ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/966/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Шевчук Ю.Г.,

учасники справи: ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 ,

представник відповідачів ОСОБА_3 , представник виконавчого комітету

Хмельницької міської ради Колокольніков О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 лютого 2019 року (суддя Салоїд Н.М.) за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Хмельницької міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради, визнання недійсним та скасування Державного акту на право приватної власності на землю та договору купівлі-продажу земельної ділянки,

в с т а н о в и в :

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради, визнати недійсним та скасувати Державний акт на право приватної власності на землю та договір купівлі-продажу земельної ділянки.

Позов мотивовано тим, що на підставі договору дарування від 23.08.1995 року укладеним між позивачем та його батьком ОСОБА_6 , він є власником домоволодіння АДРЕСА_1 . Станом на дату укладання вказаного договору в користуванні його батька перебувала земельна ділянка площею 0,12 га, яка складалась із земельної ділянки площею 0,05 га, яка надавалась для будівництва житлового будинку, а також земельної ділянки площею 0,07 га, яка на підставі рішення засідання уповноважених колгоспників колгоспу «Комунар» №4 від 21.11.1984 року була надана ОСОБА_6 під город із земельної ділянки по АДРЕСА_2 , яка перебувала у користуванні його матері ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, після його смерті позивач є єдиним спадкоємцем який прийняв спадщину.

У 2001 році він звернувся до Проектно-розвідувального бюро м. Хмельницький з метою підготовки документів для приватизації земельних ділянок, які перебували у його користуванні, однак у зв`язку з тривалим перебуванням за межами України вказані документи не були ним передані до Хмельницької міської ради для прийняття рішення про приватизацію вказаних земельних ділянок, тому лише рішенням Хмельницької міської ради від 16.03.2016 року №52 йому передано у власність земельну ділянку площею 0,644 га по АДРЕСА_1 .

Також позивач мав намір набути у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,07 га по АДРЕСА_1 . Рішенням Хмельницької міської ради №36 від 31.01.2018 року йому надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки, на підставі якого було здійснено розробку проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки. З метою внесення відомостей до Державного земельного кадастру про земельну ділянку, вказаний проект було подано до кадастрового реєстратора відділу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькому районі. Однак, рішенням кадастрового реєстратора №РВ-018 від 10.04.2018 року йому було відмовлено у внесенні інформації про земельну ділянку у зв`язку з перетином меж земельної ділянки із земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_1 , яка передана у власність на підставі рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради №2086 від 08.01.1998 року ОСОБА_4 , на підставі цього ж рішення ОСОБА_4 видано державний акт на право приватної власності на землю.

Позивач вважає, що земельна ділянка площею 0,0534 га була неправомірно передана у власність ОСОБА_4 , так як дана земельна ділянка перебувала у користуванні батька позивача, а в подальшому у його користуванні.

Крім того, враховуючи те, що на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.07.2014 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , право власності на вказану земельну ділянку перейшло до ОСОБА_5 , тобто договір купівлі-продажу є похідним від незаконного рішення виконавчого комітету, він також підлягає скасуванню.

Посилаючись на зазначене, з урахуванням уточнюючих позовних вимог, позивач просив визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради №2086 від 08.01.1998 року в частині надання ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,22 га по АДРЕСА_2 , визнати недійсним та скасувати виданий на її ім`я державний акт на право приватної власності на землю, визнати недійсним та скасувати договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1182 га, к.н. НОМЕР_1 укладеного 25.07.2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідченого державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за №3-1800.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при винесенні рішення неправомірно та необґрунтовано відхилені докази, що є підтвердженням законної підстави виникнення у його батька ОСОБА_6 , права на земельну ділянку площею 0,07 га, виділеної з присадибної ділянки його матері ОСОБА_7 , зокрема, протокол засідання зборів уповноважених колгоспників «Комунар» за № 4 від 21.11.1984 р. У вказаному протоколі за № 4 від 21.11.1984 року зазначено « ОСОБА_6 виділити земельну ділянку площею 0,07 га під город з присадибної ділянки матері ОСОБА_7 по її згоді». При цьому вважає, що той факт, що власне засідання уповноважених колгоспників колгоспу «Комунар», на якому вирішувалось питання про передачу ділянки, відбулось після смерті ОСОБА_7 не спростовує той факт, що без ініціювання та безпосередньої згоди ОСОБА_7 таке питання розглядатись фізично не могло. Крім того, відсутні докази, які б підтверджували відсутність згоди ОСОБА_7 .. Також судом не взято до уваги покази ОСОБА_8 (доньки покійної ОСОБА_7 ) щодо наявності згоди матері на передачу земельної ділянки її сину. Вважає, що поза увагою суду залишились записи у земельно-шнуровій книзі, на якій підтверджено, що за порядковим номером 1192 за ОСОБА_6 , значаться земельні ділянки загальною площею 0,13 га по АДРЕСА_1 та копію сторінки земельно-шнурової книги, на якій навпроти прізвища ОСОБА_7 вказана площа земельної ділянки, що належала останній та в графі «Примітка» зазначено «№4 від 21.11.1984 року», тобто номер та дату протоколу засідання уповноважених колгоспників колгоспу «Комунар», яким ділянку площею 0,07 га передано ОСОБА_6 . Разом з тим, суд взяв до уваги пояснення свідків, які не проживають в одному домоволодінні з відповідачкою ОСОБА_4 , а тому не можуть достовірно повідомити хто користується ділянкою. Крім того, суд не врахував, що починаючи з 1996 року він сплачував земельний податок за земельну ділянку, при цьому розмір земельного податку сплачувався з розрахунку за розмір земельної ділянки 0,12 га.

Стверджував, що ОСОБА_4 не працювала у колгоспі, а тому не мала права на отримання в користування земельної ділянки площею 0,22 га. Судом не взято до уваги рішення зборів уповноважених колгоспників колгоспу «Комунар» с. Ружична Хмельницького району Хмельницької області від 12.07.1985 року № 3, відповідно до якого ОСОБА_4 після смерті матері передано в користування земельну ділянку площею 0,06 га. За таких умов, виконавчий комітет ХМР, приймаючи рішення від 08.01.1998 року №2086 про передачу у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,22 га, мав перевірити підстави перебування в її користуванні ділянки саме такої площі, а також прийняти рішення про припинення у попередніх користувачів права користування вказаною земельною ділянкою. Також вважає, що у зв`язку з незаконним набуттям права власності на земельну ділянку ОСОБА_4 , підлягає визнанню незаконним і договір купівлі-продажу.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила її відхилити.

Представник виконавчого комітету Хмельницької міської ради Колокольніков О.М. в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Гериш В.А. подарував, а ОСОБА_1 прийняв в дар житловий будинок за АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Згідно рішення сесії Хмельницької міської ради за № 52 від 16.03.2016 року ОСОБА_1 затверджено проектну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі та надано у власність земельну ділянку площею 644 кв.м по АДРЕСА_1 для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Рішенням 12 сесії Хмельницької міської ради за № 36 від 31.01.2018 року позивачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства, площею 0,534 га по АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного рішення ОСОБА_1 було здійснено розробку проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки, але при внесенні відомостей до Державного земельного кадастру кадастровим реєстратором відділу земельних ресурсів у Хмельницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № РВ 018 від 10.04.2018 року позивачеві було відмовлено у внесенні інформації про земельну ділянку у зв`язку із перетином меж вказаної земельної ділянки із земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_1 , яка належала на праві власності ОСОБА_4 .

Позивач зазначає, що означена земельна ділянка площею 0,0534 га неправомірно передана у власність на підставі рішення міськвиконкому Хмельницької міської № 2086 від 08 січня 1998 року відповідачу ОСОБА_4 площею 0,22 га, з них 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та 0,12 га для ведення особистого підсобного господарства, а в подальшому відповідно до договору купівлі-продажу відчужено ОСОБА_5 .

Відповідно до рішення міськвиконкому Хмельницької міської ради № 2086 від 08 січня 1998 року ОСОБА_4 видано Державний акт на право приватної власності на землю, який було зареєстровано в Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 16924, 06 червня 1998 року.

Зазначені обставини визнаються сторонами та підтверджуються письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи.

Правові підстави набуття права власності на земельну ділянку до 01 січня 2002 року визначалися ЗК України 1990 року, які підлягають застосуванню до правовідносин сторін, що виникли, зокрема, в січні-червні 1998 року.

Правові підстави набуття права власності на земельну ділянку після 01 січня 2002 року визначені положеннями ЗК України.

Так, згідно із частиною третьою статті 6 ЗК України 1990 року передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно.

Статтями 17, 18 ЗК України 1990 року визначався певний порядок та підстави надання громадянам у власність земельних ділянок із земель державної або комунальної власності за рішенням органів державної влади в межах їх повноважень.

За змістом статті 17 ЗК України 1990 року (в редакції, яка була чинною на час прийняття рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради) передача земельних ділянок у приватну власність провадилась Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність.

Відповідно до статті 22 ЗК України 1990 року (в редакції, яка була чинною на час видачі спірного державного акта) право власності на землю виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (стаття 23 ЗК України 1990 року в редакції, яка була чинною на час видачі спірного державного акта), та виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме акта встановлення меж земельної ділянки в натурі від 17 грудня 1997 року, який складався в присутності землевласника ОСОБА_4 і представників суміжних землеволодінь та землекористувачів, було проведено встановлення меж земельної ділянки ОСОБА_4 розміщеної на землях міської ради АДРЕСА_2. Рішення міськвиконкому №2086 від 08.01.1998 року, загальна площа складає 0,22 га. При цьому суміжним землекористувачем відповідача ОСОБА_4 при встановленні меж земельної ділянки в натурі був батько позивача ОСОБА_6 , спірні питання при проведенні робіт по видачі державного акта на право приватної власності були відсутні.

Посилання апелянта на те, що на підставі рішення засідання уповноважених колгоспників колгоспу «Комунар» №4 від 21.11.1984 року була надана ОСОБА_6 під город 0,07 га земельна ділянка із земельної ділянки по АДРЕСА_2 , яка перебувала у користуванні його матері ОСОБА_7 за її згодою, не підтверджують користування батьком позивача та самим позивачем спірною земельною ділянкою.

Відповідно до інвентарної справи будинковолодіння АДРЕСА_1 збудовано самочинно в 1979 році та переобладнано під житло без дозволу, і лише прийнято в експлуатацію рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради за №511 від 27.07.1995 року. Згідно довідки колгоспу «Комунар» за №28 від 17.01.1983 року за ОСОБА_6 по АДРЕСА_1 по шнуровій книзі рахується 0,06 га землі.

Як вбачається із архівної виписки №4 про рекомендацію правління колгоспу про присадибне землекористування, земельна ділянка виділялась ОСОБА_6 з присадибної ділянки матері ОСОБА_7 за її згодою. Проте, відповідно до листа від 08.08.2018 року за №730/0101-12/2018 року, виданого Державним архівом Хмельницької області, до протоколу зборів уповноважених колгоспників колгоспу «Комунар» від 21.11.1984 року №4 згода ОСОБА_7 на вилучення у неї земельної ділянки відсутня.

Крім того, таке рішення не може братися судом до уваги, оскільки ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто майже на дев`ять місяців раніше, ніж ухвалювалося вищезазначене рішення колгоспників колгоспу «Комунар».

Ні ОСОБА_6 , ні його син не користувалися спірною земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_2 , не обробляли її, що підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Судом першої інстанції правильно критично оцінено пояснення свідка ОСОБА_8 щодо користування ОСОБА_6 городом площею 0,07 га виділеного йому із земельної ділянки матері ОСОБА_7 , відповідно до заяви написаної особисто ОСОБА_7 влітку 1984 року при цьому свідкові, оскільки ОСОБА_7 померла в березні 1984 року, і при зазначеному свідку написати влітку 1984 року таку заяву не могла.

Копія документа (а.с.8 зворот - 9) із зазначенням прізвищ ОСОБА_4 та ОСОБА_13 без зазначення назви вулиць, із вказівкою площі земель, які перекреслені кульковою ручкою з відсутнім посиланням на відповідні рішення не є належним та допустимим доказам по справі.

Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради, визнання недійсним та скасування Державного акта на право приватної власності на землю за недоведеністю є правильним, права позивача не порушено.

Правильним також є висновок суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки.

Відповідно до частин першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Позивачем не доведено, а судом відповідно не встановлено підстав для визнання зазначеного правочину недійсним з підстав на які посилався позивач.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін із підстав, передбачених статтею 375 ЦПК України.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 липня 2019 року.

Судді: Т.О. Янчук

А.В. Купельський

О.І. Ярмолюк