_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/1159/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2019 року

Київський районний суд м. Одеси

У складі головуючого судді Калашнікової О.І.

При секретарі Шеховцевій О.В.

Розглянув у відкритому судовому засідання цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

Встановив:

ОСОБА_1 в грудні місяці 2018 року звернулась до суду з вимогами ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача аліменти в розмірі 20 000 грн. щомісяця на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стверджуючи, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо утримання малолітньої дитини. Позивач (її представник) до судових засідань не з`являється, надала два клопотання про витребування доказів (щодо доходів відповідача), які просила суд розглянути і задовольнити за її відсутності. Ухвалою суду від 10.01.2019 року по справі відкрито провадження і справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою суду від 13.12.2018 року і ухвалою суду від 05.03.2019 року задоволені клопотання сторони позивача про витребування доказів.

Відповідач (його представник) до суду не з`явився, представник відповідача надав заяву про розгляд справи за його відсутності. В минулих судових засіданнях позов визнавав частково, надав відзив на позов, в якому зазначив, що відповідач має матеріальну можливість сплачувати позивачу аліменти на утримання дитини в розмірі 900 грн.

Суд вивчив матеріали справи і встановив наступне:

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2013 року по 2018 рік - рішення Київського райсуду м. Одеси від 20.08.2018 року про розірвання шлюбу. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про народження №5601, вчинений відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 10.06.2014 року. Після розірвання шлюбу малолітня дитина залишилась проживати з матір`ю. Сторона позивача у заяві стверджує, що ОСОБА_2 не приймає участі ні у вихованні дитини ні в її утриманні. Посилаючись на відсутність можливості самотужки забезпечити належне утримання дочки, її всебічний фізичний і духовний розвиток, позивач вимагає стягнути з відповідача на утримання неповнолітньої дитини аліменти в розмірі 20000 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Позивач у заяві стверджує, що ОСОБА_2 має можливість сплачувати аліменти в такому розмірі на утримання дитини, тому як він має домобудівлю по АДРЕСА_1 , елітний автомобіль, право власності на які переоформив на свою матір з метою уникнути сплачувати аліменти у повному розмірі на утримання дитини. Відповідач заробляє гроші за кордоном і не фіксує свій дохід в Україні, тому позивач просила суд витребувати з відділень Банків в м. Одесі відомості щодо наявних рахунків на ім`я ОСОБА_2

Відповідач, визнаючи позов частково у відзиві на позов пояснив, що він не має роботи і з лютого місяця 2019 року перебуває на обліку в Одеському МЦЗ як безробітний (довідка на а.с.70), що він сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дочки від першого шлюбу на виконання рішення Київського райсуду м. Одеси від 26.08.2015 року (а.с.72-73), що житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві власності в рівних частках ОСОБА_5 (рішення Одеського апеляційного суду від 19.06.2014 року) і ОСОБА_6 (договір дарування від 05.04.2013 року), що будь-яких транспортних засобів на ім`я ОСОБА_2 не зареєстровано (як і на ім`я його матері), що відповідач не має грошових коштів на банківських рахунках ( в АТ «Приватбанк» на ім`я відповідача відкритий картковий рахунок, станом на грудень 2018 року баланс складає 2101,79 грн.).

Дослідивши наведені сторонами доводи і надані докази, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ, зобов`язує батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Частина 2 ст.59 Закону України "Про освіту" на кожного з батьків покладає однакову відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Стаття 180 СК України визначає « батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття». Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд встановив , що сторони проживають окремо з червня місяця 2018 року, що після розірвання шлюбу між батьками дитина проживає з матір`ю.

За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька і (або) у твердій грошовій сумі, що передбачено ч.3 ст.181 СК України. Оскільки відповідач не має постійного доходу, що підтверджується належними доказами, суд стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісяця, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до досягнення дитиною повноліття. При ухваленні рішення суд приймає до уваги, що сторона позивача не надала належних і допустимих доказів того, що відповідач має на праві власності будь-яке рухоме або нерухоме майно і що відповідач сплачує аліменти на утримання ще однієї дитини.

Керуючись ст.ст.259, 263-265,268, ЦПК України, суд

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_7 в розмірі 1000 грн., починаючи з 10 грудня 2018 року до досягнення дитиною повноліття - до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

В іншій частині позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Київський райсуд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Дата виготовлення повного тексту судового рішення 10.05.2019 року.

Суддя Калашнікова О. І.