Дата документу 08.11.2019 Справа № 333/3552/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/3552/19 Головуючий у 1-й інстанції Дмитрієва М.М.
Провадження №22-ц/807/3157/19 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого судді-доповідача суддів: за участю секретаряПодліянової Г.С., Гончар М.С., Кримської О.М., Бєлової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Приватного нотаріусу Київського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни, третя особа: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Юхименко Ольга Леонідівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Приватного нотаріусу Київського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни, третя особа: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Юхименко Ольга Леонідівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позову зазначає, що 05 червня 2013 року між АТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого на підставі договору факторинг є ТОВ «Кредитні Ініціативи») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №600232603, відповідно до якого Банк надав кредит у розмірі 17 266,00 грн.

14 листопада 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні Ініціативи» було укладено Договір факторингу №4-АБ/КІ згідно з яким ТОВ «Кредитні Ініціативи» набуло всіх прав, які належали первісному кредитору.

У червні 2019 року Позивач отримав постанову приватного виконавця Київського міського нотаріального округу Юхименко О.Л. від 19.03.2019 р. про звернення стягнення на заробітну плату в зв`язку з виконанням виконавчого напису №3086 від 05.02.2019 р., виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. : ~

Запитавши у приватного нотаріуса перелік документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис, Позивачу стало відомо, що 05.02.2019 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. було вчинено виконавчий напис №3086 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні Ініціативи» суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 17 916, 00 грн.

При ознайомленні з оригіналом виконавчого напису, було встановлено, що його виготовлено не на оригіналі кредитного договору (або не підшито до оригіналу кредитного договору), а на розрахунку заборгованості що є порушенням ст. 87 Закону України "Про нотаріат". При цьому не можливо взагалі встановити, чи було надано приватному нотаріусу взагалі текст кредитного договору для встановлення безспірності суми заборгованості, строків виконання зобов`язання, тощо.

Враховуючи викладене просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 3086 від 05 лютого 2019 року вчинений Приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною.

Одночасно із позовною заявою представником позивача подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу виконавчого напису №3086 від 05 лютого 2019 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні Ініціативи» суми заборгованості у розмірі 17 266 грн.

В обґрунтування заяви вказано, що в рамках здійснення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріусу, 19 березня 2019 року приватним виконавцем Київського МНО Юхименко О.Л. було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2019 року задоволено заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Працевитого Геннадія Олександровича про забезпечення позову у цій справі. Зупинено стягнення на підставі виконавчого документу виконавчого напису № 3086 від 05 лютого 2019 року, вчинений приватним виконавцем Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ « Кредитні ініціативи» суми заборгованості у розмірі 17266 грн.

Не погоджуючись з ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову у цій справі.

Відзив на апеляційну скаргу у поряду ст. 360 ЦПК України іншими учасниками справи не надавався.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи до апеляційного суду не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Судова колегія, враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, ухвалила розглядати справу за відсутності учасників справи, які не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи заяву щодо забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заява є обґрунтованою та такою, що відповідає вимогам процесуального законодавства, з такою позицією погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В силу ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому слід враховувати, що вжитті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Виходячи зі змісту ст.ст. 149-153 ЦПК України, забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання можливого прийнятого за його позовом позитивного рішення.

Згідно з п. 6, 7 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Пунктами 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

З наведеного вбачається, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому заявник не зобов`язаний подавати суду докази.

Враховуючи, що у суді вирішується спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні Ініціативи» заборгованості у розмірі 17266 грн. та в рамках здійснення виконавчого провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого напису нотаріуса була винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 , тому в разі задоволення позовних вимог, в свою чергу будуть відсутні підстави для стягнення на підставі виконавчого документа, який виданий в рамках примусового виконання виконавчого напису нотаріусу, заходи забезпечення є співмірними з заявленими вимогами.

Апелянт не довів, яким чином порушуються його права встановленим тимчасовим зупиненням стягнення на підставі виконачого документа. Оскільки забезпечення позову носить тимчасовий характер, тому апеляційним судом не встановлено порушень прав апелянта шляхом постановлення оскаржуваної ухвали.

З огляду на викладене та враховуючи характер заявлених позивачем позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову, у разі звернення державним виконавцем стягнення на заробітну плату може порушити права позивача у разі задоволення позовних вимог.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Між тим, з мотивів, викладених вище, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2019 року у цій справі залишити без змін

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 листопада 2019 року

Головуючий суддяСуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Кримська О.М.