонами у справі.

Враховуючи вимоги частини 8 статті 40 ЦПК України, суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, перевіривши доводи заяви, вважає, щопідстави для задоволення відводу судді Бровченка І.О. та для розгляду заяви в частині відводу судді Кіся П.В. відсутні, а самовідвід судді Бровченка І.О. підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 Конвенції має визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

У п.п.104-106 рішення Європейського суду з прав людини від 09 січня 2013 року по справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11) зазначено, що як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., серед інших, рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), від 24 лютого 1993 року, Series А № 255, пп. 28 та 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-ХІІ).

Проте, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру» (Kyprianou v. Cyprus) [ВП], заява № 73797/01, п. 119, ECHR 2005-ХІІІ). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (див. рішення від 10 червня 1996 року у справі «Пуллар проти Сполучного Королівства» (Pullar v. the United Kingdom), п. 32, Reports 1996-III).

У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86).

Вимога «безсторонності», згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Білуха проти України», «Салов проти України», «Мироненко проти України», «Фельдман проти України») характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий - у з`ясуванні того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

Відповідно до пункту 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року №2006/23, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи, зокрема, в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Статтями 36, 37 ЦПК України передбачені підстави для відводу (самовідводу) судді.

Згідно частини 1 статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Зі змісту заяви про відвід вбачається, що сумніви у об`єктивності і неупередженості судді Бровченка І.О. у заявника виникли у зв`язку з тим, що він перебував у дружніх відносинах зі сторонами у справі.

Проте, сам лише факт того, що суддя Бровченко І.О. особисто знайомий зі сторонами у справі та їх сім`ями, спілкувався з ними у приватній обстановці, не свідчить про його необ`єктивність та упередженість під час розгляду даної справи.

Отже, даних, які б прямо чи опосередковано свідчили про заінтересованість судді у результаті розгляду справи, а також інших доказів, які б могли свідчити про наявність обставин, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді Бровченка І.О., матеріали справи не містять.

Разом з тим, самовідвід, який заявив суддя Бровченко І.О., з метою усунення будь-яких легітимних сумнівів щодо його неупередженості під час вирішення даного спору, підлягає задоволенню.

Заява ОСОБА_1 в частині відводу судді Кіся П.В. не розглядалась, оскільки на підставі розпорядження виконуючого обов`язки керівника апарату суду № 3160 від 24 липня 2019 року проведено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з перебуванням судді колегії Кіся П.В. у відпустці, тому він у розгляді справі участі не приймає, отже клопотання в частині відводу щодо нього є безпредметним.

Керуючись ст.ст.36, 37, 40 ЦПК України

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Бровченка І.О. - визнати необґрунтованою.

Заяву про самовідвід судді Харківського апеляційного суду Бровченка І.О. - задовольнити.

Справу передати на повторний автоматизований розподіл для визначення третього судді судової колегії для її розгляду в порядку, встановленому статтею 33 ЦПК України.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з дня її підписання, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

А.І. Колтунова

Повний текст ухвали складено 24 липня 2019 року.