Провадження № 2/521/3418/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2019 року м. Одеса

Суддя Малиновського районного суду м. Одеси розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася ОСОБА_2 з позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним.

01.07.2019 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси відкрито провадження по справі (а.с. 13-14).

19.07.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики (а.с.16-21).

07.08.2019 ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до спільного розгляду.

ОСОБА_1 у зустрічній позовній заяві просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за договором позики від 20.11.2016 року в загальному розмірі 51 909, 22 доларів США.

Разом із зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову в якій просить суд вжити заходів по забезпеченню позову, шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомості, що належить ОСОБА_2 на праві власності на розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявник обґрунтовує заяву тим, що загальна ціна зустрічного позову визначена в розмірі 51 909, 22 доларів США. Вважає, що існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову з наступних підстав.

20.11.2016 року ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 в борг грошові кошти у розмірі 50 000 доларів США, про що було складено боргову розписку, зі змісту якої ОСОБА_2 взяла на себе зобов`язання щодо повернення суми позики ОСОБА_1 у строк до 29.05.2019 року, проте ОСОБА_2 зобов`язання щодо повернення позичених грошових коштів не виконано, та подано позов про визнання договору позики недійсним, у зв`язку з чим у сторін виник спір про стягнення боргу за договором позики.

Відповідачу по зустрічному позову ОСОБА_2 належить квартира на праві приватної власності за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 26196969.

Саме накладення арешту на квартиру, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 26196969 буде співрозмірним з сумою пред`явленого позову до відповідача, оскільки орієнтовна ринкова вартість квартир, що знаходяться за вказаною адресою становить орієнтовано 40-60 тис. доларів США.

До того ж, позивач ОСОБА_1 звертає увагу суду на той факт, що захід забезпечення позову у вигляді арешту квартири за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 26196969, що належить ОСОБА_2 не спрямований на обмеження останньої у праві користування власною квартирою, а тому й не передбачає у відповідача нести додаткові витрати, що можуть бути пов`язані із накладенням арешту на вказане майно, у зв`язку з чим ОСОБА_2 й надалі має право повноцінно та без обмежень користуватися своїм майном.

Позивач вказує, що відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. п. 1,2,4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

На думку позивача, враховуючи зазначене, та той факт, що під час спілкування позивача з ОСОБА_2 щодо повернення суми позики, остання посилається на відсутність коштів, а відчуження відповідачем квартири, яка належить їй на праві приватної власності, може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення зустрічного позову ОСОБА_1

При цьому, на підтвердження наявності між сторонами спору, існування реальної загрози невиконання рішення про задоволення зустрічного позову та відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам позивачем є факт подання відповідачем за зустрічним позовом, позовної заяви про визання договору позики недійсним.

Зазначені обставини, як вказує позивач за зустрічним позовом, згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України, дають безпосередні підстави для вжиття заходів забезпечення позову до набрання рішенням у справі законної сили.

Судом встановлено, що даний спір виник з приводу невиконання зобов`язань ОСОБА_2 , що виникли у зв`язку з укладенням договору позики від 20.11.2016 року.

В результаті вивчення матеріалів справи, суд приходить до висновку про можливість вжиття заході забезпечення позову з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004усправі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Так, ч. 2 ст. 149 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 273684148 від 12.07.2019 року квартира, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 26196969), яка в цілому належить на праві власності ОСОБА_2 (а.с. 31).

Враховуючи принцип співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами та з огляду на те, що між сторонами існує реальній спір про право, суд приходить до висновку про можливість задоволення заяви про забезпечення позову.

Як передбачено положеннями частини 7 статті 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Заходи зустрічного забезпечення позову у вказаній справі не підлягають застосуванню, оскільки підстави, зазначені в ч.3 ст.154 ЦПК України відносно позивача відсутні.

Керуючись ст. ст. 149, 150 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики (первісний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним), - задовольнити .

З метою забезпечення позову накласти арешт на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 26196969), яка в цілому належить на праві власності ОСОБА_2 до моменту ухвалення рішення по суті спору.

Зустріне забезпечення не застосовується.

Копію ухвали суду направити ОСОБА_2 для відома.

Копію ухвали суду направити до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвалу може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення даної ухвали апеляційної скарги. Подача апеляційної скарги не зупиняє виконання даної ухвали, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя: О.С. Леонов