Дата документу 06.11.2019 Справа № 314/5669/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №314/5669/16 Головуючий у 1 інстанції Кофанов А.В.
Провадження № 22-ц/807/3352/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.,

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Садівничого товариства «Строитель» на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 вересня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та постанову державного виконавця Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Мороз Я.Я., заінтересована особа: Садівниче товариство «Строитель»,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії та постанову державного виконавця Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Мороз Я.Я., заінтересована особа: Садівниче товариство «Строитель».

В обґрунтування скарги зазначено, що рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 28 березня 2018 року СТ «Строитель» зобов`язано відновити електропостачання та водопостачання земельної ділянки № НОМЕР_1 , що розташована на території цього товариства та належить ОСОБА_2 на підставі вказано рішення суду ОСОБА_2 був виданий виконавчий лист № 314/5669/16 від 11.04.2018 року, та відкрито виконавче провадження.

Постановою державного виконавця Вільнянського районного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області Мороз Я.Я. від 03.12.2018 року виконавче провадження закінчено на підставі п.11 ч.1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки боржником СТ «Строитель» не виконано рішення суду в частині відновлення водопостачання земельної ділянки, і це рішення неможливо виконати без участі боржника.

Вважає, що державний виконавець не вжив вичерпних заходів для виконання рішення суду, зокрема не стягнув з боржника виконавчий збір, а керівництво СТ «Строитель» не притягнуло до відповідальності за невиконання судового рішення.

Посилаючись на вищевикладене, просила суд визнати незаконними дії державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження, визнати незаконною та скасувати відповідну постанову державного виконавця, відновити виконавче провадження та зобов`язати державного виконавця виконати усі вичерпні дії для повного виконання судового рішення.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 вересня 2019 року скаргу задоволено частково.

Скасовано постанову державного виконавця Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Мороз Я.Я. від 03.12.2018 року про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 314/5669/16-ц, виданого 11.04.2018 року Вільнянським районним судом Запорізької області, щодо зобов`язання СТ "Строитель" відновити електропостачання та водопостачання земельної ділянки АДРЕСА_1 НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , та зобов`язано державного виконавця відновити виконавче провадження в порядку, встановленому ст.41 Закону України "Про виконавче провадження".

В задоволенні іншої частини скарги відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, СТ «Строитель» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не відповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалу суду скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні скарги відмовити. Вирішити питання судових витрат.

ОСОБА_1 надала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги СТ «Строитель» відмовити повністю, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

За змістом ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини 1 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Основні засади виконавчого провадження визначені у статті 2 Закону.

Відповідно до ст. 447 ЦПК сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Матеріалами справи та судом встановлено, що рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 28 березня 2018 року СТ «Строитель» зобов`язано відновити електропостачання та водопостачання земельної ділянки № НОМЕР_1 , що розташована на території цього товариства та належить ОСОБА_2 на підставі вказано рішення суду ОСОБА_2 був виданий виконавчий лист № 314/5669/16 від 11.04.2018 року, та відкрито виконавче провадження.

Постановою державного виконавця Вільнянського районного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області Мороз Я.Я. від 03.12.2018 року виконавче провадження закінчено на підставі п.11 ч.1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки боржником СТ «Строитель» не виконано рішення суду в частині відновлення водопостачання земельної ділянки, і це рішення неможливо виконати без участі боржника.

Положеннями п.11 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження" передбачена можливість закінчення виконавчого провадження згідно положень ч.3 ст.63 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.63 Закону України "Про виконавче провадження", за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Положеннями ч.2 ст.63 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

За приписами ч.3 ст.63 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що необхідною умовою для закінчення виконавчого провадження на підставах, передбачених п.11 ч.1 ст.39 та ч.3 ст.63 Закону України "Про виконавче провадження", є накладення на боржника штрафу за невиконання рішення без поважних причин.

Встановлено, що штрафи накладалися на СТ "Строитель" постановами державного виконавця від 08.10.2018 року (у розмірі 5100 гривень) та від 24.10.2018 року (у розмірі 10200 гривень) (матеріали виконавчого провадження а.с. 18, 19).

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 11.12.2018 року, яка набрала законної сили, обидві постанови про накладення штрафів скасовані як протиправні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що визнання цих постанов протиправними та їх скасування виключає дотримання умов, встановлених ч.2 ст.63 Закону України "Про виконавче провадження", і, як наслідок, обґрунтованість винесення оскаржуваної постанови про закриття виконавчого провадження. За таких обставин доводи скаржника є такими, що ґрунтуються на законі.

Згідно ч.2 ст.251 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Положеннями ч.1 ст.41 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

З огляду на вищевикладене, судом першої інстанції вірно та обґрунтовано зроблено висновок про те, що необхідною умовою для закінчення виконавчого провадження на підставах, передбачених п.11 ч.1 ст.39 та ч.3 ст.63 Закону України "Про виконавче провадження", є накладення на боржника штрафу за невиконання рішення без поважних причин. Визнання постанов про накладення штрафів протиправними та їх скасування виключає дотримання умов, встановлених ч.2 ст.63 Закону України "Про виконавче провадження".

Таким чином, постанова про закриття виконавчого провадження не є обґрунтованою та такою, що ґрунтується на нормах Закону.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що ухвалу суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Садівничого товариства «Строитель» залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 вересня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 08 листопада 2019 року.

Головуючий

Судді: