Справа № 127/7945/18
Провадження № 2/127/1401/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2019 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі : судді Бойко В.М.,

за участю секретаря Ревтюх А.О.

представника позивачів ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3

представників відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, суд

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулися ОСОБА_9 , ОСОБА_8 з позовом про визнання недійсним заповіту, визнання недійсною заяви про скасування заповіту

Позов мотивовано тим, що позивачі та ОСОБА_10 були двоюрідними сестрами. В 2012 році ОСОБА_10 одружилася з ОСОБА_4 . Дітей від шлюбу вони не мали. Проживали вони в квартирі ОСОБА_4 , а квартири, які належали ОСОБА_10 ще до шлюбу, здавали в найом і за ці гроші жили. Наприкінці весни, на початку літа 2016 року ОСОБА_10 захворіла, почувала себе дуже погано, почала проходити обстеження і в неї було діагностовано саркому м`яких тканин під-пахвинної ділянки зліва. Всі аналізи, обстеження, лікування ОСОБА_10 оплачували позивачі та їх батьки, оскільки між ними були дуже близькі родинні стосунки. 11.06.2016 року ОСОБА_10 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Грабовенською Т.А., реєстр. № 135, згідно якому все своє майно, де б воно не було і з чого воно не складалося, заповіла в рівних частках своїм сестрам позивачам у справі. Про даний заповіт знала тільки сама ОСОБА_10 та її подруга ОСОБА_11 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 померла. Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,0410 га, кадастровий № НОМЕР_1 та житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами під АДРЕСА_2 . Звернувшись до нотаріуса для прийняття спадщини, позивачі дізнались, що 19.12.2016р. приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, Курановою О.О. було посвідчено інший заповіт, згідно якому ОСОБА_10 заповіла квартиру АДРЕСА_1 чоловіку, ОСОБА_4 , а домоволодіння в АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 » - своїй тітці ОСОБА_2 . Крім того, 10.01.2017р. приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою О.О. було посвідчено заяву про скасування заповіту від 11.06.2016р., реєстр. № 12. Спадкова справа за заявою ОСОБА_4 була заведена 28.02.2017р. приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, Курановою О.О. Позивачі вважають, що заповіт від 19.12.2016р. та заява від 10.01.2017р. про скасування заповіту від 11.06.2016р є недійсними, оскільки складені під впливом психологічного тиску з боку ОСОБА_4 .

Відповідач ОСОБА_2 позов визнала в повному обсязі. Відповідач ОСОБА_4 та його представники проти задоволення позову заперечували, мотивуючи тим, що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними належними і допустимими доказами .

Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Винна сторона (інша особа), яка застосувала фізичний або психічний тиск до другої сторони, зобов`язана відшкодувати їй збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. Для визнання правочину недійсним необхідно встановити наступні обставини: 1) факт застосування до потерпілої сторони правочину фізичного чи психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи; 2) вчинення правочину проти своєї справжньої волі; 3) наявність причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється. При вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна. Факт насильства не обов`язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі (пункт 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009р. Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 25 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В процесі розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_10 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, що не заперечувалося сторонами.

11.06.2016 року ОСОБА_10 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Грабовенською Т.А., реєстр. № 135, згідно якому все своє майно, де б воно не було і з чого воно не складалося, заповіла в рівних частках позивачам у справі. 19.12.2016 року ОСОБА_10 склала другий заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою О.О., реєстр. № 2432, згідно якому квартира АДРЕСА_1 вона заповідає ОСОБА_4 , а земельну ділянку площею 0,0410 га (кадастровий № НОМЕР_1 ) та житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами під АДРЕСА_2 ОСОБА_2 10.01.2017р. ОСОБА_10 склала заяву на ім`я приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Куранової О.А. згідно якій відмовилась від посвідченого нею заповіту та просила скасувати заповіт, складений нею 11.06.2016р. Справжність підпису у даній заяві посвідчено приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою О.А., реєстр. № 12.

Наприкінці весни, на початку літа 2016 року ОСОБА_10 захворіла, на саркому м`яких тканин під-пахвинної ділянки зліва. Дана обставина визнається сторонами, а тому згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_10 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 06.02.2017 року , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 02.02.2017 року.(а.с.8)

В судовому засіданні допитувались свідки.

Зокрема, свідок ОСОБА_11 повідомила, що була подругою ОСОБА_10 . З жовтня 2016 р. по день смерті вона на прохання відповідача ОСОБА_2 та її чоловіка доглядала ОСОБА_10 , робила їй уколи, готувала їжу, допомагала купати тощо. Після курсу хіміотерапії ОСОБА_10 не могла самостійно себе обходити., більший часу проводила у ліжку, їй важко було підводитись, дійти до туалету могла лише зі сторонньою допомогою і ОСОБА_11 їй допомагала. Про складення заповіту на користь позивачів від 11.06.2016р. ОСОБА_10 повідомила ОСОБА_11 , але попросила нікому про це не розповідати. Проте, ОСОБА_11 розповіла про заповіт від 11.06.2016р. своєму співмешканцю ОСОБА_12 , який, в свою чергу, в грудні 2016 року розповів про це відповідачу ОСОБА_4 . Коли ОСОБА_4 дізнався про існування заповіту від 11.06.2016р., він почав постійно вимагати від ОСОБА_10 , щоб вона змінила заповіт на його користь, докоряв тим, що вона залишить його ні з чим, погрожував вигнати її з квартири, відмовлявся роботи необхідні їй перев`язки. ОСОБА_10 часто телефонувала ОСОБА_11 серед ночі скаржилася, що ОСОБА_4 своїми сварками не дає їй спати, вимагаючи зміни заповіту. Крім того, ОСОБА_11 неодноразово була свідком того, як ОСОБА_4 влаштовував ОСОБА_10 сварки з приводу заповіту. Після складення ОСОБА_10 заповіту від 19.12.2016р. та заяви від 10.01.2017р. про скасування заповіту від 11.06.2016р. тиск на неї з боку ОСОБА_4 припинився. Стан ОСОБА_10 на той час був вкрай важкий, вона була виснажена і фізично, і морально, а тому вимушено погодилася на вимоги ОСОБА_4 . При цьому вона повідомляла ОСОБА_11 , що неодмінно перепише заповіт як тільки видужає, оскільки вона була впевнена, що неодмінно видужає.

Свідок ОСОБА_13 , сімейний лікар ОСОБА_10 , пояснив, що постійно спостерігав онкохвору ОСОБА_10 з початку осені 2016 року. Відвідував її за місцем проживання щотижня 1-2 рази на тиждень. З початку ОСОБА_10 була контактна, адекватна, могла спілкуватись з ним, відповідати на запитання, висловлювати скарги. У зв`язку з важким захворюванням, стан її здоров`я прогресивно погіршувався: посилювались болі, рана не загоювалась, наростали симптоми інтоксикації, з`явилась одишка, нестабільність артеріального тиску, в очах страждання. Права рука ОСОБА_14 була в стані сильного набряку, в тому числі і пальці рук, якими вона майже не рухала, все кровоточило, розкладалося,були гнійні виділення. Набряк постійний, так як це було первинне вогнище пухлини. Якщо набряк і тимчасово зменшувався, то зовсім на короткий час. Їй були призначені сильні аналгетичні засоби. Стан ОСОБА_10 ОСОБА_13 характеризує як вкрай тяжкий, в неї була депресія, пригніченість, мучили сильні болі.

Допитаний в якості свідка нотаріус ОСОБА_15 пояснив, що його було викликано до ОСОБА_10 для посвідчення заповіту, однак остання не виявила бажання будь-що підписувати. По її очах було видно, що вона важко хвора, повідомила, що у неї рак. Голова у неї була замотана, рука і плече сильно набряклі, розміром як його п`ять чи шість рук, очі підпухлі, вигляд мала страшний. Тому у нього виник сумнів, він не захотів брати на себе відповідальність з огляду на те, що ОСОБА_10 сказала, що не має бажання нічого робити. Крім того, вона не могла втримати в руці ручку.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що від його цивільної дружини ОСОБА_11 йому стало відомо, що ОСОБА_10 на випадок своєї смерті склала заповіт на свою тітку, але просила нікому не говорити, так як про це просила ОСОБА_10 . Але коли ОСОБА_10 вже хворіла, на початку грудня 2016 року він розповів про це ОСОБА_4 , який дивно відреагував на сказане, була довга пауза, а потім він сказав, що ні, так не буде. Пославшись на свого сина, який був юристом, повідомив, що підключить нотаріусів, адвокатів, але так не буде. Також сказав, що під час спілкування з ОСОБА_10 , остання йому повідомила, що не хоче складати заповіт на ОСОБА_4 по причині, що на дачі все було зроблено її руками, квартира належала її бабці і вона не хоче, щоб ОСОБА_4 водив туди жінок. ОСОБА_11 йому розповідала, що ОСОБА_4 постійно тисне на ОСОБА_10 . Повідомив, що ОСОБА_4 звертався до нього з проханням поговорити з ОСОБА_11 , щоб вона не свідчила. Проте ОСОБА_11 йому сказала, що розповість все як є і вигадувати нічого не буде. Коли він з ОСОБА_4 та ОСОБА_11 возили ОСОБА_10 в лікарню, вона розповіла йому, що ОСОБА_4 пресує її. Вважає, що це ОСОБА_4 робив для того, щоб вона переписала заповіт і відмовилась від першого заповіту.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що вона працює приватним нотаріусом. До ОСОБА_10 її запросив і привіз ОСОБА_5 . Із ОСОБА_10 вона спілкувалась в окремій кімнаті, де крім неї та Забудської нікого не було. Про ОСОБА_10 у неї склалося враження, як про культурну, освідчену людину. Стан її був хворобливий, але не пригнічений. Відчувався дискомфорт при підписанні заповіту, але притримуючи здоровою рукою хвору руку, яка була припухла, вона самостійно підписала заповіт. Свідок впевнена, що волевиявлення ОСОБА_10 було вільним. ОСОБА_10 говорила їй, що складення нового заповіту потрібно для продовження її лікування.

Допитаний в якості свідка, відповідач ОСОБА_4 суду пояснив, що на ОСОБА_10 при підписанні нею заповіту від 19.12.2016 року та заяви про скасування заповіту від 19.12.2016 року ніхто ніякого тиску не чинив. ОСОБА_4 суду повідомив, що ОСОБА_10 виявила бажання переписати заповіт, так не могла дати відповідь, як так вийшло, що перший заповіт вона склала на своїх родичів; не знає і не розуміє, як так сталося і що на неї найшло. Пообіцяла, що складе новий заповіт на ОСОБА_4 , який випадково дізнався про перший заповіт. Для цього вона зателефонувала ОСОБА_2 і попросила допомоги у складенні нового заповіту знайти нотаріуса. Так як нотаріус так і не прийшов, то вона попросила ОСОБА_17 знайти їй нотаріуса. Щодо стану здоров`я, то він повідомив, що ОСОБА_10 здебільша лежала, пересувалась лише тільки по квартирі: до туалету, на кухню. Коли до ОСОБА_10 приїхали родичі: ОСОБА_18 та ОСОБА_2 , то вони на сімейній раді вирішили, що квартиру вона заповість ОСОБА_4 , а земельну ділянку і будинок в с АДРЕСА_2 району ОСОБА_2 . Стверджує, що ніякого тиску на ОСОБА_10 не чинив. Повідомив, що прослухавши перед допитом технічний запис судового процесу, зробив висновок про неправдивість показів ОСОБА_11 , яка була заявлена свідком з його сторони, а у судовому засіданні дала зовсім інші покази на користь позивачів та ОСОБА_12 пояснивши, що коли вони з ним відвозили ОСОБА_10 до лікарні, то остання не могла говорити, задихалася.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнала і пояснила, що покійна ОСОБА_19 була її племінницею. Дітей вона не мала, тривалий час проживала зі співмешканцем ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу. Після смерті її матері, ОСОБА_10 успадкувала дві квартири та багато іншого цінного майна. Саме після цього вони, за іниціативою ОСОБА_4 , зареєстрували шлюб. За півроку до того, як у ОСОБА_10 було виявлене онкологічне захворювання останньої, IV стадії, вона прийшла і повідомила, що вирішила переписати всю спадщину на її дітей, позивачів по справі. Вони пішли до нотаріуса і ОСОБА_10 склала такий заповіт. Свій примірник заповіту вона передала ОСОБА_2 пояснивши, що не хоче, щоб ОСОБА_4 про це дізнався. У вересні 2016 року , коли ОСОБА_10 пройшла обстеження, лікарі попередили, що жити їй залишилось 1,5 місяці. ОСОБА_2 постійно опікувалася ОСОБА_10 , відвідувала її по вихідним, приносила продукти, купувала ліки. Проводилось складне лікування, яке ОСОБА_10 переносила дуже важко. Стан здоров`я її погіршувався. Після другого курсу хіміотерапії, який не було завершено, ОСОБА_10 нічого не розуміла, і тільки з часом відійшла. Хвороба відобразилась і на її психічному стані: ОСОБА_10 стала дуже нервова, впадала у депресію, відмовлялася від їжі, її дратувала майже все. В цей час вона потребувала спокою і гарного догляду. ОСОБА_2 не мала можливості особисто доглядати ОСОБА_10 , оскільки постійно проживала у Києві. Але вона домовилась з подругою ОСОБА_10 - ОСОБА_11 , що остання буде здійснювати догляд за нею. ОСОБА_2 постійно телефонувала ОСОБА_10 , а також ОСОБА_11 Цікавилась станом здоров`я тощо. В одній із розмов ОСОБА_11 повідомила ОСОБА_2 , що її співмешканець, ОСОБА_12 під час чергового спільного розпиття спиртних напоїв, розуміючи, що ОСОБА_10 жити залишилося зовсім мало, розповів ОСОБА_4 , що ОСОБА_10 склала заповіт на користь дітей тітки ОСОБА_2 - позивачів у справі. Після цього ставлення ОСОБА_4 до ОСОБА_10 різко змінилось. ОСОБА_4 почав влаштовувати їй сварки з приводу заповіту, докоряв їй тим, що ОСОБА_10 залишить його без нічого, не давав їй спати вночі, вимагав, щоб вона все майно залишила йому. Про дані обставини ОСОБА_10 особисто повідомляла ОСОБА_2 . В грудні 2016 року ОСОБА_2 в черговий раз приїхала до ОСОБА_10 , побачила, що її стан вкрай незадовільний, вона постійно плакала і скаржилася на поведінку ОСОБА_4 , який шляхом залякування, що не буде за нею доглядати, і погроз її взагалі вигнати із своєї квартири, вимагав скласти заповіт на нього. Для цього він двічі вже викликав нотаріусів, але вона відмовилась будь-що змінювати. Тоді ОСОБА_2 запропонувала, що забере її до себе, але ОСОБА_10 відмовилась, так як була дуже слабка. Крім того, вона не хотіла залишати своє майно: дорогі меблі, посуд тощо в квартирі ОСОБА_4 , в якій вони проживали. 16 грудня 2016 року ОСОБА_2 прийшла до ОСОБА_10 і побачила, що ОСОБА_4 , перебуваючи у нетверезому стані, заявив, що буде переписувати заповіт на свою користь. При цьому поводився агресивно, говорив, що такі родичі йому не потрібні. 17 грудня 2016 року ОСОБА_10 по телефону повідомила ОСОБА_2 , що ОСОБА_4 приводив вже двох нотаріусів чоловіків. Однак вона відмовила їм у зміні заповіту. ОСОБА_4 продовжував вчиняти скандали. 19 грудня 2016 року ОСОБА_10 зателефонувала ОСОБА_2 і поскаржилася, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та нотаріус стали у неї над головою і вимагають підписати новий заповіт. Сказала, що вона цього не витримає. Під час цієї розмови у неї вирвали телефон. ОСОБА_2 намагалася їй передзвонити, але більше телефон не відповідав. В наступний її приїзд до ОСОБА_10 сам ОСОБА_4 дав їй почитати новий заповіт. Через тиждень після складення оспорюваного заповіту під час телефонної розмови ОСОБА_10 повідомила ОСОБА_2 , що ОСОБА_4 вимагає анулювати попередній заповіт на користь дітей ОСОБА_2 і що на цьому наполягає його син, ОСОБА_17 . При цьому ОСОБА_10 говорила їй, що коли вона одужає, то знову перепише заповіт на користь позивачів. Перший заповіт на користь позивачів був складений за ініціативою ОСОБА_10

Повторно допитана свідок ОСОБА_11 пояснила, що ОСОБА_4 спочатку доглядав ОСОБА_10 під час її хвороби, але коли дізнався про існування заповіту на користь споживачів відмовився її доглядати. З цього часу ОСОБА_4 агресивно ставився до ОСОБА_10 , кричав, особливо по ночах, погрожував, що, якщо вона не перепише заповіт, - вижене її. ОСОБА_2 хотіла забрати ОСОБА_10 до себе, але остання відмовлялася. ОСОБА_11 деколи була особисто присутня при сварках, які вчиняв ОСОБА_4 ОСОБА_10 з приводу заповіту, а деколи про це їй розповідала сама ОСОБА_10 ОСОБА_11 підтвердила, що ОСОБА_4 психологічно тиснув на ОСОБА_10 , примушуючи її скласти заповіт на його ім`я та скасувати попередній заповіт. В день посвідчення заповіту нотаріуса ОСОБА_16 привів син ОСОБА_4 - ОСОБА_5 . Нотаріус ОСОБА_16 разом із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пройшли в кімнату, де знаходилася ОСОБА_10 і весь час перебували там всі разом. В цей час ОСОБА_11 , чула із кімнати ОСОБА_10 різні голоси, а потім ОСОБА_10 зірвалася на крик і кричала досить мене діставати. Потім всі разом вийшли з кімнати, ОСОБА_5 пішов з квартири разом з нотаріусом ОСОБА_16 , а ОСОБА_4 залишився вдома. Після уходу нотаріуса ОСОБА_10 сказала ОСОБА_11 , що ОСОБА_4 дуже багато хоче. ОСОБА_4 забрав у ОСОБА_10 телефон і казав ОСОБА_11 , щоб вона розповідала йому про всі розмови ОСОБА_10 . Після цього ОСОБА_4 на деякий час заспокоївся, а потім сказав, що ОСОБА_5 сказав, що треба анулювати попередній заповіт. ОСОБА_10 дуже цьому опиралася, але ОСОБА_4 казав, що ОСОБА_5 сказав, що так треба. Після скасування ОСОБА_10 заповіту від 11.06.2016р., ОСОБА_4 заспокоївся. ОСОБА_10 говорила ОСОБА_11 , що все рівно в подальшому перепише заповіт. ОСОБА_11 пояснила суду, що вважає, що з боку ОСОБА_4 мав місце психологічний тиск на ОСОБА_10 з метою складення нею заповіту на його користь та скасування заповіту на користь позивачів.

Повторно допитаний в якості свідка ОСОБА_4 підтвердив раніше дані пояснення, заперечував, що здійснював на ОСОБА_10 психічний тиск. Пояснював складені нею заповіт від 19.12.2016 року та заяву про скасування заповіту від 11.06.2016 року особистим волевиявленням ОСОБА_10 та тим, що їй було соромно за складення першого заповіту не на його, ОСОБА_4 , користь.

Повторно допитана свідок ОСОБА_16 також підтвердила раніше дані нею покази, наполягала на тому, що порядок посвідчення заповіту не може бути порушений нотаріусом, а тому при посвідченні заповіту спілкування відбувалось тільки між нею і ОСОБА_10 без присутності інших осіб.

Суд, заслухавши пояснення представника позивачів, представників відповідача Зайцева Ю.Р., відповідача ОСОБА_2 , а також показання свідків в судовому засіданні, дослідивши докази, письмові пояснення, викладені в заявах по суті та оцінивши відповідно до ст. 89 ЦПК України належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню.

Позовні вимоги про визнання недійсним заповіту від 19.12.2016р. та заяви від 10.01.2017р. про відмову від заповіту від 11.06.2016р. та його скасування суд вважає обґрунтованими та доведеними належними і допустимими доказами.

Суд дійшов до переконання , що підтверджений показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , психічний тиск на ОСОБА_10 з метою складення нею заповіту на його користь та відмову та скасування нею заповіту від 11.06.2016р., в сукупності з показаннями свідка ОСОБА_13 про депресивний та пригнічений стан ОСОБА_10 в грудні 2016 року та січні 2017 року, свідчить про те, що оспорюванні правочини були вчинені ОСОБА_10 проти її справжньої воли.

Водночас судом не приймаються до уваги докази, надані представниками відповідача ОСОБА_4 , з огляду на наступне.

Так, показання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , допитаних як свідків, суд сприймає критично, з огляду на те, що вони є особисто зацікавленими особами у даній справі. Крім того, ОСОБА_4 повідомив, що перед допитом його як свідка від прослухував технічний запис судових засідань та обізнаний з показаннями допитаних раніше свідків.

Показання свідка ОСОБА_20 суд також сприймає критично, оскільки вона також є зацікавленою особою, так як предметом спору у даній справі є посвідчені нею, як нотаріусом, правочини.

Досліджені в судовому засіданні матеріали цивільної справи № 127/15996/17, зокрема, технічний запис судового засідання від 11.12.2017р., в якому було допитано як свідка ОСОБА_11 не спростовують показань, наданий нею у даній справі, оскільки вони стосуються різних обставин.

З огляду на те, що обставини, на які посилалися позивачі, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, не спростовані представниками відповідача ОСОБА_4 належними та допустимими доказами, визнані відповідачем ОСОБА_2 , виходячи з встановлених судом обставин справи та вимог чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про недійсність заповіту ОСОБА_10 від 19.12.2016р. та заяви ОСОБА_10 від 10.01.2017р. про скасування заповіту від 11.06.22016р.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням вище встановлених обставин, суд вважає позов ОСОБА_21 та ОСОБА_8 про визнання недійсними заповіту ОСОБА_10 від 19.12.2016р. та заяви ОСОБА_10 від 10.01.2017р. про скасування заповіту від 11.06.22016р таким, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 16, 231, 1257 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 10-13, 76-83, 89, ч.1 ст. 90, ст.ст. 92, 133, 141, 229, 235, 258, 259, 263-266 ЦПК України,

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним заповіт ОСОБА_10 від 19.12.2016р., посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою О.О. та зареєстрований в реєстрі за №2432.

Визнати недійсною заяву ОСОБА_10 від 10.01.2017р. про скасування заповіту від 11.06.2016р.

Стягнути пропорційно судові витрати з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в сумі 1762 грн.

Позивач ОСОБА_22 код НОМЕР_3 (адреса: АДРЕСА_4 )

Позивач ОСОБА_8 код НОМЕР_4 (адреса: АДРЕСА_5 )

Відповідач ОСОБА_2 код НОМЕР_5 (адреса: АДРЕСА_5

Відповідач ОСОБА_4 код. НОМЕР_6 (адреса: АДРЕСА_6 )

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 01.08.2019р.

Суддя :