РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Вітера І.Р.,

за участю секретаря Корніюк Т.О.,

з участю сторін:

позивача ОСОБА_1 ,

її представника ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Омелянюка М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Володимир-Волинський в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,-

ВСТАНОВИВ:

23 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Володимир-Волинського міського суду Волинської області з позовними вимогами до свого колишнього чоловіка ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання їх повнолітньої дитини ОСОБА_4 у зв`язку з продовженням нею навчання.

В обґрунтування позову зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 та мають спільну дочку ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб розірвали на підставі рішення Володимир-Волинського місткого суду Волинської області від 29 вересня 2015 року. Після цього дочка залишилась проживати із матір`ю. Відповідачу було присуджено аліменти, які він сплачував на утримання дочки до досягнення нею повноліття з 2015 до 2018 року в розмірі спочатку по 600 гривень щомісячно, а надалі їх розмір у 2018 році було збільшено до 1000 гривень.

25 червня 2019 року дочка стала повнолітньою, а тому виплата аліментів припинилась. Однак, ОСОБА_5 продовжує навчатись - вступила на 1-ий курс Черкаського інституту пожежної безпеки імені Героїв Чорнобиля Національного університету цивільного захисту України та навчається заочно на платній формі по спеціальності «Психологія». Вартість навчання згідно договору становить 42500 гривень.

Оскільки дочка ОСОБА_5 продовжує проживати разом із позивачем, не має можливості працювати у зв`язку із навчанням, а відтак повністю перебуває на утриманні позивача, в порядку ст.199 Сімейного кодексу України просила стягувати з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, до закінчення нею навчання або до досягнення двадцяти трьох років залежно яка з цих обставин настане першою, в розмірі 2000 гривень щомісяця, починаючи з 23 вересня 2019 року.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 26 вересня 2019 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач та її представник в судовому засіданні свої вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити. Додатково позивач ствердила про те, що відповідач неофіційно працює, надає послуги населенню по ремонту транспортних засобів за що систематично отримує грошові винагороди, має можливість надавати матеріальну допомогу своїй дочці в період її навчання. Заявила клопотання про допит свідка, який може підтвердити вказані обставини.

Відповідач в судове засідання не з`явився, однак забезпечив участь у розгляді справи своїм представником, який позов заперечив, подав суду відзив, який не відповідає вимогам, передбаченим ч.ч. 4, 7 ст.178 та ст.191 ЦПК України, у зв`язку з чим за клопотанням представника позивача не був взятий судом до уваги. Заперечення щодо заявленого позову представник відповідача обгрунтував тим, що його довіритель не має роботи, а відтак заробітку, а крім того на його утриманні знаходяться ще двоє неповнолітніх дітей від іншої жінки.

За поданими позивачем письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановлено наступні факти.
ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьком її є ОСОБА_3 , а матір`ю ОСОБА_6 . Вказані факти встановлені поданою копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

У відповідності до довідки № 228 від 31 жовтня 2017 року про реєстрацію місця проживання, наданої ЦНАП виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради, а також довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку № 350/486/130/913/453/ПС від 16 вересня 2019 року військової частини НОМЕР_2 , ОСОБА_4 зареєстрована за місцем проживання її матері у АДРЕСА_1 , з 31 жовтня 2017 року по даний час.

Факт спільного проживання дочки та матері стороною відповідача не заперечувався.

Поданою позивачем довідкою Черкаського інституту пожежної безпеки імені Героїв Чорнобиля Національного університету цивільного захисту України від 09 жовтня 2019 року стверджується, що ОСОБА_4 навчається у цьому навчальному закладі на 1 курсі (термін навчання 4 роки 9 місяців) за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб за спеціальністю 053 «Психологія» та здобуває освітній рівень бакалавра.

Змістом договору № 3088 про надання освітніх послуг від 31 серпня 2019 року стверджується, що позивач його уклала із згаданим вище закладом освіти в інтересах її дочки ОСОБА_4 . На підставі п.п.9, 10 даного договору, загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 42500 гривень. а оплата здійснюється посеместрово з однаковим платежем у розмірі 4250 гривень.

Наданою позивачем копією квитанції від 10 вересня 2019 року засвідчується факт оплати нею 4250 гривень за навчання дочки.

Разом з тим за доводами позивача, вартість проїзду дочки до місця навчання в одному напрямку становить близько 400 гривень, для підтвердження чого подала копії пасажирських залізничних квитків від станції Володимир-Волинський до станції Київ на суму 350 гривень.

Копією рішення Володимир-Волинського міського суду від 04 липня 2018 року стверджується, що відповідач сплачував аліменти на утримання своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_5 у розмірі по 1000 гривень щомісяця до досягнення нею повноліття.

Опитаний в судовому засіданні за клопотанням позивача свідок ОСОБА_7 пояснив, що знає відповідача, оскільки останній працює на автосервісі, самостійно надає послуги по ремонту транспортних засобів. Особисто ремонтував у нього свій автомобіль, а за послуги оплатив йому 1250 гривень. Знає багатьох інших людей, які також ремонтували у нього власні автомобілі.

За поданими відповідачем письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановлено наступні факти.
Копією сторінок паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого відповідачу 23 грудня 2005 року Володимир-Волинським МВ УМВС України у Волинській області, стверджується, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Разом з тим представником відповідача подано до суду копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , яким стверджується про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_3 та ОСОБА_8 народився син ОСОБА_9 .

Копією поданого представником відповідача свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 стверджується про те, що у ОСОБА_8 є ще дочка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком якої є ОСОБА_11 .

Наданими сторінками будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_3 стверджується про те, що діти ОСОБА_9 та ОСОБА_10 проживають разом із матір`ю ОСОБА_8 за вказаною адресою. При цьому за відомостями вказаної будинкової книги, місце проживання відповідача за вказаною адресою не зареєстроване.

У відповідності до копії наданих сторінок №№ 1-2, 18-19 трудової книги відповідача НОМЕР_6 , відповідача 20 березня 2013 року звільнено з роботи за власним бажанням у ТОВ «Гербор-Холдинг» і після цього він не працевлаштовувався.

Заслухавши позиції сторін та дослідивши письмові докази, суд встановив правовідносини, які виникли між сторонами, що регулюються наступними нормами матеріального та процесуального права.
На підставі ч.3 ст.199 Сімейного кодексу України (далі СК України), право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ч.1 ст.2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

На підставі ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.2 ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відтак обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують вчитися, виникає лише при наявності в сукупності таких юридичних фактів:

1.досягнення дитиною 18 років, але не більше 23 років;

2.продовження навчання;

3.потреба у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням;

4.наявність можливості у батьків надавати допомогу.

При цьому обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, не залежить від форми навчання. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року (касаційне провадження №61-12782св18) в результаті перегляду справи №644/3610/16-ц.

У відповідності до ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно ст.201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

На підставі ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст.89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи з норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, саме на позивачу в даному випадку лежить обов`язок доведення в суді обставин, які мають юридичне значення, зокрема можливостей відповідача надавати матеріальну допомогу.

Судом встановлено, що 25 червня 2019 року ОСОБА_4 досягнула 18 років, тобто стала повнолітньою, однак продовжує навчання на заочній формі навчання Черкаського інституту пожежної безпеки імені Героїв Чорнобиля Національного університету цивільного захисту України.

Вказане навчання є платним і загальна вартість його становить 42500 гривень за 4 роки 9 місяців.

ОСОБА_4 проживає разом матір`ю, самостійно не працює у зв`язку з продовженням навчання, перебуває на повному фінансовому утриманні позивача, яка уклала в її інтересах договір про надання освітніх послуг, а також оплатила перший семестр її навчання.

Вказані факти є доведеними відповідними належними засобами доказування та сторонами не заперечувалися.

До досягнення повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 знаходилась на повному матеріальному забезпеченні своїх батьків.

Після розлучення із позивачем, відповідач регулярно та вчасно сплачував аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 .

У відповідності до змісту рішення Володимир-Волинського міського суду від 04 липня 2018 року, вказані аліменти сплачувались відповідачем з 15 червня 2015 року в розмірі 600 гривень щомісячно, а надалі, з моменту вступу в силу означеного рішення суду, були збільшені до 1000 гривень.

При цьому згідно описової частини вказаного рішення позивач в судовому засіданні не заперечував та самостійно просив збільшити розмір аліментів до 1000 гривень.

За доказами відповідача, він перестав офіційно працювати ще у 2013 році, а син у другому шлюбі у нього народився ще у 2016 році.

Відтак, суд прийшов до висновку, що на момент збільшення розміру аліментів, які відповідач сплачував на користь позивача на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , він був платоспроможним.

Від цього моменту нових обставин, які б свідчили про зміну його майнового стану не настало, в будь-якому разі з цього приводу до суду жодних інших доказів не подавалось.

В судовому засіданні позивач стверджувала, що у неї та дочки є потреба і надалі у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням останньої.

Стаття 199 СК України пов`язує надання матеріальної допомоги для повнолітніх дочки або сина лише з необхідними витратами на навчання і не зобов`язує батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання на тих умовах, що і неповнолітніх дітей. При цьому суд повинен враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження, тощо.

Крім оплати за навчання, до витрат на навчання позивачем також включено в обґрунтування позовних вимог витрати на проїзд до навчального закладу, розмір яких було доказано в судовому засіданні у сумі 365 гривень в одну сторону.

Оскільки ОСОБА_4 навчається заочно в іншому місті, отже для здачі сесії кожного семестру мусить його відвідувати. Відтак в такому разі протягом п`яти років їй доведеться 10 раз відвідати навчальний заклад.

Разом з тим згідно пояснень позивача вбачається, що крім плати за навчання, вона несе витрати за оренду житла протягом сесії, придбання підручників, фінансує харчування дочки під час навчання.

Вказані обставини не були підтверджені позивачем належними доказами, а тому не можуть братись до уваги судом.

Отже, за доведеними позивачем в судовому засіданні витратами, її потреба у матеріальній допомозі у зв`язку з навчанням дочки становить 46150 гривень, з яких: 42500 гривень (оплата за навчання) та 3650 гривень (витрати на проїзд до навчального закладу для здачі сесій на весь період навчання).

При наданні оцінки судом наявності можливості відповідача сплачувати аліменти на утримання своєї повнолітньої дочки на період навчання, судом взято до уваги обов`язок щодо утримання дочки не лише батьком, а й матір`ю.

Оскільки термін навчання дочки ОСОБА_5 становить 4 роки 9 місяців (57 місяців), а доведена позивачем вартість витрат на навчання (потреба у матеріальній допомозі) становить 46150 гривень, то солідарний обов`язок кожного з батьків для покриття вказаних витрат щомісяця буде близьким до 400 гривень (46150 гривень поділити на 2 батьків та поділити на 57 місяців = 403 гривень), що із врахуванням обов`язку матері у рівній частці нести такі ж витрати, є цілком достатнім та буде відповідати принципу справедливості.

На переконання суду відповідач спроможний один раз в місяць оплачувати своїй дочці витрати на навчання в розмірі 400 гривень.

За таких підстав, беручи до уваги встановлені обставини справи, суд вважає, що відповідач ОСОБА_3 має можливість надавати своїй повнолітній дочці ОСОБА_5 , що продовжує навчання, матеріальну допомогу, але в меншому розмірі, ніж заявлено позивачем, а тому знаходить можливим задовольнити позов частково та ухвалити рішення про стягнення з нього аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 400 гривень щомісяця, починаючи від дня подання позову до закінчення нею навчання або до досягнення 23 років, залежно від того, яка з цих обставин настане швидше.

В силу ч.6 ст.141 ЦПК України, стягненню з відповідача ОСОБА_3 в дохід держави підлягає судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12-13, 76, 77, 81, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 180, 182, 192, 198-200 СК Україна, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Володимир-Волинський Волинської області, проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) в користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_7 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка продовжує навчання, в твердій грошовій сумі в розмірі 400 (чотириста) гривень щомісячно, починаючи з 23 вересня 2019 року і до закінчення дочкою навчання, але не довше, ніж до досягнення 23-річного віку.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через Володимир-Волинський міський суд Волинської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 07 листопада 2019 року.

Суддя (підпис).

Згідно з оригіналом.

Суддя Володимир-Волинського міського суду І.Р. Вітер