Справа № 495/2984/19
№ провадження 2/495/1744/2019
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

29 липня 2019 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,

за участю секретаря Бучка І.В.,

справа №495/2984/19,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород-Дністровському Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на ст. ст. 316, 317, 319, 321, 405 ЦК України, ст. ст. 4,5 175, 263, 265, 268 ЦПК України, ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", просить суд: визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком АДРЕСА_1 , стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Так, вимоги позивача мотивовані тим, що вона відповідно до договору дарування житлового будинку № 5600 від 28 грудня 2004 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 5620561 від 22 лютого 2005 року є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

Згідно довідки про склад сім`ї, виданої виконавчим комітетом Шабівської сільської ради Білгород - Дністровського району Одеської області № 125 від 21 лютого 2019 року в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , 1967 року народження; ОСОБА_3 , 1989 року народження; ОСОБА_4 , 1959 року народження; ОСОБА_2 , 1971 року народження, однак ОСОБА_2 , який являється її рідним братом, не проживає в житловому будинку понад один рік без поважних причин, не сплачує комунальні послуги, в утриманні житла участі не бере, особистих його речей в будинку не має і взагалі будинком не цікавиться.

Відповідач виїхав на постійне місце проживання до іншого населеного пункту, з родиною не спілкується, на зв`язок не виходить, добровільно знятися з реєстрації місця проживання відмовляється, тому вона і вимушена звернутися з позовом до суду.

В судове засідання від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, з проханням задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує .

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи у відповідності до ч.1 п.2 ст. 131 ЦПК України повідомлявся належним чином, також і через оголошення на сайті судової влади, причина неявки суду невідома.

Зі згоди позивача, про що свідчить заява позивача, суд ухвалою від 29 липня 2019 року перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280 - 281 ЦПК України.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що дійсно на підставі договору дарування житлового будинку № 5600 від 28 грудня 2004 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 5620561 від 22 лютого 2005 року позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . /л.с. 6-9/

Згідно довідки про склад сім`ї, виданої виконавчим комітетом Шабівської сільської ради Білгород - Дністровського району Одеської області № 125 від 21 лютого 2019 року в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , 1967 року народження; ОСОБА_3 , 1989 року народження; ОСОБА_4 , 1959 року народження; ОСОБА_2 , 1971 року народження. /л.с. 20/

Позивач у своїх позовних вимогах вказує, що відповідач являється її рідним братом, не проживає в житловому будинку понад один рік без поважних причин, не сплачує комунальні послуги, в утриманні житла участі не бере, особистих його речей в будинку не має і взагалі будинком не цікавиться.

Відповідач виїхав на постійне місце проживання до іншого населеного пункту, з родиною не спілкується, на зв`язок не виходить, добровільно знятися з реєстрації місця проживання відмовляється.

Правовий режим який регулює ці правовідносини системно входить до Глави 2 ЖК України і регулює порядок визнання наймача, або членів його сім`ї такими, що втратили право на користування жилим приміщенням внаслідок їх відсутності понад встановлені строки.

За змістом ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Ст. 72 цього Кодексу передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Початок перебігу строку відсутності визначається з дня не проживання особи в займаному приміщенні.

Виходячи з аналізу даної норми для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщеннями необхідними є дві умови: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Відсутність відповідача за місцем реєстрації достовірно підтверджено актом обстеження матеріально- побутових умов проживання від 21 лютого 2019 року, з якого можливо встановити тривалість відсутності наймача за місцем реєстрації понад встановлені чинним законодавством строки.

Відповідно до вищевказаного акту, відповідач не проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 2009 року по теперішній час, місце проживання його не відоме. /л.с. 16/

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

У відповідності до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їхніх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У ч.2 ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зазначено, що зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи.

Положеннями ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації.

Враховуючи вищевикладене, а саме зареєстроване у встановленому порядку право власності позивача на житловий будинок АДРЕСА_1 , ту обставину, що відповідач не проживають в ньому з 2009 року, що станом на день винесення рішення перевищує встановлені чинним законодавством строки відсутності проживання наймача, втратив інтерес до вказаної житлової площі, а також те що рішення суду є самостійною підставою для зняття з реєстрації, суд приходить до висновку про обґрунтованість, доведеність та необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

У відповідності до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з обґрунтованістю позовних вимог позивача підлягає стягненню з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору у розмірі 768, 40 грн, що підтверджені квитанцією про сплату судового збору № 34-252515/1, наявною в матеріалах справи. /л.с. 1/

На підставі викладеного та керуючись ст. 71,72,150 ЖК України, ст.ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265, 280-281, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛ И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 768, 40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його підписання.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , ІПН: НОМЕР_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

С У Д Д Я :