Справа № 538/1675/19
Провадження № 2/538/611/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2019 року Лохвицький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Бондарь В.А.,

за участю секретаря судового засідання - Дробот О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лохвиці Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Держави Україна в особі Головного Управління Державної казначейської служби України в Полтавській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Лохвицьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області про стягнення шкоди, завданої майну громадянина законом, що визнаний неконституційним, -

в с т а н о в и в:

15.10.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Лохвицького районного суду Полтавської області із вказаним позовом, відповідно до якого просить суд стягнути з Державного бюджету України на його користь шляхом безспірного списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України 24 369,13 грн. шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним та стягти сплачений судовий збір в сумі 768,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є суддею у відставці, отримує довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" з жовтня 2016 року в розмірі 80 % заробітної плати судді, працюючого на відповідній посаді.

Згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області за період з 29.10.2016 року по 31.03.2018 року йому виплачено довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 345 826,02 грн., з цієї суми відраховано: податку з доходів фізичних осіб 22 494,58 грн. та військового збору 1874,55 грн., фактично виплачено 321 456,89 грн.

Вказав, що Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2018 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

З жовтня 2016 року по березень 2018 року включно він недоотримав дохід у вигляді утриманого податку з призначеного довічного грошового утримання судді у відставці в сумі 24 369,13 грн. із розрахунку: 345 826,02 грн. ( грошове утримання судді) - 22 494,58 грн. (податок з доходів фізичних осіб) - 1874, 55 грн. (військового збору) = 321 456,89 грн. (фактично виплачені кошти). 345 826,02 грн. ( грошове утримання судді) - 321 456,89 грн. (фактично виплачені кошти) = 24 369,13 грн. ( розмір заподіяної шкоди). Тому вважає, що у зв`язку з визнанням даного закону неконституційним, він має право на відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконним відрахуванням з призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у сумі 24 369,13 грн.

Ухвалою суду від 23.10.2019 року відкрито провадження по даній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В межах строку, встановленого судом, 07.11.2019 року до суду від представника третьої особи у справі - Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області В.Литвин надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник заперечує проти позову. В обґрунтування заперечень вказано, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області та з 29.10.2016 року отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Оподаткування пенсії за спірний період з 29 жовтня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно здійснювалось згідно чинному на той час законодавству. Рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року щодо визнання неконституційними положень абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України не має зворотньої сили і не може бути застосовано до правовідносин, які вчинені до його прийняття. З березня 2018 року Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області не здійснювало відрахувань податкових зобов"язань з призначеного довічного грошового утримання судді у відставці. Крім того, зазначила, що в своєму позові ОСОБА_1 зазначив, що відрахування податку з доходу фізичних осіб та військового збору здійснювалось з 29 жовтня 2016 року по 31 березня 2018 року, але як видно з наданої позивачем довідки про розмір призначеного та виплаченого щомісячного довічного грошового утримання судді, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області відрахування здійснювались з жовтня 2016 року по лютий 2018 року. Умови та порядок відшкодування шкоди, завданої фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнанні некоституційними, мають визначатись спеціальним законом, який на сьогоднішній день не прийнятий, а до прийняття такого закону відшкодування державою шкоди відповідно до частини 3 статті 152 Конституції України на підставі загальних правил здійснюватись не може.

Крім того, зазначає, що 29.08.2019 року відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», постанови КМУ від 22.08.2018 року № 628 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України», Лохвицьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області припинено шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, яке є правонаступником всіх прав та обов`язків управлінь, що припиняються. Тому вважає позовну заяву необгрунтованою та такою, що не відповідає чинному законодавству, просить суд відмовити в її задоволенні.

У судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просить суд позов задовольнити.

Представники відповідачів у судове засідання не з`явились по невідомим суду причинам, належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи.

Представник третьої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву в якій вказує, що 29.08.2019 року відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», постанови КМУ від 22.08.2018 року № 628 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України», Лохвицьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області припинено шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, яке є правонаступником всіх прав та обов`язків управлінь, що припиняються, тому належною стороною у справі є Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, просить розгляд справи провести без участі представника управління.

Відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних доказів.

У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2ст.247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши зібрані по справі докази, письмові заяви учасників справи по суті справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є суддею у відставці, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області та з 29 жовтня 2016 року отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, що призначене відповідно до Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій та статус суддів".

Позивач звертався до Лохвицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області із заявою щодо надання довідки про суми утриманого податку з доходів фізичних осіб з довічним грошовим утриманням суддів у відставці.

За результатами розгляду вищевказаної заяви листом Лохвицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 18.10.2018 року № 2204/02 надано Довідку про розмір призначеного і виплаченого щомісячного довічного грошового утримання судді ОСОБА_1 за період з 29.10.2016 року по 31.03.2018 року, з якої встановлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області із щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 було утримано податок у сумі 22 494,58 грн. та військовий збір в сумі 1874,55 грн., що разом становить суму коштів у розмірі 24 369,13 грн. (а.с.5, 7).

Крім того, згідно довідки Лохвицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, вбачається, що із пенсії ОСОБА_1 перераховано прибутковий податок за період: з 01.11.2016 року на рахунок ГУДКСУ № НОМЕР_1 ; з 01.01.2018 року по 28.02.2018 року на рахунок ГУДКСУ № 0610. Війський збір перераховано за період з 01.11.2016 року по 28.02.2018 року на рахунок ГУДКСУ № 0239 (а.с.6).

Судом встановлено, що 27.02.2018 року Конституційним судом України прийнято рішення №1-р/2018 у справі №1-6/2018 за конституційними поданнями 48 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців тринадцятого, чотирнадцятого пункту 32 розділу І Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» та Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Цим Рішенням визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Відповідно до ст. 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Відповідно до рішення положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, положення абз. 1 пп. 164.2.19 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України втратили чинність з 27 лютого 2018 року.

Встановлення Верховною Радою України у законодавстві України оподаткування пенсій та зміни суми, з якої починається таке оподаткування, суперечить таким елементам конституційного принципу верховенства права, як правова визначеність, правова передбачуваність, правомірні очікування та справедливість, тому положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Кодексу не відповідає частині першій статті 8 Конституції України.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.(ст.8 Конституції України).

Конституційний Суд України констатував, що правове регулювання у сфері оподаткування пенсій певних категорій осіб спотворює сутність обов`язку держави щодо гарантування права застрахованих осіб на пенсію, оскільки не узгоджується з принципом рівності, а також з обумовленою ним вимогою збалансування прав та обов`язків. Застосований законодавцем підхід до визначення категорій (груп) пенсіонерів, пенсії яких підлягають оподаткуванню, свідчить про порушення такого принципу.

Реалізація положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Кодексу створює умови, за яких громадянин, розмір пенсії якого перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), повинен сплачувати податок, а громадянин, розмір пенсії якого є нижчим, звільнений від такого оподаткування. Тобто платники, які сплачували більші соціальні внески протягом трудової діяльності, відповідно до оспорюваного положення Кодексу повинні додатково сплачувати податок у розмірі, встановленому пунктом 167.4 статті 167 Кодексу.

Викладене дає підстави для висновку, що оподаткування пенсій, починаючи від певної суми (більше десяти розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, у розрахунку на місяць), є порушенням конституційного принципу рівності за ознакою майнового стану.

Вищевказані норми носили дискримінаційний характер, були спрямовані проти конкретних осіб і таким чином суперечили принципу верховенства права. Якщо перефразувати, ці норми були задумані для того, щоб досягти особливого результату на шкоду визначеним суб`єктам-обмеженому колу осіб, що сплачували внески до Пенсійного фонду у більшому розмірі, і забезпечувалися конституційними путами, встановленою нормою податкового кодексу, що утруднювала можливість судового захисту встановленого права.

Крім того, у Європейській соціальній хартії 1996 року (переглянутій), яка була ратифікована Україною, передбачено, що держави-сторони зобов`язані вживати заходів для забезпечення рівності між власними громадянами у сфері реалізації прав на соціальний захист, які надаються законодавством про соціальне забезпечення, докладати зусиль для поступового піднесення системи соціального забезпечення на більш високий рівень (стаття 12). Тобто, утверджуючи та забезпечуючи права осіб на соціальний захист, держава повинна в процесі виконання своїх соціальних обов`язків вживати заходів для забезпечення рівності між пенсіонерами.

Внаслідок прийняття Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року № 1166-VII пункт 164.2 статті 164 Кодексу доповнено новим підпунктом 164.2.19, відбулось фактичне звуження змісту та обсягу прав позивача на майно, зокрема, довічне грошове утримання, на які він міг очікувати відповідно до норм законодавства чинного на момент виникнення відповідних прав.

Норми абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2. статті 164 Податкового кодексу втратили чинність з 27 лютого 2018 року, з моменту прийняття Рішення Конституційного Суду України. Суд підтвердив неконституційність норми Податкового кодексу, що існувала з 2014 року, тобто мав місце факт триваючого порушення прав позивача, що припинено після 27.02.2018 року, зупинено здійснення відрахувань з довічного грошового утримання, що підтверджено в судовому засіданні.

В той же час, важливо акцентувати увагу, що позивач недоотримав дохід у вигляді утриманого податку з призначеного довічного грошового утримання, що, зокрема, підтверджується діями третьої особи, що перестала здійснювати відрахування податкових зобов`язань з довічного грошового утримання позивача після визнання вищезазначеного акту неконституційним.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Спеціальна підстава відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади в результаті прийняття нею нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований визначена статтею 1175 Цивільного кодексу України.

За правилами ст.1175 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (пункт восьмий частина друга статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Ст.152 Конституції України визначено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Частиною 3 цієї статті фізичним або юридичним особам гарантоване право на відшкодування державою у встановленому законом порядку матеріальної чи моральної шкоди, завданої актами і діями, що визнані неконституційними.

Внаслідок дії норми Податкового кодексу України (абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Кодексу щодо оподаткування щомісячного довічного грошового утримання суддів ), які визнані неконституційними порушено право на мирне володіння своїм майном.

Європейська Комісія з прав людини при розгляді справи по заяві № 5849/72 Мюллер проти Австрії (1975г.) вирішила, що «обов`язкові внески в пенсійний фонд можуть створити право власності, яке може бути порушено тим, як розподіляються кошти фонду».

Отже, визнавши неконституційними положення Податкового кодексу України, Конституційний Суд України припинив незаконне обмеження права на отримання щомісячного довічного грошового утримання, призначеного у відповідності до вимог статті 130 Конституції України та Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Відповідно до п.2 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За викладених обставин утримані з щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 кошти є збитками в сенсі положення пункту два частини другої статті 22 Цивільного кодексу України, а саме, що збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Такий висновок підтвердив і Верховний Суд України в Постанові № 6-237цс16 від 18 травня 2016 року, зазначивши, що «збитки позивача полягають не в його реальних втратах, яких він зазнав або зазнає, а в тих доходах, які позивач недоотримав або недоотримає внаслідок порушення його цивільного права».

Право на мирне володіння своїм майном, передбачене статтею першою 1 Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, згідно якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції).

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується ( частина третя статті 8 Конституції).

Відповідно до вимог частини першої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (частини друга і четверта статті 10).

Результат системного аналізу вказаних норм матеріального права дозволяє дійти висновку, що шкода завдана утриманням податку з щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 відшкодовується державою незалежно від вини Головного управління Пенсійного Фонду України в Полтавській області.

Статтею 25 Бюджетного кодексу України передбачено, що казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Згідно з абзацом другим пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Державне казначейство України.

Відповідно до п.п. 1, 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 року № 215, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка зокрема здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Відповідно до покладених завдань Державне Казначейство України здійснює списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (підпункт п`ятий пункту четвертого цього Положення).

Частиною другою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено «Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845.

Згідно з пунктом 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів.

Такі висновки узгоджуються з висновком Верховного Суду України у справі №6-440цс16 від 25 травня 2016 року; у справі №6-3014цс16 від 12 квітня 2016 року; у справі №6-501цс17 від 22 червня 2017 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зважаючи на ту обставину, що зміни, внесені до Податкового кодексу України Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» визнані неконституційними і втратили свою чинність з дня ухвалення рішення Конституційного Суду України №1-р/2018 від 27.02.2018 року, однак незаконне утримання коштів з грошового утримання позивача у зв`язку з дією вищевказаних норм мало місце з жовтня 2016 року по лютий 2018 року, позивач недоотримав належні йому виплати в розмірі 24 369, 13 грн. саме через дію неконституційної норми закону, тому і компенсація цих коштів повинна бути здійснена в порядку ст. 152 Конституції України, ст.ст. 22, 1175 ЦК України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Неконституційність закону, встановлена Конституційним Судом України є підставою для застосування до держави наслідків, передбачених ст. 1175 ЦК України, оскільки регламентована цією нормою цивільно-правова відповідальність у вигляді відшкодування шкоди, заподіяної прийняттям нормативно-правових актів, визнаних незаконними стосується також і випадків визнання неконституційними законів.

Відповідно до п.п. 4, 35, 38 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ №845 від 03.08.2011 року, визначена судом сума підлягає стягненню за рахунок Державного бюджету України шляхом списання грошових коштів з відповідного рахунку органом Казначейства.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Встановлено, що при подачі позовної заяви позивач сплатив судовий збір в розмірі 768, 40 грн. (а.с. 1).

Оскільки позовні вимоги позивача задоволено, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн. відповідно до положень статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 8, 56, 130, 152 Конституції України, Законом України «Про судоустрій та статус суддів», ст. ст. 16, 22, 1166, 1175 ЦК України; ст. ст. 1-5, 10, 141, 247, 76-83, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Держави Україна в особі Головного Управління Державної казначейської служби України в Полтавській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Лохвицьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області про стягнення шкоди, завданої майну громадянина законом, що визнаний неконституційним - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом безспірного списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України 24 369,13 гривень, шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним.

Стягнути з Державної казначейської служби України (Код , адреса 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Лохвицького

районного суду В.А.Бондарь