Єдиний унікальний номер 233/6179/18 Номер провадження 22-ц/804/1108/19
Суддя-доповідач Никифоряк Л.П
Головуючий у 1 інстанції Наумик О.О.
_____________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем У К Р А Ї Н И

10 травня 2019 року Апеляційний суд Донецької області колегією в складі:

Суддів Никифоряка Л.П. (доповідач), Гапонова А.В., Новікової Г.В.

розглянувши в м. Бахмуті справу без повідомлення учасників що виникла з цивільних правовідносин за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування шкоди, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 лютого 2019 року, повне судове рішення складено 01 лютого 2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

23 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» /надалі Підприємство/ з вимогами про визнання протизаконними дій відповідача по нарахуванню заборгованості по централізованому водопостачанню в будинку АДРЕСА_1 в сумі 328,68грн та просив зобов`язати Підприємство здійснити перерахунок заборгованості та анулювати борг.

Також позивач вважав, що порушення його прав призвело до спричинення моральної шкоди яку заявник оцінив у 3 000,00грн, які просив стягнути з Підприємства.

В подальшому 30 листопада 2018 року ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги та просив стягнути з Підприємства моральну шкоду в розмірі 10 000,00грн, спричинення якої вбачав у надуманих причинах через які визначено наявність заборгованості по централізованому водопостачанню.

19 грудня 2018 року позивач ОСОБА_1 доповнив позовні вимоги та просив визнати станом на 16 грудня 2018 року переплату по центральному водопостачанню в розмірі 1329,56грн.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 січня 2019 року заяву позивача про доповнення позову прийнято до розгляду.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 лютого 2019 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є споживачем послуги з водопостачання в будинку АДРЕСА_1 , яку оплачує в повному обсязі.

Згідно висновків суду, інформація щодо наявності у позивача заборгованості по централізованому водопостачанню в будинку АДРЕСА_1 в сумі 328,68грн обумовлена помилкою та спростована в ході судового розгляду і письмовими доказами підтверджено переплату станом на 16 листопада 2018 року в розмірі 969,28грн та суд вважав що не має правової можливості для задоволення вимог про анулювання боргу, якого не існує та встановлення факту переплати станом на 16 грудня 2018 року по центральному водопостачанню в розмірі 1329,56грн через те, що з приводу наведених обставин спору не існує і відсутній такий спосіб захисту.

Також суд вважав, що немає правових підстав для відшкодування моральної шкоди спричинення якої позивач пов`язував із необґрунтованим нарахуванням заборгованості за послуги з водопостачання.

З рішенням суду не погодився позивач ОСОБА_1 , який в апеляційній скарзі висловив вимогу про скасування судового рішення та задоволення позову. Доводи апеляційної скарги зводились до того, що суд розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без виклику сторін порушив норми процесуального права, також допустив процесуальні порушення при вирішенні питання про відвід судді.

Інша вимога апеляційної скарги заявником зводилась до того, що залишились без уваги суду обставини щодо неправомірної поведінки працівників Підприємства при особистому подані позивачем заяви та обставини з приводу того, що сам факт повідомлення працівниками Підприємства про існування заборгованості вже є достатнім свідченням спричинення моральної шкоди.

Переглядаючи справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/ суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 та за вказаною адресою є споживачем послуг з холодного водопостачання та водовідведення за особистим рахунком № НОМЕР_2 /акт вводу в експлуатацію вузла обліку холодної води № 41997 а.с.18/.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 20 травня 2015 року залишено без змін рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08 серпня 2014 року, яке попередньо було залишене без зміни ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 13 листопада 2014 року, якими зобов`язано Підприємство забезпечити за власний рахунок проведення планової повірки належного ОСОБА_1 лічильника води в будинку АДРЕСА_1 та зобов`язано здійснити перерахунок оплати послуг з водопостачання з урахуванням показників лічильника води /а.с. 26-28/.

Оплата за водопостачання споживачем ОСОБА_1 . здійснюється згідно показників лічильника MN QN 1,5 XN Свідоцтво про повірку якого від 02 жовтня 2015 року чинне до 02 жовтня 2019 року /а.с. 14/.

Відповідно до змісту квитанцій по оплаті за воду за особистим рахунком НОМЕР_1 споживачем ОСОБА_1 , в будинку АДРЕСА_1 , здійснювалась оплата послуг в таких розмірах:

за лютий 2018 року за показниками лічильника початковими 00702 м3 та кінцевими 00710 м3 в розмірі 16,29грн;

за березень 2018 року за показниками лічильника початковими 00710 м3 та кінцевими 00718 м3 в розмірі 16,29грн;

за травень 2018 року за показниками лічильника початковими 00726 м3 та кінцевими 00736 м3 в розмірі 65,82грн;

за липень 2018 року за показниками лічильника початковими 00746 м3 та кінцевими 00756 м3 в розмірі 65,82грн;

за серпень 2018 року за показниками лічильника початковими 00756 м3 та кінцевими 00766 м3 в розмірі 65,82грн;

до 15 жовтня 2018 року за показниками лічильника початковими 00776 м3 та кінцевими 00782 м3 в розмірі 39,50грн;

та за жовтень 2018 року за показниками лічильника початковими 00782м3 та кінцевими 00785 м3 в розмірі 39,50грн /а.с.6-12/.

Згідно акту інвентаризації від 10 вересня 2018 року у споживача послуг з водопостачання в будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1 . мається переплата станом 01 вересня 2018 року за 103 м3 /а.с.4/.

Актом обстеження від 16 листопада 2018 року прибору обліку холодної води MN QN 1,5 XN в будинку АДРЕСА_1 встановлено, що фактичні показники на момент обстеження складають 00684м3, також зафіксовано що з огляду на те, що 31 жовтня 2018 року по квитанції оплачено за водопостачання виходячи із показників 00785 м3 мається переплата за 101 м3 /а.с. 25/.

Іншим актом повірки лічильника холодної води MN QN 1,5 XN в будинку АДРЕСА_1 від 23 листопада 2018 року зафіксовано, що показники обліку води становили 00685 м3.

Згідно змісту листа Підприємства за вихідним номером № Ф-287 від 22 листопада 2018 року заборгованість на особовому рахунку № НОМЕР_2 споживача ОСОБА_1 утворилася у зв`язку із вказівкою в квитанції від 31 жовтня 2018 року показників лічильник 00785м3 та при обстеженні 16 листопада 2018 року були зняті контрольні показники, які склали 00684м3 за наслідками чого здійснено корегування фактичних показників і визначено переплату в розмірі 969,28грн.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції визнає, що суд першої інстанції всесторонньо і повно з`ясував обставини у справі та дотримався норм матеріального права.

Встановлені обставини вказують на існування спірних відносин щодо надання послуг з водопостачання та суд першої інстанції зробив вірний висновок з приводу правових норм що підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Так, до спірних правовідносин, що виникли у процесі надання споживачу послуг з централізованого водопостачання, підлягають застосуванню положення Житлового кодексу України /ст.ст. 67, 68/ згідно якого наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги (водопостачання) за тарифами затвердженими органами місцевого самоврядування та Закону України «Про житлово-комунальні послуги» /із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 7 червня 2018 року N 2454-VIII/.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_1 на якого відкрито особовий рахунок, як на споживача послуг з водопостачання в будинку АДРЕСА_1 , зобов`язаний здійснювати оплату послуг з урахуванням цін і тарифів на комунальні послуги.

Згідно Закону N 2454-VIII споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами /п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону N 2454-VIII/.

Та пунктом 3 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008 року N 190 розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються на основі показів засобів обліку.

Виходячи з наведеного, є вірним нарахування платежів за житлово-комунальні послуги, виходячи із тарифів та показників засобів обліку води.

Сторонами неоспорений висновок суду про те, що станом на 16 листопада 2018 року згідно показників лічильника у споживача ОСОБА_1 в будинку АДРЕСА_1 малася переплата.

Отже вірні висновки суду з приводу того, що не підтверджено порушення прав споживача через заборгованість існування якої спростовано письмовими доказами.

Та суд першої інстанції обґрунтовано вважав що з мотивів правового захисту прав споживача ОСОБА_1 . Підприємством здійснено повірку та обстеження в будинку АДРЕСА_1 за наслідками чого станом на 23 листопада 2018 року були зафіксовані показники обліку води 00685 м3 і встановлено факт переплати за 101 м3.

Та висновки суду про те, що не має практичної доступної можливості виправити встановлені в даній справі порушення в інший спосіб ніж як той що вжито Підприємством узгоджується із положеннями чинного процесуального законодавства.

Отже вірні висновки суду першої інстанції з приводу того, що вирішення спору в даній справі та захист порушеного права за відсутності чіткого регулювання цивільних відносин що становлять предмет спору не можливе шляхом судового тлумачення у спосіб що обраний позивачем.

Разом з тим, ґрунтуються на законі висновки суду про необґрунтованість вимог позивача у частині відшкодування моральної шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини, які виникли між сторонами, випливають із договору про надання послуг, а відтак ст. 1167 ЦК України яка поширюється на позадоговірні правовідносини, не може бути застосована при вирішенні цього спору.

Також не може бути застосовано й Закон України "Про захист прав споживачів", змістом ст. ст. 4, 22 якого передбачено відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Та, у зв`язку з тим, що судом таких обставин не встановлено, підстав для застосування вказаного Закону й стягнення сум на відшкодування моральної шкоди також немає.

Разом з тим, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб позивач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.

Відповідно до п. 1 ст. 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. Кожен, чиї права і свободи, викладені в цій Конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правого захисту.

При цьому суд враховує, що відповідач у справі самостійно визначив спосіб захисту, та в позові і доповненнях до позовної заяви, прийнятих до розгляду судом визначив предмет спору.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують фактичних обставин справи, встановлених судом і не дають підстав для висновку про порушення чи неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права. Фактично доводи апеляційної скарги за своєю суттю є ідентичними тому що було викладено в позовній заяві та зазначені доводи були предметом перевірки судом першої інстанції який дійшов обґрунтованого та законного висновку.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, висновки суду здійсненні з дотриманням норм матеріального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 травня 2019 року.

Судді: