Номер провадження: 22-ц/813/4316/19
Номер справи місцевого суду: 501/488/18
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі - Маслову Р.Ю.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

від позивача акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - не з`явились,

від відповідача ОСОБА_1. - не з`явились,

переглянувши справу №501/488/18 за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2018 року у складі судді Мирончук Н.В., -

в с т а н о в и в :

Позивач АТ КБ «ПриватБанк», звернувшись 28 лютого 2018 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено Договір №б/н від 5 вересня 2011 року, за яким отримано кредит у розмірі 6000,00 грн. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на порушення зобов`язань за договором, позивач АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 за Договором №б/н від 5 вересня 2011 року заборгованість станом 31 січня 2018 року в загальній сумі 105942,66 грн. та судові витрати (а.с.1-3).

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 20 червня 2019 року відкрито провадження у справі (а.с.56-57).

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнав, пославшись у відзиві на подання позовної заяви з пропуском строку позовної давності та відсутність доказів переривання строку позовної давності, на ненадання документів на обґрунтування нарахованої заборгованості, пославшись на необхідність застосування Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі, а зміна відсоткової ставки може залежати лише від зміни облікової ставки Національного банку України з обов`язковим письмовим повідомленням кредитодавцем споживача про зміну відсоткової ставки; пославшись на необґрунтованість розрахунку на підставі відсоткової ставки, яка сторонами не погоджувалась, на не зазначення у позовній заяві формули розрахунку суми заборгованості тощо (а.с.72-79).

Позивачем АТ КБ «ПриватБанк» надано відповідь на відзив як щодо позовної давності, так і щодо обґрунтованості розрахунку заборгованості із зазначенням формули розрахунку, відсоткової ставки, доказів виконання зобов`язань за договором тощо (а.с.129-149).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2018 року в задоволенні позову відмовлено за спливом строку позовної давності (а.с.158-163).

Висновок суду мотивовано тим, що позивачем не надано належних доказів щодо строку дії картки, не надано належним чином зроблених розрахунків заборгованості, що відповідачем не надано власного розрахунку на спростування наданого позивачем розрахунку, що позивачем не надано доказів повідомлення позивача про зміни умов договору щодо відсоткової ставки тощо. Вважаючи встановленим, що відповідач не здійснює щомісячні платежі з липня 2014 року і потому будь-яких платежів, які б свідчили про визнання ним боргу, не проводилось, домовленості між сторонами про реструктуризацію заборгованості не досягнуто, а докази оплати саме відповідачем у грудні 2017 року грошових коштів в сумі 300,00 грн. відсутні, суд констатував пропущення 3-річного строку позовної давності до основної вимоги та, як наслідок, сплив строку позовної давності до додаткових вимог. Відмовивши в задоволення позову внаслідок спливу строку повернення кредиту як споживчого, суд вказав на відповідність такого висновку положенням пункту 7 частини 13 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо неможливості повернення споживчого кредиту, строк давності повернення якого минув.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 4 березня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на рішення суду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 2 квітня 2019 року справу призначено до розгляду.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про задоволення позову (а.с.166-169).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у помилковості висновку суду про пропуск банком строку позовної давності; у безпідставності не врахування судом строку дії картки, який спливав 03/16, тобто 31 березня 2016 року; у не врахуванні висновків Верховного Суду про початок перебігу позовної давності щодо місячних платежів після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливу останнього дня місяця дії картки, у не прийнятті того факту, що відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку НОМЕР_3 зі строком дії до 04/15, потім видано картку за НОМЕР_4 зі строком дії до 03/16, що строк дії останньої картки встановлено до 31 березня 2016 року, а з позовом банк до суду звернувся 26 лютого 2018 року.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

У відзиві на апеляційну скаргу представник в інтересах ОСОБА_1 заперечила щодо змісту і вимог апеляційної скарги фактичним підтриманням позиції відповідача в суді першої інстанції (а.с.205-214).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

5 вересня 2011 року ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) в АТ КБ «ПриватБанк» підписав анкету-заяву, в якій зазначив бажаний кредитний ліміт 10000,00 грн. та свою згоду з тим, що анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складають Договір, що він ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку у письмовому вигляді. Згідно анкети-заяви ОСОБА_1 зобов`язався в подальшому самостійно знайомитися зі змінами Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку на сайті (www.privatbank/ua) (а.с.6-32).

ОСОБА_1 5 вересня 2011 року під підпис ознайомився з умовами кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка «Універсальна» Contract по договору SAMDN9606, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 (а.с.6,7).

На підставі укладеного у такий спосіб Договору №б/н від 5 вересня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , останнім отримано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку .

Згідно інформації з Єдиної клієнтської бази ПАТ КБ «ПриватБанк» в ПК «Промінь» ОСОБА_1 видано 5 вересня 2011 року платіжну картку «Універсальна» НОМЕР_5 строком дії 04/15, тобто квітень 2015 року включно, видано 24 вересня 2012 року платіжну картку НОМЕР_4, строком дії 03/16, тобто березень 2016 року включно (а.с.138).

Виписка по картковому рахунку ОСОБА_1 відображає рух коштів із зазначенням дати, деталей, суми грошових операцій, тобто містить деталізацію усіх дебетних та кредитних платежів по платіжній картці (а.с.134-137).

Під час укладення Договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 1,7 в місяць або 20,4% на рік, далі процентна ставка була змінена, що підтверджується наказами банку. Підвищення процентної ставки відбулося за витратами з певної дати (дата зазначена в наказі), ОСОБА_1 про змінами повідомлявся SMS повідомленнями, що підтверджено витягами з архіву SMS повідомлень на телефон клієнта № НОМЕР_6 від 15 серпня 2014 року та від 15 березня 2015 року (а.с.139-146, 147).

Згідно розрахунку за Договором №б/н від 5 вересня 2011 року заборгованість станом на 31 січня 2018 року склала 105942,66 грн., з них: 4071,98 грн. заборгованість за кредитом; 92109,60 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; пеня і комісія 4240,00 грн., 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 5021,08 грн. штраф (процентна складова) (а.с.4-6).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). З підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, виникають зобов`язання (ч.2 ст.509 ЦК України). Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст.526 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

На підставі укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 Договору №б/н від 5 вересня 2012 року виникло грошове зобов`язання, що мало сторонами договору виконуватись належним чином, проте, фактично отримані та використані ОСОБА_1 кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуто, що мало наслідком звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості.

Судом першої інстанції у задоволенні позову відмовлено з підстав спливу позовної давності з посиланням на пункт 7 частини 13 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо неможливості повернення споживчого кредиту, строк давності повернення якого минув.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про сплив позовної давності щодо всіх вимог та, відповідно, приймає частково доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для застосування наслідків позовної давності, зокрема, щодо частини вимог з огляду на наступне.

Так, положення закону про правові наслідки спливу позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб`єктивного цивільного права, щодо якого заявлено вимогу, і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж під час розгляду справи буде встановлено, що у позивача немає суб`єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не через пропущення позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Відповідно до Договору №б/н від 5 вересня 2011 року ОСОБА_1 отримав грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування коштами з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок та видано 5 вересня 2011 року платіжну картку НОМЕР_3 строком дії до 04/15, тобто до 30 квітня 2015 року, потім видано 24 вересня 2012 року в порядку перевипуску платіжну картку НОМЕР_4 строком дії до 03/16, тобто до 31 березня 2016 року, що підтверджено довідкою банку. Згідно доводів АТ КБ «ПриватБанк» під перевипуском картки розуміється випуск та приєднання картки з новим строком дії до раніше відкритого клієнту карткового рахунку, з огляду на що, вся сума заборгованості за кредитним лімітом відображається та враховується в тому числі й на перевипущеній картці. Про факт отримання вказаних платіжних карток свідчить надана Банком виписка по рахунку клієнта, з якої вбачається, що ОСОБА_1 користувався вказаними картками, зокрема, знімав кошти у банкоматі, користувався терміналом тощо, що не можливо без фізичного пред`явлення платіжної картки.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, які аналогічні правовим висновкам Верховного Суду України, перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України).

Строк дії виданої ОСОБА_1 24 вересня 2012 року платіжної картки НОМЕР_4 встановлено до 03/16, тобто до 31 березня 2016 року, з позовом до суду АТ КБ «ПриватБанк» звернувся 28 лютого 2018 року, тобто в межах строку загальної позовної давності тривалістю у три роки.

Посилання ОСОБА_1 , з яким погодився суд першої інстанції, на відсутність доказів внесення 29 грудня 2017 року грошових коштів в сумі 300,00 грн. в рахунок погашення заборгованості саме ОСОБА_1 , не приймається, так як грошові кошти зараховано на його картковий рахунок із використанням виданої йому платіжної картки.

Таким чином, апеляційний суд виходить з того, що АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду в межах строку загальної позовної давності, зокрема, щодо вимоги про повернення отриманих у користування коштів в повному обсязі, відтак, висновок суду першої інстанції в частині спливу позовної давності щодо вимоги про повернення тіла кредиту не відповідають обставинам справи, вказує на безпідставність застосування наслідків спливу позовної давності щодо повернення отриманих у користування та не повернутих добровільно грошових коштів.

3 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду в справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) прийнято постанову щодо стягнення грошових коштів по договору приєднання, за змістом якої банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Отже, з огляду на дотримання АТ КБ «ПриватБанк» при звернені до суду строку позовної давності, перебіг якого слід відраховувати зі спливу останнього дня місяця дії платіжної картки, тобто в даному випадку з 31 березня 2016 року, зважаючи на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 3 липня 2019 року в справі №342/180/17, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 фактично отриманих, використаних та в добровільному порядку не повернутих грошових коштів (тіла кредиту) в сумі 4071,98 грн.

Із аналізу прийнятої Великою Палатою Верховного Суду в справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) постанові від 3 липня 2019 року, висновки якої щодо застосування відповідних норм права в силу положень частини 4 статті 263 ЦПК України підлягають врахуванню, встановлено, що Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених раніше у рішеннях Верховного Суду України, та орієнтувала судову практику у справах, де банк звертається до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором, укладеним шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, на те, що на підставі норм матеріального права, які застосовуються до стандартної (типової) форми кредитного договору, не підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами та застосуванню відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

За таких обставин, враховуючи вищевказаний правовий висновок, суд констатує відсутність підстав для задоволення із заявлених банком правових підстав вимог в частині стягнення процентів в сумі 92109,60 грн., пені (комісії) в сумі 4240,00 грн., штрафів в загальній сумі 5521,08 грн. Зміна правової позиції виключає необхідність аналізу доводів учасників справи в цій частині вимог.

Оскільки суб`єктивне право, враховуючи правовий висновок, в частині стягнення процентів, неустойки тощо із заявлених АТ КБ «ПриватБанк» правових підстав відсутнє, що в цій частині позовних вимог суд відмовляє за їх безпідставністю, а не за спливом позовної давності.

В порядку статті 141 ЦПК України понесені та документально підтверджені витрати позивача на сплату судового збору за подання позовної заяви в сумі 1762,00 грн., за подання апеляційної скарги в сумі 2643,00 грн., а всього в загальній сумі 4405,00 грн. підлягають покладенню на ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2018 року скасувати.

Позов акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» () за Договором №б/н від 5 вересня 2011 року заборгованість станом на 31 січня 2018 року за тілом кредиту в сумі 4071 грн. 98 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» () витрати на сплату судового збору в загальній сумі 4405 грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 7 серпня 2019 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

Є.С.Сєвєрова