ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2637/19 Номер провадження 22-ц/814/2010/19Головуючий у 1-й інстанції Андрієнко Г.В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Прядкіна О.В., Триголов В.М,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду Полтавської області від 27 травня 2019 року (час ухвалення судового рішення з 16:25:22 год. до 16:42:12 год.; дата виготовлення повного тексту судового рішення - 03 червня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, просила стягнути з ОСОБА_1 аліменти на її користь на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що продовжує навчання, у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 25.03.2019 року по 30.06.2020 року.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що син потребує матеріальної допомоги, яку відповідач здатен надавати, проте ухиляється від виконання такого обов`язку.

Рішенням Октябрського районного суду Полтавської області від 27 травня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання задоволено частково.

Стягнуто аліменти з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період його навчання у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи стягнення з 25 березня 2019 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 000,00 грн. (три тисячі гривень) витрат на професійну правничу допомогу.

ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 768,40 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення вимог про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 3 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу та стягнення на користь держави судового збору у розмірі 768 грн. 80 коп., ухвалити нове, яким у задоволенні цих вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам щодо надання правничої допомоги позивачці, а при вирішенні питання щодо стягнення судового збору не звернув увагу на п.13 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», яким його звільнено від сплати судового збору.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не скористалась.

На підставі ч.13 ст.7 та ч.2 ст.369 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників процесу про розгляд справи.

Ураховуючи, що згідно з ч.1 ст.8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду у частині стягнення аліментів із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 не оскаржується, а тому відповідно до приписів ст.367 ЦПК України його законність і обґрунтованість апеляційним судом не перевіряється.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав:

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення, у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з правилами пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У квітні 2019 року ОСОБА_2 подала до місцевого суду клопотання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн. (а.с.31)

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу ОСОБА_2 подала суду: ордер про надання правової допомоги (а.с.4); договір про надання правової допомоги № 002 від 11.03.2019 року (а.с.32); додаток №1 до договору про надання правової допомоги № 002 від 11.03.2019 року (а.с.33); акт виконаних робіт (а.с.34); квитанцію № 003 від 22.04.2019 року про оплату ОСОБА_2 юридичних послуг адвоката (а.с.34а).

Зазначені докази подані суду у встановлений законом строк та є належними, допустимими і достатніми у підтвердження факту понесення позивачкою витрат за надання правничої допомоги у розмірі 3 000 грн., розмір заявлених витрат відповідає критеріям, визначеним ч.4 ст.137 ЦПК України.

Отже, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції виконав вимоги ЦПК України, зробив правильні висновки в частині вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу, а тому рішення у цій частині є законним і обґрунтованим.

Щодо стягнення з відповідача на користь держави судового збору.

Відповідно до статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечено судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

На учасників бойових дій розповсюджується дія ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII, який визначає статус, зокрема, і учасників бойових дій та гарантії їх соціального захисту.

Відповідно до частини другої статті 22 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветерани війни та особи, на яких поширюється чинність цього Закону, звільняються від плати за оформлення документів, юридичні консультації, а також від судових витрат, пов`язаних з розглядом питань щодо їх соціального захисту.

Згідно із частиною 8 ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям ЗУ «Про безоплатну правову допомогу» 06 листопада 2012 року № 5477-VI частину другу статті 22 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» викладено в такій редакції: «Ветерани війни та особи, на яких поширюється дія цього Закону, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань».

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені ЗУ «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI.

Відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22 травня 2015 року № 484-VIII (набрав чинності з 01 вересня 2015 року) внесені зміни, зокрема, у статтю 5 Закону України «Про судовий збір» (пільги щодо сплати судового збору), а саме: відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Зазначена норма статті даного Закону не містить посилань на те, що позов має бути заявлений лише з підстав порушення прав та законних інтересів позивача саме як учасника бойових дій, а також прямо та чітко не зазначає, що справа має стосуватись порушених прав саме позивача, що має статус учасника бойових дій, без уточнення характеру такого права та підстав його порушення.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права (частини перша статті 129 Конституції України).

Елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності ясності і недвозначності і правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування не включає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «Кантоні проти Франції» від 11 листопада 1996 року («Cantoni v. France», заява № 17862/91, § 31-32), «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року («Vyerentsov v. Ukraine», заява № 20372/11, § 65)).

Відсутність механізму чіткого трактування та розуміння дійсного змісту вказаної норми пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» в першу чергу пов`язане з недоліками законодавчої техніки, яка використовувалась законодавцем під час підготовки Закону України «Про судовий збір», проте це не повинно впливати на гарантовані державою пільги при сплаті судового збору, порушувати та обмежувати права учасників бойових дій при їх зверненні до суду, у зв`язку з порушенням будь-яких їх прав, незалежно від характеру, предмета та підстав таких позовів.

Таким чином, до 01 вересня 2015 року надання пільг по сплаті судового збору ветеранам війни та особам, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» було унормоване частиною другою статті 22 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за змістом якої, такі пільги надавалися у випадках, коли спір виник з відносин, що врегульовані безпосередньо цим Законом з 01 вересня 2015 року правове регулювання пільг по сплаті судового збору здійснюється на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», який є спеціальним Законом і не містить жодних обмежень для учасників бойових дій щодо предмету судового захисту порушених прав.

Таке тлумачення положень статті 22 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і ЗУ «Про судовий збір» наведене у постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 572/2088/17.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 на підтвердження свого статусу учасника бойових дій надав суду першої інстанції копію посвідчення від 31 березня 2015 року серії НОМЕР_1 (а.с.48).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками апеляційної скарги щодо звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, а отже рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про компенсацію судових витрат за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України відповідно ч.6 ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду Полтавської області від 27 травня 2019 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп..

Ухвалити в цій частині нове рішення про компенсацію судових витрат за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України відповідно ч.6 ст.141 ЦПК України.

В іншій частині рішення Октябрського районного суду Полтавської області від 27 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 29 липня 2019 року.

Головуючий суддя О. А.Лобов

Судді О.В.Прядкіна

В.М. Триголов