Справа № 209/1389/19
Провадження № 2/209/922/19
РІШЕННЯ
іменем України

12 листопада 2019 року м. Кам`янське
Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Багбая Є.Д.

за участі секретаря Шаповал А.В.

позивача ОСОБА_1 її представника - адвоката Ярош І.В., відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , треті особи які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила користування жилим приміщенням. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що перебувала у шлюбі з відповідачем з 28 квітня 2001 року. До укладання шлюбу мала двох неповнолітніх дітей від попереднього шлюбу ОСОБА_2 1992 року народження та ОСОБА_3 1992 року народження. В шлюбі в позивача та відповідача народалась донька ОСОБА_4 2002 року народження. Рішенням виконкому Дніпровської районної ради м. Дніпродзержинська від 17.05.2006 року сім`ї позивача та відповідача та їх неповнолітніх дітей було надане для проживання житло у вигляді квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , як службове приміщення. В 2015 році відповідач припинив своє проживання в квартирі та пішов проживати до іншої жінки. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13.11.2017 року шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний, оскільки подружжя понад два роки не підтримувало подружні стосунки. Рішенням виконкому Кам`янської міської ради від 26.12.2018 року спірна квартира була виключена з числа службових приміщень Міністерства оборони України та передано в комунальну власність міста. Позивач та діти ніколи не перешкоджали відповідачу у користуванні квартирою та останній в квартиру не повертався до будь яких огранів не звертався із заявами про перешкоджання йому у користуванні квартирою. Відповідач не піклується про зазначене житло, не підтримує його у належному санітарному стані, не займається його поточним ремонтом, та взагалі квартирою не цікавиться. Позивач повністю утримує житло та сплачує комунальні платежі. Просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою.

Ухвалою суду від 23 квітня 2019 року провадження по справі було відкрито та призначено судове засідання в порядку спрощеного провадження.

Позивач та її представник в судове засідання з`явилися, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити.

Відповідач в судове засідання зявився, надав відзиів на позовну заяву /а.с. 54-57/, згідно якого та своїх пояснень вказав, що позов не визнає, оскільки дійсно залишив квартиру в 2015 році. З цього часу йому чинилися перешкоди в користуванні квартирою, були змінені замки на дверях. Після того як йому восени 2017 року під час судового процесу про розірвання шлюбу повернули документи та речі які були в квартирі він перестав намагатися потрапити в квартиру та втратив інтерес до неї. Вселитися не намагався, з того часу, тобто з 2017 року нікуди не звертався. Проживав з 2015 року в гуртожитку військової частини. Комунальні платежі за квартиру не сплачує оскільки ними не користується.

Треті особи які не заявляють самостійних вимог - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, надали суду заяви з клопотаннями про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали /а.с. 43, 44/.

Вислухавши сторони, вивчивши письмові докази, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлені судом обставини та визначені до них правовідносини:

Сторони перебувала у шлюбі з 28 квітня 2001 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження /а.с. 12/. До укладання шлюбу мала двох неповнолітніх дітей від попереднього шлюбу ОСОБА_2 1992 року народження та ОСОБА_3 1992 року народження, що підтверджується копіями їх свідоцтв про народження /а.с. 14, 15/. В шлюбі в позивача та відповідача народалась донька ОСОБА_4 2002 року народження /а.с. 13/. Рішенням виконкому Дніпровської районної ради м. Дніпродзержинська від 17.05.2006 року сім`ї позивача та відповідача та їх неповнолітніх дітей було надане для проживання житло у вигляді квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , як службове приміщення, що підтверджується копією ордеру на житлове приміщення /а.с. 18/. В 2015 році відповідач припинив своє проживання в квартирі та пішов проживати до іншої жінки. 6 вересня 2017 року відповідач ОСОБА_1 звертався до поліції з приводу чинимих перешкод у проживанні у квартирі шляхом заміни замків та не дає забрати особисті речі /а.с. 104-110/. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13.11.2017 року шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний, оскільки подружжя понад два роки не підтримувало подружні стосунки, та з 15.08.2015 року припинило сумісне проживання, що встановлено та підтверджується рішенням суду від 13.11.2017 року /а.с. 16/. Під час розгляду справи про розірвання шлюбу в листопаді 2017 року відповідач забрав свої документи та речі зі спірної квартири та більше нею не цікавився та вселитися не намагався, що підтверджується та не заперечується його особистими поясненнями даними суду. Рішенням виконкому Кам`янської міської ради від 26.12.2018 року спірна квартира була виключена з числа службових приміщень Міністерства оборони України та передано в комунальну власність міста, /а.с. 21/. Позивач та діти не перешкоджали відповідачу у користуванні квартирою та останній в квартиру не повертався, з 2017 року по теперішній час до будь яких огранів не звертався із заявами про перешкоджання йому у користуванні квартирою, що підтверджується актом про не проживання /а.с. 22/, довідками КП КМР «УКОЖФ» /а.с. 23, довідкою Дніпровського ВП КВ ГУНП МВС України в Дніпропетровській області /а.с. 24/. Відповідач не піклується про зазначене житло, не підтримує його у належному санітарному стані, не займається його поточним ремонтом, та взагалі квартирою не цікавиться, що підтверджує він сам та свідок ОСОБА_5 допитаний судом, який пояснив, що він постійно допомагає позивачу ремонуватит та доглядати квартиру як чоловік її подурги. Позивач повністю утримує житло та сплачує комунальні платежі, що підтверджується наданими довідками /а.с. 25-27/ та рахунками /а.с. 72-73/, та не заперечується сами відповідачем. Відповідач проживає в гуртожитку військової частини НОМЕР_1 за місцем роботи /а.с. 65/.

Суд вважає встановленим наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги позивача, з таких мотивів.

Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців.

Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цією особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку.

Згідно ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місцем перебування є адміністративно - територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік, місцем проживання є адміністративно територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, реєстрацією є внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Згідно ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно вивчених судом матеріалів справи, з`ясованих обставин справи які досліджені доказами, суд прийшов до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , треті особи які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила користування жилим приміщенням в зв?язку з тим, що відповідач не проживає в вищевказаній квартирі тривалий час більше 4 років, не цікавиться квартирою не сплачує комунальні послуги понад встановлений ст. 71 ЖК України час, позивач не може в повній мірі реалізувати своє право користування та розпорядження квартирою. Суд не приймає заперечення відповідача, що йому чинилися перешкоди у користуванні квартирою оскільки останній пояснив суду, що це мало місце лише до 2017 року і він намагався попасти до квартири лише щоб забрати свої речі та документи, будь якої мети користуватися квартироб будь яким чином він для себе не ставив, після того які він забрав речі та документи восени 2017 року, він втратив до квартири будь-який інтерес та не цікавився нею більше двох років. Є підстави для задоволення позову.

На підставі ст. ст. 29 ЦК України, ст.. 71, 72 ЖК України, ст. ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» , керуючись 3, 12, 76, 76, ч.3 ст. 223, 280-283ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ :
Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , треті особи які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила користування жилим приміщенням задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_1 /ІПН НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_2 / таким, що втратив право користування житлом у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути ОСОБА_1 /ІПН НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 /ІПН НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_1 / понесені нею судові витрати за сплату судового збору в розмірі 768 гривень 40 копійок.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду виготовлений 17.11.2019 року.

Суддя
Дніпровського районного суду
м. Дніпродзержинська Є.Д. Багбая