Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2019 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Пустовойт Т. В., за участю секретаря судового засідання Родіної Н.В., розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Маріупольської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

У С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що її чоловіку ОСОБА_3 , а також членам його родини: дружині - ОСОБА_1 та синам - ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , була надана для проживання квартира АДРЕСА_1 . У лютому 2009 року ОСОБА_4 знявся з реєстрації та переїхав за іншою адресою. 19 травня 2018 року чоловік позивачки ОСОБА_3 , який був основним квартиронаймачем, помер. На теперішній час виникла необхідність в перереєстрації особового рахунку на позивачку, яка одна проживає в квартирі. Проте, оскільки у вказаній квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , вона позбавлена такої можливості. Відповідач не проживає у спірному житлі з літа 2014 року, не сплачує комунальні послуги та не приймає участі в її утриманні. Також у квартирі відсутні його особисті речі. Просила визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, на адресу суду направив заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення. Вказав, що визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 не порушує його права, оскільки з 2014 року він проживає в Російській Федерації. Особистих речей в квартирі не має.

Представник третьої особи - Виконавчий комітет Маріупольської міської ради Матвієнко О.З., яка діє на підставі довіреності від 28.12.2018 року, у судове засідання не з`явилася, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, залишила розгляд позову на розсуд суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Стаття 61 ЖК України передбачає, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Як наголошує ст.163 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім,ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків встановлених ч.1, п.п.1 та 5 ч.3 та ч.4 ст.71 ЖК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , а також членам його родини: дружині - ОСОБА_1 та синам - ОСОБА_2 , ОСОБА_4 надано для проживання квартира АДРЕСА_1 . Основним квартиронаймачем зазначено ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 19.05.2018 року Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №715.

Як вбачається з особового рахунку № НОМЕР_2 від 17.04.2019 року, за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_1 , 1956 р.н., та ОСОБА_2 , 1975 р.н. При цьому ОСОБА_4 , 1985 р.н., знятий з реєстрації за вказаною адресою 20.02.2009 року, ОСОБА_5 , 2000 р.н., знятий з реєстрації 30.03.2010 року, ОСОБА_3 , 1953 р.н., знятий з реєстрації 19.05.2019 року у зв`язку із смертю. При цьому зазначено, що ордер на житлове приміщення до ЖЕКу не передавався.

Згідно довідки про склад сім`ї від 16.05.2019 року, складеного головою КСН «Азов`є», у квартирі АДРЕСА_1 проживає тільки ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 , але з 2014 року в ній не мешкає, його особисті речі у квартирі відсутні.

Як вбачається з паспортних даних відповідача, він з 12.09.2017 року зареєстрований в АДРЕСА_4 .

Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно ст.72 ЖК України особа у судовому порядку втрачає право користування жилим приміщенням, якщо вона відсутня понад строки встановлені ЖК України.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року зазначав, що поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було в законному порядку встановлене, а залежить від фактичних обставин, а саме - існування достатніх і тривалих зв`язків із конкретним місцем. Утрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання в право на житло.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.10 постанови №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є членом родини позивача, понад п`яти років в квартирі АДРЕСА_1 не проживає, не мав перешкод в користуванні спірним житлом, своїх речей там не зберігає, житловою площею не цікавиться, витрати по її утриманню не несе, дій які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчинив.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 втратив право користування спірним жилим приміщенням, добровільно залишивши спірне жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживав понад шість місяців, що відповідно до вимог ст.ст.71, 72 ЖК України дає підстави суду визнати відповідача таким, що втратив право користуватись житловим приміщенням, зокрема квартирою АДРЕСА_1 а тому позов підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.71,72,163 ЖК України, ст.ст. 12, 77, 81, 280, 259, 263-268, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Маріупольської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

На рішення може бути подана апеляція безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Іллічівський районний суд м.Маріуполя Донецької області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Т.В. Пустовойт