КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 759/13012/17

Апеляційне провадження № 22-ц/824/10384/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Борисової О.В., Пікуль А.А.,

при секретарі - Слободяник Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 травня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Величко Т.О., по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживачів та стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, уточнивши який, просив стягнути з ПАТ «Ощадбанк» суму залишку грошових коштів 22 760,00 грн. з урахуванням 3% річних за весь час прострочення в розмірі 682,80 грн., а також 2 276,00 грн. - 10% річних за фактичну кількість днів неправомірного користування грошима та пеню в розмірі 3% на день від простроченої суми в розмірі 249 222,00 грн., а загалом 274 940,80 грн., стягнути відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн. (а.с. 1-15, 27-32, 51-56).

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 14 квітня 2015 року між ним та ПАТ «Ощадбанк» був укладений договір № 2289878 про відкриття та обслуговування поточного рахунку/карткового. Відповідно до умов договору відповідач прийняв на поточний рахунок № НОМЕР_1 грошові кошти у сумі 22 760,00 грн., що підтверджується витягом з особистого рахунку. Позивач вказував, що 15 березня 2017 року з 23:39 год. по 23:44 год. з банкомата було знято 12 000,00 грн. та 10 760,00 грн., який знаходиться за адресою м. Київ , вул. Тулузи , 3 А , хоча картки позивач нікому не надавав. Відповідач з 16 березня 2017 року відмовляється обслуговувати рахунок й видавати належні позивачу гроші, усні та письмові звернення залишає без розгляду та без відповіді. Зазначав, що наведене завдає істотної моральної та матеріальної шкоди, оскільки позбавляє його родину всіх засобів для існування.

01 серпня 2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача, у якому вказав, що банк свої зобов`язання за договором №2289878 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки виконав в повному обсязі. Згідно заяви позивач від 16 березня 2017 року до відділення банку щодо зняття коштів в сумі 22 760,00 грн. було проведено перевірку та виявлено, що 15 березня 2017 року операції по зняттю готівки були здійснені в м. Києві через банкомат (АТМ). В заяві позивач зазначав, що на момент здійснення трансакції картка перебувала в нього, однак встановлено, що з історії авторизації платіжної картки клієнта не виявлено фактів несанкціонованого втручання в роботу банкомату банку та інших еквайерів, операція по зняттю готівки проведено коректно, з використанням платіжної картки та введенням вірного пін-коду, який відомий виключно клієнту, що підтверджується успішним проведенням вказаної операції, випискою по рахунку. Крім того, 15 березня 2017 року о 07:14 год. позивачем було знято ліміт для зняття готівки в банкоматах. Зняття грошових коштів з карткового рахунку клієнта стало можливим у зв`язку з фізичним пред`явленням електронного платіжного засобу клієнтом та електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача. Крім того, відповідач вважає, що позивачем не було надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину відповідача у заподіянні моральної шкоди та матеріальної шкоди (а.с. 64-81).

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 17 травня 2019 року позов ОСОБА_1 до ПАТ «Ощадбанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 суму залишку грошових коштів 22 760,00 грн. Стягнуто з ПАТ «Ощадбанк» на користь держави Україна судовий збір у розмірі 384,20 грн. У решті позовних вимог відмовлено (а.с. 119, 126-130).

Не погодившись з рішенням районного суду, 18 червня 2019 року представник АТ «Державний ощадний банк України» - адвокат Калюжний С.С. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, просив скасувати рішення в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 134-145).

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом не було враховано, що банком подано доказ ідентифікації платіжної картки позивача у банкоматі та ідентифікації самого позивача та те, що зняття коштів через банкомат проводиться виключно з фізичним пред`явленням платіжного засобу. Також вказував, що судом не було досліджено, що позивач перед зняттям коштів звернувся по телефону до контакт-центру банку та після проведення електронної ідентифікації в автоматичному режимі без з`єднання з оператором зняв ліміт для зняття коштів в банкоматах. Зазначив, що 16 березня 2017 року позивач звернувся до контакт-центру банку з метою блокування картки, оскільки клієнта було ідентифіковано, картку було заблоковано. Вказував, що дані картки відомі виключно держателю платіжної картки та він зобов`язаний застосовувати всі необхідні заходи безпеки власної картки та її реквізитів.

Звертав увагу на те, що висновок суду, що відповідач не надав доказів про відсутність зайвих предметів і цілісності банкомату є помилковими, оскільки за заявою ОСОБА_1 до слідчого відділу Святошинського УП ГУНП у м. Києві про заволодіння належними йому коштами невстановленою особою, було проведено перевірку та постановою від 25 квітня 2017 року закрито кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, постанова не оскаржувалася.

Крім того, зазначив, що банком не порушено умови договору та вимоги чинного законодавства під час проведення операцій зі зняття коштів, а таке зняття коштів відбулося за волевиявленням клієнта або у зв`язку з розголошенням позивачем інформації про свою картку.

У судовому засіданні представник ПАТ «Державний ощадний банк України» - адвокат Чвалюк А.В. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Представник позивача - адвокат Цаава Т.Л. заперечував проти скарги і просив залишити її без задоволення. Факт належного сповіщення позивача ОСОБА_1 його представник - адвокат Цаава Т.Л. в суді апеляційної інстанції не заперечував, про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (а.с. 177-186)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

З огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми залишку грошових коштів у розмір 22 760,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів суду належними та допустимими доказами у який спосіб було проведено зняття готівки та чи було електронний платіжний засіб використано без фізичного чи з фізичним пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, чи без такого. Також зазначив, що відповідач не надав суду докази про періодичність перевірки цілісності банкомату, відсутності зайвих пристроїв, які можуть зчитувати інформацію з платіжних карт клієнтів.

Такі висновки суду є помилковими, колегія суддів з ними не погодилась виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 було укладено договір №2289878 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, відповідно до якого було відкрито рахунок № НОМЕР_2 в гривнях на умовах тарифного пакету «Зарплатний» та видано картку № НОМЕР_3 (а.с. 8).

25 лютого 2017 року рахунок № НОМЕР_3 було поповнено на 23 000,00 грн. (а.с. 71).

Згідно з випискою по картковому рахунку № НОМЕР_2 ОСОБА_1 за період з 01 березня 2017 року по 10 серпня 2017 року початковий баланс на карті був 22 764,00 грн. (а.с. 10).

З виписки по картковому рахунку вбачається, що 15 березня 2017 року о 23.50 год. з картки № НОМЕР_3 було знято грошові кошти у розмірі 12 000,00 грн. та 15 березня 2017 року о 23.51 год. Знято 10 760,00 грн. (а.с. 10, 113).

16 березня 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою клієнта з проханням надати пояснення стосовно наведених вище трансакцій. У заяві стверджував, що на момент здійснення трансакції картка перебувала у нього та на час написання заяви картка перебувала у позивача (а.с. 60).

Судом також встановлено, що 20 вересня 2017 року позивач звернувся разом із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до АТ «Ощадбанк» із заявою про несанкціоноване зняття грошових коштів з його карткового рахунку та просили провести перевірку та допомогти повернути грошові кошти ( а.с. 37).

Відповіді відповідача на заяви у матеріалах справи не міститься.

На виконання ухвал суду про витребування доказів від 11 грудня 2018 року (а.с. 90) та від 26 березня 2019 року (а.с. 99) відповідачем разом з письмовими поясненнями (а.с.95, 109-110) повідомлено, що відповідно до інформації, наданої структурними підрозділами банку в період з 15 березня 2017 року по 16 березня 2018 року по банківській картці № НОМЕР_4 операцію зняття готівки здійснено 15 березня 2017 року в АТМ №А0900045 АТ «Ощадбанк» за адресою м. Київ, вул. Якуба Коласа, 25 о 23.50 год. в сумі 12 000,00 грн. та о 23.51 грн. в сумі 10 760,00 грн. Фото та відеофіксація з системи відеоспостереження банкомату А0900045 відсутня.

Як вбачається з постанови Святошинського управління поліції ГУНП у м. Києві про закриття кримінального провадження від 25 квітня 2017 року ОСОБА_1 17 березня 2017 року звернувся до слідчого відділу з заявою про те, що невстановлена особа шляхом обману заволоділа належними йому грошовими коштами. За наслідками перевірки факт вчинення шахрайства та осіб, причетних до вказаних обставин, не встановлено. За відсутності складу кримінального правопорушення кримінальне провадження №0002311 від 17 березня 2017 року з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 190 КК України закрито (а.с. 14).

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

За змістом ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Відповідно до ч. 2 вказаної статті грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон) визначаються загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.

Згідно пункту 1.27 статті 1 Закону платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка.

Згідно пункту 1.2 Договору ПАТ «Ощадбанк» зобов`язався приймати і зараховувати на рахунок грошові кошти, які надходять клієнту, та забезпечує проведення розрахунків за операціями вчиненими з використанням платіжної картки, в межах витратного ліміту.

За пунктом 1.5 Договору Банк не несе відповідальності за збитки, завдані Клієнту ( ОСОБА_1 ) у разі розголошення (розкриття) інформації за рахунком в результаті використання клієнтом паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів.

Як вбачається з пункту 1.7 Договору Клієнт доручає Банку в порядку договірного списання списувати з рахунку зокрема платежі, які пред`явлені міжнародними платіжними системами на підставі платіжних повідомлень еквайрів.

Крім того, згідно пункту 2.2 Правил користування платіжними картками, емітованими ПАТ «Ощадбанк», які є Додатком №2 до Договору № 2289878 від 14 квітня 2015 року, якщо платіжну картку втрачено, викрадено або з іншої причини вона стала непридатною до використання, а також якщо ПІН-код став відомий сторонній особі, позивач повинен в усній формі терміново заявити про це в Контакт-центр АТ «Ощадбанк» та протягом 3 днів надати письмові заяву в оригіналі або по факсу до установи Банку, де відкрито рахунок. Позивач відповідач відповідає за всі суми по операціях з платіжною карткою, якщо передано картку сторонній особі або не повідомлено банк про те, що її загублено.

За таких обставин, суд першої інстанції не взяв до уваги, що саме на позивача покладено обов`язок нерозголошення (не розкриття) інформації за рахунком в результаті використання клієнтом паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення.

Задовольнивши позовні вимоги частково, суд першої інстанції не врахував п. 1.5 Договору № 2289878 про відкриття та обслуговування рахунку, відповідно до якого банк не несе відповідальності за збитки, завдані клієнту у разі розголошення (розкриття) інформації за рахунком в результаті використання клієнтом паролів, ПІН-кодів, CVV- кодів (а.с. 8).

При цьому, районним судом також не враховано, що грошові кошти були зняті не самим банком чи його працівниками, а готівка була знята з рахунку позивача в банкоматі №А0900045 АТ «Ощадбанк» за адресою м. Київ, вул. Якуба Коласа, 25, що підтверджується витягами з програмного забезпечення банку (а.с. 111).

Так, 15 березня 2017 року о 07:14:37 год. з телефону позивача було здійснено звернення до контакт-центру Банку та після проведення електронної ідентифікації в автоматичному режимі без з`єднання з оператором скасовано ліміт для зняття коштів в банкоматах, що підтверджується Витягом за автоматизованої IVRсистеми ПАТ «Ощадбанк» (а.с. 76)

Таким чином, оскільки операція з отримання готівкових коштів у сумі 10 760 грн. і 12 000 грн. була здійснена 15 березня 2017 року о 23:50:25 год. і 23:51:43 год. фізичним пред`явленням платіжного засобу (картки) через ідентифікацію платіжної картки позивача у банкоматі (АТМ) №А0900045 АТ «Ощадбанк» за адресою м. Київ, вул. Якуба Коласа, 25 з використанням реквізитів платіжної картки, у тому числі ПІН-коду, які відомі тільки власнику картки, ПАТ «Ощадбанк» не повинен нести відповідальність за дану операцію (а.с. 71-76).

Отже висновок суду, що відповідачем не доведено, що операцію зняття готівки здійснено в АТМ №А0900045 АТ «Ощадбанк» за адресою м. Київ вул. Якуба Коласа, 25 позивачем із використанням саме його карки є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 та ч . 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В суді апеляційної інстанції представник позивача - адвокат Цаава Т.Л. пояснив, що позивач не оскаржував постанову слідчого від 25 квітня 2017 року про закриття кримінального провадження, звернувся із новою заявою про вчинення кримінального правопорушення. Такі доводи позивача вищевказаних висновків апеляційного суду не спростовують. При цьому, у випадку набрання законної сили вироком суду у кримінальній справі, позивач не позбавлений можливості звернутись із заявою про перегляд судового рішення у цій справі за нововиявленими обставинами.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові.

Щодо судового збору.

Згідно з частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При цьому згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб оригінал виконавчого документа.

Тому, на підставі ст. 141 ЦПК України слід стягнути за рахунок держави на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» 960,00 грн. (640,00 грн. х 150%) судового збору за розгляд справи апеляційним судом, сплата якого Банком підтверджується платіжними дорученнями. (а.с. 142)

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 травня 2019 року скасувати в частині задоволення позовних вимог і ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживачів та стягнення коштів.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (код ЄДРПОУ - 00032129) - 960 (дев`ятсот шістдесят) грн. 00 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 02 серпня 2019 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

А.А. Пікуль