ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 682/1641/17
Провадження № 22-ц/4820/1462/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №682/1641/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Славутського міськрайонного суду від 16 травня 2019 року (суддя Маршал І.М., повне судове рішення складено 27 травня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ земельної ділянки.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду ОСОБА_4 зазначала, що згідно договору дарування від 13 липня 1993 року вона є власником 36/100 часини будинку з надвірними будівлями та Ѕ частини хліва під літерою «В» в АДРЕСА_6. Власниками квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 в цьому ж будинку є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відповідно. Рішенням Славутської міської ради Хмельницької області від 03 березня 2017 року позивачці та ОСОБА_6 передано у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 1000 кв.м. по АДРЕСА_4 . Позивачка вказує, що зверталася до ОСОБА_6 з пропозицією про поділ зазначеної земельної ділянки, проте остання відповіді не надала. Тому, зважаючи на викладене просила суд провести поділ земельної ділянки, розташованої під будинковолодінням АДРЕСА_4 пропорційно до частин сторін в будинковолодінні, виділивши позивачці земельну ділянку площею 0,05902 га, а ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,04098 га.

Ухвалою Славутського міськрайонного суду від 29 серпня 2017 року по справі призначено судово-будівельну експертизу.

Ухвалою Славутського міськрайонного суду від 18 грудня 2017 року поновлено провадження по справі.

Ухвалою Славутського міськрайонного суду від 28 грудня 2017 року провадження у справі зупинено до залучення до участі правонаступників відповідача.

Ухвалою Славутського міськрайонного суду від 16 травня 2018 року відновлено провадження у справі.

Ухвалою Славутського міськрайонного суду від 17 січня 2019 року замінено первісного відповідача ОСОБА_6 , належними відповідачами ОСОБА_7 та ОСОБА_3 у справі за позовом ОСОБА_4 про поділ земельної ділянки.

Рішенням Славутського міськрайонного суду від 16 травня 2019 року позов ОСОБА_4 задоволено. В порядку поділу земельної ділянки кадастровий номер :01:003:0849 за адресою АДРЕСА_4 виділено: ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0590 га за варіантом поділу №1 за висновком судової будівельно-технічної експертизи від 11.12.2017 року позначену блакитним кольором, а саме за геометричними розмірами по периметру ( в метрах): 27,61-1,62,-2,90-3,78- по будинку - 0,62- 3,51- 8,84-5,43-5,52-1,00- по господарській будівлі - 8,20-8,97-20,16-9,95-12,52-12,44; залишено в користуванні ОСОБА_8 та ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0410 га за варіантом поділу №1 за висновком судової будівельно-технічної експертизи від 11.12.2017 року позначену зеленим кольором, а саме за геометричними розмірами по периметру (в метрах): 3,51-0,62 - по будинку - 3,69 - 4,15 - 4, 22 - 17,34 - 27, 47- 4,50 - 20,16 - 8,97 - 8,20 - по господарській будівлі - 1,00-5,52-5,43-8,84.

Додатковим рішенням Славутського міськрайонного суду від 18 липня 2019 року вирішено питання про стягнення судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 оскаржили його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянти зазначають, що вони після смерті ОСОБА_6 є спадкоємцями за правом представлення, оскільки ОСОБА_6 є їхньою бабусею, а їх батько - ОСОБА_6 помер ще до смерті бабусі. На думку апелянтів, вони не можуть бути відповідачами по вказаній справі, оскільки спадщини по земельній ділянці фактично не прийняли і права розпоряджатися земельною ділянкою не набули. Апелянти також вказують, що позивачці належить в будинку АДРЕСА_5 частини жилого будинку з надвірними будівлями до цієї частини будинку на підставі договору дарування, проте, земельна ділянка в договорі визначена не була і знаходилася в користуванні співвласників будинку в тих частинах, якими користувалися попередні власники. Апелянти вказують, що право власності на 25/100 частин будинку виникло у ОСОБА_9 ще в 1989 році, а у ОСОБА_4 - в 1993 році, отже право користування земельними ділянками залишилось на ті земельні ділянки, які були у попередніх власників будинковолодіння. Апелянти вважають, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин ч. 4 ст. 120 ЗК України. Зважаючи на викладене апелянти просять скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким в позові відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 погоджується із висновками суду першої інстанції та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін. ОСОБА_4 вважає, що апелянти є належними відповідачами, оскільки успадкували спадкове майно спадкодавця ОСОБА_6 в т.ч. і на земельну ділянку, що належала померлій із ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності. Позивачка зазначає, що суд першої інстанції провів поділ спірної земельної ділянки у відповідності з вимогами норм земельного законодавства і згідно 1 варіанту судової земельно-технічної експертизи, як найбільш доцільним.

Представник позивачки ОСОБА_4 ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечив.

Позивачка ОСОБА_4 , апелянти ОСОБА_7 та ОСОБА_3 до суду не з`явилися, хоча про дату час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що на підставі договору дарування від 13.07.1993 року, укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_4 , позивачка є власником 36/100 житлового будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_4 житловою площею 62,9 кв.м., форма власності приватна, вид спільної власності - спільна часткова, що засвідчується даними витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.07.2014 року (т.1 а.с. 18-19, 22).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 30.07.2017 ОСОБА_6 за життя була власником 25/100 будинку в АДРЕСА_4 (т.1 а.с. 63-67).

Згідно технічного паспорту станом на 03.12.2012 року до довідки - характеристики від 12.07.1993 року житловий будинок по АДРЕСА_4 на земельній ділянці площею 1500 кв.м. (т.1, а.с. 20, 20 зворот, 21, 21 зворот), яка знаходиться у користуванні співвласників вказаного будинку.

Рішенням Славутської міської ради Хмельницької області №10.3-17/2017 від 03.03.2017 року передано у спільну сумісну власність ОСОБА_6 та ОСОБА_4 земельну ділянку площею 1000 кв.м. по АДРЕСА_4 (кадастровий номер: :01:003:0849) (а.с.25).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.03.2017 року земельна ділянка, кадастровий номер :01:003:0849, площею 0,1 га. з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_4 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (т.1 а.с.23)

Згідно висновку експерта № Е-15/17 від 11.12.2017 року судової земельно-технічної експертизи експертом пропонується чотири варіанти поділу земельної ділянки по АДРЕСА_4 розміром 0,10 га на двох співвласників відповідно до їх часток в будинковолодінні (т.1 а.с.101-114).

В ході розгляду справи ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідачка ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 06 вересня 2017 року (т.1 а.с.94).

За матеріалами спадкової справи №8/2018 від 28.02.2018, відкритої до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , її спадкоємцями є онуки: ОСОБА_7 , яка звернулася із заявою про прийняття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , який звернувся із заявою про прийняття спадщини 01.03.2018 року (т. 1 а.с. 175-206).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції правомірно виходив із того, що ОСОБА_7 та ОСОБА_3 є належними відповідачами по справі, оскільки успадкували частку, що належала померлій ОСОБА_6 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1 га по АДРЕСА_4 розглянувши чотири варіанти судової земельно-технічної експертизи № Е-15/17 від 11.12.2017 року, керуючись ч. 4 ст. 120 ЗК України суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність поділу земельної ділянки по АДРЕСА_4 за варіантом поділу №1, відповідно до якого виділено ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0590 га., і залишено в користуванні ОСОБА_7 та ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0410 га., оскільки зазначений варіант є найбільш доцільним та технічно можливим відповідно до ідеальних частин співвласників.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність), або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Згідно з частинами 2, 5 ст. 89 ЗК України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки, зокрема співвласників жилого будинку (пункт «в»).

Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або виділ з неї окремої частки крім випадків, установлених законом.

Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Частина 4 ст. 120 ЗК України вказує, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Аналіз норм ст. 89 та ст. 120 ЗК України у їх взаємозв`язку дає підстави дійти висновку, що визначення розміру частки у спільній сумісній власності на земельну ділянку перебуває у прямій залежності від розміру частки співвласників житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані на тій ділянці.

Відповідно до ч. 1 ст. 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що ОСОБА_3 та ОСОБА_7 не є належними відповідачами та помилково залучені до розгляду справи як правонаступники після смерті відповідачки ОСОБА_6 не заслуговують на увагу.

Так, відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

На підставі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч.1 ст.1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Перелік осіб (спадкоємців), які мають право на спадкування за правом представлення, встановлений нормами ст. 1266 ЦК, є вичерпним.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

На підставі ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України оформлення спадщини здійснюється шляхом видачі нотаріусом спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Як вбачається із матеріалів спадкової справи №8/2018, заведеної до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 вбачається, що спадкоємцями спадкового майна спадкодавця є онуки померлої: ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , які відповідно до ст. 1266 ЦК України та у встановлений законом шестимісячний строк звернулись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та мають право на спадщину в порядку представлення (т.1 а.с. 175-206).

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , як спадкоємці майна ОСОБА_6 (в т.ч. і земельної ділянки, що належала спадкодавцю та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності), яким належить відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина з часу її відкриття (03.09.2017 року) є правонаступниками померлої ОСОБА_6 , хоча і не оформили документально своїх спадкових прав, а отже і є належними відповідачами.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що суд помилково застосував до спірних правовідносин положення ч. 4 ст. 120 ЗК України, хоча підлягали до застосування положення ст. 30 ЗК України 1990 року судова колегія вважає їх безпідставними, виходячи із наступного.

Так, ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 26 червня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 02 жовтня 2013 року, встановлено, що на час виникнення права власності на домоволодіння у ОСОБА_4 був чинним Земельний кодекс України від 1990 року, у ст. 30 якого було передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених ст. 67 цього Кодексу і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення. Тобто, до ОСОБА_4 перейшло право користування 0,0601 га земельної ділянки, на якій розташовані подаровані їй частина житлового будинку та надвірні господарські будівлі і споруди ( т. 1 а.с 13-17).

Разом з тим, рішенням Славутської міської ради Хмельницької області №10.3-17/2017 року «Про затвердження документації із землеустрою, передачу земельних ділянок у власність та користування» ОСОБА_6 та ОСОБА_4 передано у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 1000 кв.м. по АДРЕСА_4 03.03.2017 року (т.1 а.с. 25).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається із підстав та предмету позову ОСОБА_4 просила суд у відповідності до вимог саме ст. 120 ЗК України поділити земельну ділянку, що перебуває у спільній сумісній власності із ОСОБА_6 відповідно до їх часток в будинковолодінні, виділивши її земельну ділянку площею 0,05902 га., а відповідачці - земельну ділянку площею 0,04098 га.

Аргументи апеляційної скарги відповідачів не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення та зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявників з висновками суду щодо їх оцінки.

Судова колегія вважає, що вирішуючи спір, суд правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Славутського міськрайонного суду від 16 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 листопада 2019 року.

Судді (підпис) А.П. Корніюк

(підпис) І.В. П`єнта

(підпис) О.І.Талалай

Згідно з оригіналом

Суддя А.П. Корніюк