Дата документу 30.07.2019 Справа № 336/2409/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 336/2409/17 Головуючий у 1 інстанції: Дацюк О.І.
№ 22-ц/807/2661/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Бабенко И.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Запорізької області, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ

В травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Прокуратури Запорізької області, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 16.09.2016 року ОСОБА_1 звернувся до прокуратури Запорізької області з заявою про вчинення слідчим Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області Зайцевим Є.С. злочину, передбаченого ст. 382 ч. 2 КК України. Листом в.о. начальника слідчого відділу прокуратури Запорізької області Пересада А.В. від 30.09.2016 року ОСОБА_1 було повідомлено про відсутність підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 .

Не погодившись з бездіяльністю в.о. начальника слідчого відділу прокуратури Запорізької області Пересада А.В. щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, ОСОБА_1 17.10.2016 року звернувся в порядку ст. 303 КПК України зі скаргою до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя. Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.11.2016 року відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 .

Не погодившись з рішенням слідчого судді, ОСОБА_1 оскаржив до Апеляційного суду Запорізької області ухвалу слідчого судді від 07.11.2016 року та ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 27.12.2016 року апеляцію ОСОБА_1 було задоволено частково, скасовано ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.11.2016 року, визнано протиправною бездіяльність в.о. начальника слідчого відділу прокуратури Запорізької області Пересада А.В. щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 .

Посилаючись, що внаслідок бездіяльності в.о. начальника слідчого відділу прокуратури Запорізької області Пересада А.В. щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою про скоєння злочину ОСОБА_1 було завдано моральної шкоди, яка полягала у душевних та моральних стражданнях, нервових стресах через необхідність докладати додаткових зусиль для захисту своїх прав, а також він поніс витрати на правову допомогу та поштові витрати, позивач згідно уточненої позовної заяви, яка надійшла до суду 27.07.2018 року, просив стягнути з Державної казначейської служби України 6592,06 гривень на відшкодування моральної шкоди та 10000 гривень на відшкодування матеріальної шкоди, завданих внаслідок протиправної бездіяльності прокуратури Запорізької області, а також витрати на правову допомогу в сумі 6963,75 гривень.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Голубкової М.А. від 30.05.2017 року було відкрите провадження у цивільній справі та призначено судовий розгляд.

28.07.2017 року Державною казначейською службою України та прокуратурою Запорізької області до суду подані заперечення на позовну заяву, в яких відповідачі просили відмовити у позові.

Ухвалою суду від 17.10.2017 року було зупинено провадження у цивільній справі до прийняття рішення Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя у кримінальному провадженні № 0000347.

Ухвалою суду від 14.02.2018 року провадженні у цивільній справі поновлено.

06.03.2018 року ОСОБА_1 звернувся з доповненою позовною заявою, в якій зазначив, що діями прокуратури Запорізької області в особі слідчого слідчого відділу прокуратури Запорізької області Балицького М.С., які виразились у прийнятті постанови від 31.01.2017 року про закриття кримінального провадження, яка була скасована ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2017 року, йому були завдані збитки, які складаються з витрат на отримання юридичних послуг, та моральна шкода. В цій уточненій позовній заяві ОСОБА_1 просив стягнути з Державної казначейської служби України 5540 гривень на відшкодування моральної шкоди та 6000 гривень на відшкодування матеріальної шкоди, завданих внаслідок протиправної бездіяльності прокуратури Запорізької області, а також витрати на правову допомогу в сумі 2204,01 гривень.

03.05.2018 року ОСОБА_1 звернувся з доповненою позовною заявою, підстави якої повторюють первісну позовну заяву та уточнену позовну заяву від 06.03.2018 року. По суті вимог ОСОБА_1 просив стягнути з Державної казначейської служби України 6250,56 гривень на відшкодування моральної шкоди та 6000 гривень на відшкодування матеріальної шкоди, завданих внаслідок протиправної бездіяльності прокуратури Запорізької області, а також витрати на правову допомогу в сумі 2204,01 гривень.

08.05.2018 року ОСОБА_1 подано доповнену позовну заяву, сутність вимог якої є аналогічної вимогам, викладеним у позовній заяві від 03.05.2018 року.

21.05.2018 року прокуратурою Запорізької області подано відзив на позов, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

11.06.2018 року ОСОБА_1 подано відповідь на відзив на позовну заяву.

25.07.2018 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подано уточнену позовну заяву від 24.07.2018 року, в якій посилаючись на спричинення йому бездіяльністю в.о. начальника слідчого відділу прокуратури Запорізької області Пересада А.В. щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 моральної та матеріальної шкоди, збільшив позовні вимоги в частині стягнення з Державної казначейської служби України матеріальної шкоди до 6592,06 гривень, моральної шкоди до 10000 гривень, а також збільшено суму витрат на правову допомогу до 6963,75 гривень.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.09.2016 року ОСОБА_1 звернувся до прокуратури Запорізької області з заявою про вчинення злочину, передбаченого ст. 382 ч. 2 КК України слідчим Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області Зайцевим Є.С., в якій просив внести відомості за його заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати досудове розслідування у кримінальному провадженні, тощо (т. 1 а.с. 5).

Листом від 30.09.2016 року в.о. начальника слідчого відділу прокуратури Запорізької області Пересада А.В. повідомив ОСОБА_1 про відсутність об`єктивних даних, що свідчили б про ознаки вчинення слідчим Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП України в Запорізькій області Зайцевим Є.С. та відсутність підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 9).

19.10.16 року ОСОБА_1 звернувся зі скаргою на бездіяльність уповноваженої особи прокуратури Запорізької області до прокурора Запорізької області та Генеральної прокуратури України (т. 1 а.с. 10, 12).

25.10.2016 року прокурором прокуратури Запорізької області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 14. 15).

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.11.2016 року було відмовлено у відкритті провадження зі скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність в.о. начальника слідчого відділу прокуратури Запорізької області Пересада А.В. (т. 1 а.с. 17).

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 27.12.2016 року апеляційна скарга ОСОБА_1 була задоволена частково, ухвала слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07.11.2016 року скасована, скаргу ОСОБА_1 задоволена, визнано протиправною бездіяльність в.о. начальника слідчого відділу прокуратури Запорізької області Пересада А.В., яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви ОСОБА_1 про вчинення слідчим Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області Зайцевим Є.С. злочину, передбаченого ст. 382 ч. 2 КК України (т. 1 а.с. 20).

Посилаючись не зазначені обставини, позивач просив відшкодувати йому моральну та майнову шкоду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції послався на те, що загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що бездіяльністю в.о. начальника СВ прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 дійсно завдано матеріальної чи моральної шкоди ОСОБА_1 , або що така шкода перебуває у причинно-наслідковому зв`язку між бездіяльністю посадової особи та шкодою, на яку посилається позивач.

За матеріалами справи, на які послався суд першої інстанції, ОСОБА_1 реалізував своє право звернення з заявою про вчинення злочину, а, отримавши лист в.о. начальника СВ прокуратури Запорізької області Пересада А.В. про відмову у внесенні відомостей за його заявою до ЄРДР, реалізував своє похідне право на оскарження такої бездіяльності до слідчого судді.

ОСОБА_1 звернувся з заявою про вчинення злочину 16.09.2016 року, а 25.10.2016 року відомості за його заявою були внесені до ЄРДР, що, звичайно, значно перевищує строк, передбачений ст. 214 КПК України, однак, на переконання суду, не здатне завдати значних моральних страждань чи привести до непоправної втрати довіри до правоохоронних органів.

Постановлення Апеляційним судом Запорізької області ухвали 27.12.2016 року, якою задоволено скаргу ОСОБА_1 , свідчить про те, що ОСОБА_1 захистив свої права у порядку, передбаченому КПК України, тим більше, що внесення відомостей за його заявою відбулось за два місяці до постановлення судом такої ухвали.

Як зазначив суд першої інстанції, сам факт встановлення судом протиправної бездіяльності посадової особи органу прокуратури не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені.

Лише незгода позивача з бездіяльністю працівника прокуратури, яка була ним оскаржена в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди.

Цей висновок суду першої інстанції узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі № 199/1478/17 )

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, судова колегія враховує також наступне.

У відповідності з такою позицією. Верховного суду, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_1 звертався із заявою про скоєння злочину щодо нього особисто, отже у кримінальному провадженні за своїм процесуальним статусом є потерпілим.

У Постанові Великої палати Верховного суду від 30 січня 2019 року (Справа № 234/19443/16-цЮ, Провадження № 14-630 цс 18) зроблені такі висновки.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (частина перша статті 1 КПК України).

Згідно зі статтею 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Сторонами кримінального провадження з боку обвинувачення є, зокрема, слідчий, прокурор, потерпілий (пункт 19 частини першої статті 3 КПК України).

Згідно з частиною першою статті 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим кодексом.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях визначає Глава 26 КПК України.

Потерпілий має право оскаржувати бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення доЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення; у нездійсненні інших процесуальних дій, які зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк; рішення прокурора про закриття кримінального провадження; рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій тощо.

Скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314 - 316 вказаного кодексу (частини перша та друга статті 303 КПК України).

Тобто кримінальний процесуальний закон визначає спеціальний порядок розгляду скарг потерпілого, які позивач заявив за правилами цивільного судочинства.

Тому вимога про визнання протиправними дій і бездіяльності органів поліції та прокуратури під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях має вирішуватися за правилами КПК України.

Отже, оскільки не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства (стаття 16 ЦПК України у редакції, чинній на час відкриття провадження у справі; стаття 20 ЦПК України у редакції, чинній на час вирішення справи судами), Велика Палата Верховного Суду вважала необґрунтованими доводи позивача про необхідність спільного розгляду вимоги про визнання протиправними дій і бездіяльності органів поліції та прокуратури під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях з вирішеними за правилами цивільного судочинства вимогами про відшкодування Державою Україною матеріальної та моральної шкоди.

За таких обставин суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2019 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 5 серпня 2019 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков