Справа № 310/91/19
РІШЕННЯ

Іменем України

15 липня 2019 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Мороки С.М.,

за участю секретаря судового засідання Писанець Н.О.,

представника позивача Манько Р.М. ,

представника відповідача ОСОБА_19

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську в загальному позовному провадженні позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи - Бердянський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_4 , Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», про визнання недійсним договору купівлі-продажу,

В с т а н о в и в:

ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи - Бердянський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_4 , Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

В позові зазначено наступне: рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області у справі №2-815/11 від 01.06.2011 на користь ОСОБА_4 стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість в сумі 168 697,62 грн.

Постановою Державного виконавця ВДВС Бердянського МУЮ Запорізької області від 21.07.2011 в межах виконавчого провадження №45276768 накладено арешт на все майно ОСОБА_2 та заборонено його відчуження.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 21.08.2018 у справі №22-ц778/896/18 встановлені обставини щодо накладання арешту на все майно ОСОБА_2 .

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 06.06.2012 у справі №2-2000/11 на користь ТОВ «Український промисловий банк» з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 стягнуто заборгованість за кредитним договором у сумі 1 222 368, 26 грн., за договором поруки від 01.09.2008 №50/Zпор-08.

12.10.2012 постановою державного виконавця ВДВС Бердянського МУЮ Запорізької області відкрито виконавче провадження №ВП 34687821 з виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області від 06.06.2012 у справі №2-2000/11 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Укрпромбанк» 1 222 368,26 грн.

За договором про передавання в управління непроданих активів від 05 вересня 2013 року №31-Л право вимоги за Кредитним договором №50/КВ-08 від 19 червня 2008 року та Договором іпотеки від 19.06.2008 перейшло ТОВ ІК ІФГ «Капітал», про що ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17.04.2014 за справою №2-2000/11 вирішено замінити позивача з ТОВ «Український промисловий банк» на ТОВ «ІК ІФ «Капітал».

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14.05.2015 у справі №2-2000/11 ОСОБА_2 заборонено виїжджати за кордони України.

У власності ОСОБА_2 знаходиться квартира за адресою АДРЕСА_1 , в якій ОСОБА_2 належить 1/4 квартири, в якій він проживає.

Разом з іншими співвласниками ОСОБА_2 передав скою квартиру в іпотеку в «ОТП Банк» під отримання одним зі співвласників ОСОБА_6 кредиту в сумі 3 146 360 (три мільйони сто сорок шість тисяч триста шістдесят) грн. 74 коп.

Кредит в сумі 3 146 360 (три мільйони сто сорок шість тисяч триста шістдесят) грн. 74 коп. сплачено не було, у зв`язку з чим, рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21.12.2018 за справою №2/310/1321/18 звернуто стягнення на неї шляхом примусового продажу.

01.04.2015 ОСОБА_2 звернувся до ВДВС Бердянського МУЮ Запорізької області з заявою, в якій вказав, що в квартирі, в якій він проживає, належне йому майно відсутнє, а все майно в квартирі належить ОСОБА_3 , яка є матір`ю його дружини та приклав копію договору купівлі-продажу від 29.12.2008.

Позивач вважає, що договір купівлі-продажу від 29.12.2008, укладений між ОСОБА_3 і Товарною біржею «Регіональний арбітраж», є недійсним з наступних підстав:

Від імені Продавця договір укладено не уповноваженою особою.

Відповідно до Розділів «Преамбули договору» та «реквізити сторін» Договору купівлі-продажу від 29.12.2008 від імені продавця «Товарна біржа «Регіональний арбітраж» ЄДРЮОФОП 35536380 підписано директором ОСОБА_7 , але відповідно до даних статистики отриманих в Управління статистики Запорізької області, директором вказаного товариства з 2007 року до 2009 року була ОСОБА_8 , яка одночасно була учасником товариства з часткою 50% статутного фонду.

Іншим учасником з часткою 50% статутного фонду був ОСОБА_9 , який на теперішній час займає посаду заступника Бердянської районної адміністрації.

Директор Товарної біржі «Регіональний арбітраж» ОСОБА_10 не підписувала спірний договір купівлі-продажу від 29.12.2008, а договір підписано невідомою неуповноваженою особою, яка не мала від імені юридичної особи Товарна біржа «Регіональний арбітраж» жодних повноважень.

Відповідно ч.2, 3 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності та волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Товарна біржа «Регіональний арбітраж» в особі уповноваженого органу не підписувала, не виконувала оспорюваний договір (відсутній акт приймання-передачі предмету договору і отримання грошей за нього), та волевиявлення Продавця не відповідає умовам Договору купівлі-продажу від 29.12.2008.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Крім того, Договір купівлі-продажу від 29.12.2008 вчинено без наміру створення правових наслідків.

Згідно ст.659 ЦК України право продажу товару належить його власнику.

Відповідно до балансу Товарна Біржа «Регіональний арбітраж» складеного 31.12.2008 (через два дні після оспорюваного договору) та підписаного директором ОСОБА_10 в 2008 році Товарна Біржа не володіла майном на суму Договору, укладеного з ОСОБА_3 - 22920 грн.

Відповідно до п.4.2 Договору купівлі-продажу від 29.12.2008 Покупець зобов`язаний сплатити за придбаний товар 20% попередньої оплати, що складає 4584 грн., але за звітом про фінансові результати за 2008 рік, підписаного директором ОСОБА_10 за весь рік Товарна біржа не отримала жодної гривні, що вказує на відсутність такого договору в реальному часі.

З урахуванням відсутності товару у власності продавця, відсутності волевиявлення продавця щодо його відчуження - продавець не мав наміру передати покупцю товар, а покупець не мав наміру сплатити за нього (відсутній доказ сплати покупцем за товар), у зв`язку з чим вказаний договір є фіктивним та повинен бути визнаний недійсним.

Таким чином, ОСОБА_2 , знаючи про наявність щодо нього боргів на суму більш ніж один мільйон гривень, та примусового звернення стягнення на належну йому квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , з метою ухилення від примусового звернення на рухоме майно, яке знаходиться в ній, у змові з матір`ю його дружини ОСОБА_3 , створив завідомо недостовірний договір купівлі-продажу від 29.12.2008 та надав його ВДВС Бердянського МУЮ Запорізької області, чим порушив право ТОВ ІК ІФГ «Капітал» та ОСОБА_4 на примусове виконання рішень суду щодо стягнення з ОСОБА_2 на їх користь боргу, що є складом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 КК України та ст. 382 КК України.

Згідно ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

З 17.08.2018 в Бердянському ВП ГУНП в Запорізькій області знаходиться досудове розслідування кримінального провадження за ч.1 ст.382 КК України ЄРДР 002741 (слідчий Хорішко Д.В.) за заявою ТОВ ІК ІФГ «Капітал» щодо ОСОБА_2 , який з метою ухилення від виконання судового рішення надав 01.04.2015 та 20.05.2018 до ВДВС Бердянського МУЮ Запорізької області підроблені документи про те, що рухомі речі, які знаходяться у належних йому приміщеннях: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , належать його сину ОСОБА_11 та матері його жінки ОСОБА_3 , але за статистичною звітністю продавця юридичної особи продавець-фірма жодного разу не мала майна на таку суму та грошей за них, а директори, вказані на договорах, не відповідають дійсним директорам продавця.

За п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

При цьому правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України).

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Особливістю статусу заінтересованої особи може бути те, що така особа не мала й не має права власності чи речового права на предмет правочину, не оспорює право власності жодного з учасників правочину на передане згідно з ним майно, не вимагає визнання за собою права власності на майно й не претендує на те, щоб майно в натурі було передане їй у володіння. Мета заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається здійснення реституції за правочином, - приведення саме сторін недійсного правочину до стану, який вони мали до вчинення правочину. Підстава її вимог - власний, обгрунтований, приватний цивільний інтерес заінтересованої особи до такого юридичного факту, як перебування предмета правочину (об`єкта цивільного права) у конкретної особи чи перебування будь-якого з учасників правочину в певному правовому становищі, якщо до суду з позовом про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування реституції звертається не сторона правочину, а інша заінтересована особа.

Відповідно до ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець має право звернути стягнення на рухомі речі, які належать боржникові, та наявність обставин щодо належності речі іншій особі перешкоджає державному виконавцю звернути стягнення на таке майно.

З урахуванням того, що з 2012 року ОСОБА_2 в добровільному порядку не сплачено жодної гривні, в примусовому порядку стягнуто менше, ніж 5000 грн. з 1 200 000 грн. боргу, то метою звернення ТОВ ІК ІФГ «Капітал» з позовом про недійсність Договору купівлі-продажу від 29.12.2008 є недійсність договору та можливість звернення стягнення на рухоме майно, яке знаходиться в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , а спосіб захисту порушених прав є найбільш ефективним.

Позивач стверджує, що ОСОБА_2 не вперше намагається приховати належне йому майно та ввести в оману жителів міста Бердянська, привласнюючи їх кошти та майно: 01.06.2015 між ОСОБА_6 (в особі ОСОБА_2 ) та ФОП ОСОБА_12 було укладено Договір оренди нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , яке було арештовано державним виконавцем та з 01.06.2015 ФОП ОСОБА_12 безпідставно сплачував ОСОБА_2 орендну плату, які він приховував від кредиторів. У 2018 році до орендаря-ФОП Тільки Р .М. від кредиторів ОСОБА_2 направлений позов про стягнення заборгованості кредиторам ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на суму 700 000 грн. (за безпідставне користування приміщенням 01.06.2015).

05.04.2017 між ОСОБА_11 в особі ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_14 було укладено договір оренди нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_4 , яке протизаконно вибуло з-під арештів з боржника ОСОБА_6 В 2018 році до ФОП ОСОБА_14 від кредиторів ОСОБА_2 пред`явлено позов про стягнення 154 000 грн. за безпідставне користування приміщенням.

З метою виведення майна, яке належить ОСОБА_2 у власності, між ним та його сином ОСОБА_11 було створено фіктивний спір щодо квартири за адресою: АДРЕСА_5 , за яким потай від кредиторів було прийнято рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03.02.2014 за справою №310/11035/18, яке було скасовано за апеляційною скаргою ОСОБА_4 постановою Апеляційного суду Запорізької області від 21.08.2018 у справі №22-ц778/896/18.

З метою виведення майна, яке належить ОСОБА_2 у власності, між ним та ФОП ОСОБА_15 було укладено договір відчуження автомобіля Mitsubishi Colt, держ. номер НОМЕР_1 , який знаходиться в заставі у АТ «Приватбанк» та прийнято рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10.11.2015 за справою №310/10941/14-в, яке було скасовано за апеляційною скаргою кредитора АТ «Приватбанк» постановою Апеляційного суду Запорізької області від 26.04.2016 за справою №22ц/778/2248/16.

З 2015 року щодо ОСОБА_2 порушені численні кримінальні провадження, які знаходяться на стадії досудового розслідування в Бердянському відділі ГУНП Запорізької області.

З 03.03.2015 за ч.1 ст.382 КК України до ЄРДР №0000866, (слідчий Нікітенко Н.Г. щодо здавання ОСОБА_2 в оренду належної йому квартири за адресою: АДРЕСА_5 , отримання орендної плати з 2015 року по теперішній час та приховування її від державного виконавця. Підстава подання ВДВС Бердянського МУЮ Запорізької області.

З 04.07.2014 ЄРДР №0002902 за ч. 1 ст. 358 КК України (слідчий Хорішко Д.В.) про підроблення актів вводу в експлуатацію нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , який діяв від імені свого сина ОСОБА_11 (будівля була побудована ОСОБА_6 в 2010-2011 роках на гроші, отримані від кредиторів та подальшому з метою виведення її з-під арештів, за підробленими деклараціями на введення в експлуатацію переоформлено на ОСОБА_11 ) Підстава заявник ОСОБА_16 .

З 17.09.2016 ЄРДР №0004546 за ч.2 ст.342 КК України (слідчий Мащенко Р.О., Котляр Г.В.) про чинення опору державному виконавцю ОСОБА_17 під час проведення виконавчих дій за адресою: м. Бердянськ, Калиновий проїзд, 25, щодо виконавчого провадження за стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ ІК ІФГ «Капітал» заборгованості. Підстава подання ВДВС Бердянського МУЮ Запорізької області.

З 17.08.2018 за ч.1 ст.382 КК України ЄРДР №002741 (слідчий Хорішко Д.В.) щодо ОСОБА_2 , який з метою ухилення від виконання судового рішення надав 01.04.2015 та 20.05.2018 до ВДВС Бердянського МУЮ Запорізької області підроблені документи про те, що рухомі речі, які знаходяться у належних йому приміщеннях: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , належать його сину ОСОБА_11 та матері його жінки ОСОБА_3 , але за статистичною звітністю продавця юридичної особи продавець-фірма жодного разу не мала майна на таку суму та грошей за них, а директора, вказані на договорах, не відповідають дійсним директорам продавця.

З 15.12.2018 за ч.1 ст.388 КК України ЄРДР №002757 (слідчий Хорішко Д.В.) щодо ОСОБА_2 , який розтратив належний йому автомобіль Mitsubishi Colt, держ. номер НОМЕР_1 , який знаходився в заставі АТ «Приватбанк» та під арештом накладеним ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19.05.2011 за справою №2-181/10.

Представник відповідача направив до суду заперечення по суті позову, в яких зазначив наступне: згідно позову позивач просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 29.12.2008, укладений між Товарною біржею «Регіональний арбітраж» та ОСОБА_3 .

Беручи до уваги вимоги ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до норм ст.257 ЦК України встановлено, що загальний строк позовної давності становить три роки.

По-перше, відомо, що договір купівлі-продажу було укладено 29.12.2008 між Товарною біржею «Регіональний арбітраж» та відповідачем ОСОБА_3 .

По-друге, 01.04.2015 відповідачем ОСОБА_2 на ім`я начальника відділу ДВС Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області Васильчишиної В.М. було подано заяву, згідно якої повідомлено, що за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться майно належне ОСОБА_3 , тобто належного йому майна в квартирі не має. На підтвердження зазначеного, разом з заявою долучено до матеріалів виконавчого провадження належним чином завірену копію договору купівлі-продажу майна від 29.12.2005.

По-третє, позивач став стороною виконавчого провадження 17.04.2014, коли відповідно до ухвали Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17.04.2014, було замінено сторону у виконавчому провадженні (ТОВ «Український промисловий банк» на ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал»).

Тобто, позивач знав про відкрите державними виконавцями ВДВС Бердянського МУЮ виконавче провадження з квітня 2014 року.

Відповідно, перебіг позовної давності щодо вимоги про визнання недійсним вказаного договору купівлі-продажу почався з квітня 2015, коли заява відповідача була прийнята відділом ДВС.

Таким чином, до суду позивач мав можливість звернутися протягом трьох років, а саме не пізніше квітня 2018 року, однак звернувся 31.12.2018, отже за межами строку, встановленого ст. 257 ЦК України.

Згідно з ч. 3, 4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно, керуючись ч.3 ст.267 ЦК України, відповідачем заявлено про застосування позовної давності щодо заявлених вимог позивача.

По-четверте, відповідач вважає, що права та інтереси ТОВ «ІК «ІФГ Капітал» ніяким чином не порушені. Оскільки квартира, в якій знаходиться рухоме майно ОСОБА_3 знаходиться в іпотеці у Банку «ОТП».

ТОВ «ІК «ІФГ Капітал» не має ніякого відношення до Банку «ОТП».

По-п`яте, за період часу з 2008 по 2009 роки відсутній акт перевірки ТБ «Регіональний арбітраж», який би міг зафіксувати можливість порушень.

Таким чином, керуючись ст.257 ЦК України, та на підставі викладеного, відповідач просив відмовити позивачу в задоволенні його позову з підстав пропущення строків позовної давності.

В судовому засіданні представник позивача Манько Р.М. підтримав позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві, просив визнати недійсним договір купівлі - продажу від 29.12.2008, укладений між Товарною біржею «Регіональний арбітраж» та ОСОБА_3 .

Представник відповідача ОСОБА_18 просив у позові відмовити, вважав позовні вимоги не доведеними по суті, також, посилаючись на пропуск позивачем позовної давності, просив відмовити у задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_3 до суду не з`явилась, направила заяву в якій по суті визнала позовні вимоги позивача, зазначивши, що вона 29.12.2008 не укладала договору з Товарною біржею на суму 22920 грн. на придбання речей, які знаходяться в квартирі АДРЕСА_6 , пояснила також, що з 2006 року вона є інвалідом, та майже не встає з ліжка, що з ОСОБА_2 вона знаходиться в неприязних стосунках, та відносин не підтримує.

Таку ж заяву ОСОБА_3 направила до Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про що свідчить лист представника відділу ДВС.

Треті особи - Бердянський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_4 , Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» в судове засіданні, будучі належним чином повідомленими, не з`явились, заперечень проти розгляду справи за їх відсутності не направили.

Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши надані письмові докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до балансу Товарна Біржа «Регіональний арбітраж» складеного 31.12.2008 (через два дні після оспорюваного договору) та підписаного директором ОСОБА_10 у 2008 році Товарна Біржа не володіла майном на суму Договору, укладеного з ОСОБА_3 - 22920 грн.

Відповідно до п.4.2 Договору купівлі-продажу від 29.12.2008 Покупець зобов`язаний сплатити за придбаний товар 20% попередньої оплати, що складає 4584 грн., але за звітом про фінансові результати за 2008 рік, підписаного директором ОСОБА_10 за весь рік Товарна біржа не отримала жодної гривні, що вказує на відсутність такого договору в реальному часі.

Суд приходить до висновку, що з урахуванням відсутності товару у власності продавця, відсутності волевиявлення продавця щодо його відчуження - продавець не мав ні наміру передати покупцю товар, ні самого товару, а покупець не мав наміру на придбання товару за зазначеним договором, та на оплату його (відсутній доказ сплати покупцем за товар), у зв`язку з чим вказаний договір є фіктивним та повинен бути визнаний недійсним.

Крім того, Договір купівлі-продажу від 29.12.2008 вчинено без наміру створення правових наслідків.

Згідно ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Судом також встановлено наступне: 01.04.2015 відповідачем ОСОБА_2 на ім`я начальника відділу ДВС Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області Васильчишиної В.М. було подано заяву, згідно якої повідомлено, що за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться майно належне ОСОБА_3 , тобто належного йому майна в квартирі не має. На підтвердження зазначеного, разом з заявою долучено до матеріалів виконавчого провадження належним чином завірену копію договору купівлі-продажу майна від 29.12.2005.

Позивач став стороною виконавчого провадження 17.04.2014, коли відповідно до ухвали Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17.04.2014, було замінено сторону у виконавчому провадженні (ТОВ «Український промисловий банк» на ТОВ «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал»).

Тобто, позивач знав про відкрите державними виконавцями ВДВС Бердянського МУЮ виконавче провадження з квітня 2014 року, та його представники мали право та можливість знайомитись з матеріалами виконавчого провадження.

Відповідно, перебіг позовної давності щодо вимоги про визнання недійсним вказаного договору купівлі-продажу почався з квітня 2015, коли заява відповідача була прийнята відділом ДВС.

Таким чином, до суду позивач мав можливість звернутися протягом трьох років, а саме не пізніше квітня 2018 року, однак звернувся 31.12.2018, отже за межами строку, встановленого ст. 257 ЦК України.

Згідно з ч. 3, 4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні на підставі ч.3 ст.267 ЦК України заявив про застосування позовної давності щодо заявлених вимог позивача.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Крім того, висновок про правильне застосування норм матеріального права щодо позовної давності міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13.

Відповідно до цього висновку для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Отже, оскільки судом встановлено, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом (строк позовної давності), поважних причин для його поновлення судом не встановлено, а відповідачем надано на адресу суду заяву, в якій він наполягає на застосуванні строку позовної давності, то існують підстави для відмови у задоволенні позову згідно вимог ст.267 ЦК України.

Відповідно положень ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст. 267 ЦК України, суд, -

У х в а л и в:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи - Бердянський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, ОСОБА_4 , Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», про визнання недійсним договору купівлі-продажу, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 19 липня 2019 року.

Суддя Бердянського міськрайонного суду С. М. Морока