Головуючий суду 1 інстанції - Соболєв Є.О.
Доповідач -Карташов О.Ю.
Справа № 408/8756/18-ц
Провадження № 22-ц/810/509/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Стахова Н.В.

за участю секретаря судового засідання Вовчанської С.В.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк»

представник позивача - Легезін Олексій Геннадійович

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк»

на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 07 травня 2019 року, ухваленого у складі судді Соболєва Є.О. в залі судових засідань Біловодського районного суду Луганської області в смт Біловодськ

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнення понесених витрат по сплаті судового збору, -

ВСТАНОВИВ:

22 жовтня 2018 року позивач ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся до суду із позовом в обґрунтування якого зазначив, що 27.08.2012 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 319/2012-Р, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 196650 грн зі сплатою 16,8% та можливістю збільшення процентної ставки до 21,8% річних за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором.

Відповідач зобов`язався повертати цей кредит разом зі сплатою відсотків щомісяця з 1-го по 10-те число починаючи з 10 вересня 2012 року до 26 серпня 2017 року шляхом внесення періодичних платежів згідно графіку погашення.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, цього ж дня між ПАТ АБ «Укргазбанк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 319/2012-Р/П, за умовами якого ОСОБА_2 , як поручитель, зобов`язалася солідарно відповідати перед позивачем у повному обсязі за невиконання усіх зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором.

Банк виконав свої договірні зобов`язання за кредитним договором, а відповідачі належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконують, станом на 14.09.2018 р. в загальній сумі 159396,46 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 139448,39 грн; нарахованих та несплачених процентів за користування кредитом за період з 01.07.2014р. по 30.04.2015р. в розмірі 19948,07 грн.

Посилаючись на ці обставини позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором в сумі 159396,46грн та судовий збір.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 07 травня 2019 року позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 319/2012-Р від 27.08.2012 року, яка утворилась за період з листопада 2015 року по 26.08.2017р. у сумі 93116,76 грн, яка складається із боргу за кредитом в розмірі 93116,76 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 319/2012-Р від 27.08.2012 року, строк сплати якої настав за період до листопада 2015 року у сумі 66279,70 грн, яка складається із боргу за кредитом в розмірі 46331,63 грн; відсотків за користування кредитом 19948,07 грн.

В частині позовних вимог до ОСОБА_2 щодо стягнення заборгованості за кредитним договором строк сплати якої настав до 01 листопада 2015 року відмовлено за необґрунтованістю.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» понесені позивачем витрати на сплату судового збору в розмірі 2390,95 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом з поручителя позивач звернувся до суду після спливу вказаного у п.5.2. договору строку дії поруки, а стосовно вимоги стягнення заборгованості за процентами - за весь період, оскільки останнє нарахування відбулось 30.04.2015 то строк пред`явлення вимоги до поручителя щодо останнього платежу по процентах сплинув 10.05.2018 року.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням позивачем ПАТ АБ «Укргазбанк» подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на необґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині відмови суду в задоволенні позовних вимог банку до поручителя, порушення судом першої інстанції в цій частині норм процесуального та матеріального права, скаржник просив рішення суду першої інстанції в частині відмови позивачу у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а понесені позивачем судові витрати стягнути з відповідачів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що скаржник вважає, що оскільки зобов`язання позичальника за кредитним договором не виконано, то станом на момент звернення до суду із позовом, зобов`язання поручителя за договором поруки, з урахуванням умов п.5.1. та 5.2. договору поруки, продовжують існувати. Судом першої інстанції не враховано, що відповідно до умов кредитного договору закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання своїх зобов`язань, що лишились невиконаними з будь-яких причин. Припинення (закінчення) строку дії договору не тягне за собою припинення зобов`язань, що випливають з цього договору, також у випадку, якщо такі зобов`язання виникли після припинення (закінчення) строку дії договору на підставі зобов`язань, що залишились невиконаними на момент закінчення строку дії договору.

В судове засідання представник ПАТ АБ «Укргазбанк» не з`явився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

В судове засідання відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_1 не з`явилися, про час та місце судового розгляду були повідомлені у відповідності до ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції».

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливим розглядати справу за відсутності учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч.1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Апеляційний суд, розглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України у межах доводів апеляційної скарги, вважає за необхідне перевірити правильність рішення не в повному обсязі, а тільки в оскарженій ПАТ АБ «Укргазбанк» частині.

Про необхідність вчинення апеляційним судом таких дій свідчить також роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», зроблені в п.15 постанови про те, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в регулятивній частинах судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Предметом апеляційного розгляду справи є рішення суду в частині відмови ПАТ АБ «Укргазбанк`у задоволенні позовних вимоги до ОСОБА_2 як до поручителя.

Судом встановлено, що між ПАТ КБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 27.08.2012 року було укладено Кредитний договір № 319/2012-Р, за яким відповідач отримав грошові кошти у загальній сумі 196650 грн під 16,8% та можливістю збільшення процентної ставки до 21,8% річних за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором з кінцевим строком погашення до 26 серпня 2017 року включно.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальником 27.08.2012 року між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 319/2012-Р/П, за яким поручитель зобов`язався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за невиконання усіх зобов`язань позичальником за кредитним договором, зокрема за повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом та інших платежів зазначених у договорі.

Станом на 14.09.2018 р. виникла заборгованість в загальній сумі 159396,46 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 139448,39 грн; нарахованих та несплачених процентів за користування кредитом за період з 01.07.2014р. по 30.04.2015р. в розмірі 19948,07 грн.

Оцінюючи аргументи учасників справи та висновки суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 5.2. договору поруки порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання Позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк виконання не зазначений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо Кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення цього Договору.

Отже, сторони у договорі поруки встановили строк дії поруки - три роки від дня настання строку виконання зобов`язання.

Відповідно до п. 3.1 Договору відповідач зобов`язався погашати отриманий кредит у відповідності з графіком, встановленим у Додатку 2 до цього Договору та сплачувати проценти за користування кредитними коштами шляхом сплати рівних один одному платежів у розмірі 4919 грн щомісячно - з 1-ого (першого) по 10-е число кожного місяця.

Тобто, сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних ануїтетних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до поручителя в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, строк сплати якої настав до 01 листопада 2015 року, суд першої інстанції прийняв до уваги те, що погашення кредиту та відсотків, згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, а тому строк повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що до 12 травня 2014 року відповідач не мав прострочення погашення кредиту та до 12 травня 2014 року відповідач не мав прострочення по процентам, остання дата нарахування процентів 30.04.2015 р. Таким чином, перебіг строку звернення позивача до поручителя з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом та з вимогою про стягнення процентів обраховується з 12 травня 2014 року. Відповідно подовжений договором трирічний строк дії поруки по кредиту та по процентах сплинув 12.05.2017 року.

Також судом першої інстанції зазначено, що з позовом банк звернувся до суду 22 жовтня 2018 року, що підтверджується штампом на поштовому конверті. Отже, з вимогою про стягнення заборгованості за кредитом що виникла за період з травня 2014 по вересень 2015 року позивач звернувся до суду після спливу вказаного у п.5.2. договору строку дії поруки, а стосовно вимоги стягнення заборгованості за процентами - за весь період, оскільки останнє нарахування відбулось 30.04.2015 року, то строк пред`явлення вимоги до поручителя щодо останнього платежу по процентах сплинув 10.05.2018 року.

На підставі зазначеного, враховуючи, що правовідносини з поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу строку дії поруки з моменту виникнення права вимоги за договором поруки суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вимоги позивача, щодо стягнення з поручителя суми заборгованості за договором поруки підлягають задоволенню лише в межах трирічного строку пред`явлення вимоги встановленої п.5.2 договору поруки.

Враховуючи, що строком погашення чергового платежу є десяте число місяця наступного за звітним, то задоволенню підлягають вимоги позивача, щодо стягнення з другого відповідача заборгованості зі сплати простроченого боргу за яким виникнув обов`язок до сплати починаючи з 01.11.2015 року, а саме: сума простроченого боргу - 93116,76 грн (139448,39 - 46331,63 = 93116,76). Саме така сума заборгованості підлягає стягненню з ОСОБА_2 в порядку солідарного стягнення, як з боржника та поручителя.

Заборгованість зі сплати простроченої суми кредиту в розмірі 46331,63 грн, строк сплати якої настав до 11.10.2015 року та заборгованість за відсотками в розмірі 30697,98 грн, строк сплати якої настав до 10.05.2015 року стягненню з ОСОБА_2 не підлягає.

Проаналізувавши наявні дані, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції щодо оскаржуваної частини рішення повно та всебічно дослідив і оцінив обставини по справі та надані сторонами, в їх сукупності, всі докази та правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин, закон, який їх регулює із використанням висновків щодо застосування відповідних норм права та правової позиції, висловленої Верховним Судом України в справі за № 6-272 цс16.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 14.09.2018 року, вбачається прострочення позичальником повернення позики.

Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Пунктами 5.1, 5.2 Договору поруки сторонами погоджено припинення поруки припиненням забезпеченого нею зобов`язання Позичальника за Кредитним договором, а також якщо Кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання Позичальника за Кредитним договором не пред`явить вимоги до Поручителя.

Враховуючи, що відповідно до ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно із умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як вірно встановлено судом першої інстанції п.3.1. Кредитного договору передбачено обов`язок Позичальника здійснювати погашення кредиту у відповідності з графіком, встановленим у Додатку № 2 до цього Договору.

Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч.1, 2 ст.554 ЦК України).

За змістом ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Оскільки п.3.1. Кредитного договору Кредитор та Позичальник погодили зобов`язання Позичальника щомісячної сплати кредиту відповідно до Додатку № 2 та сплату процентів за користування кредитними коштами, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до позичальника про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу, а тому зазначені правила (з урахуванням положень ч.4 ст.559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

З аналізу зазначених вище норм вбачається, що в разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений ч.4 ст.559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року за №6-223цс16, а також у постановах від 19 жовтня 2016 року №1265цс15, у постановах від 17 вересня 2014 року у справі №6-53цс14, від 20 квітня 2016 року у справі №6-2662цс15, від 29 березня 2017 року у справі №6-3087цс16 та в інших.

Велика Палата Верховного Суду погодилася з таким висновком і не знайшла підстав для відступлення від нього (постанова від 13 червня 2018 року у справі №408/8040/1).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі як щодо погашення кредиту, так і процентів за користування кредитом боржник повинен був здійснювати щомісячно з 1-го по 10-е число кожного місяця (розділ ІІІ Кредитного договору), тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого договором поруки строку для пред`явлення вимог до поручителя.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж 3 роки після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

З урахуванням зазначеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача ОСОБА_2 , як поручителя, заборгованості зі сплати простроченого боргу, за яким виникнув обов`язок до сплати починаючи з 01.11.2015 року, суми простроченого боргу - 93116,76 грн. Саме така сума заборгованості підлягає стягненню у порядку солідарного стягнення з боржника та поручителя.

Заборгованість зі сплати простроченої суми кредиту в розмірі 46331,63 грн, строк сплати якої настав до 11.10.2015 року та заборгованість за відсотками в розмірі 30697,98 грн, строк сплати якої настав до 10.05.2015 року стягненню з ОСОБА_2 не підлягає, при цьому судом першої інстанції вірно зазначено, що правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу трирічного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині колегія суддів оцінює як суб`єктивну думку скаржника та такою, що спростовується мотивувальною частиною рішення, яка повністю відповідає вимогам ч.4 ст.265 ЦПК України.

Крім того, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував, що відповідно до положень кредитного договору закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов`язань, що лишились невиконаними з будь-яких причин.

Відповідно до рішення суду першої інстанції з відповідача ОСОБА_1 рішенням суду стягнута вся сума заборгованості, яка утворилась станом на 14.09.2018 року, відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, що скаржником не оскаржується та не є предметом апеляційного розгляду.

Щодо часткового стягнення кредитної заборгованості з відповідача ОСОБА_2 , як поручителя, то в цій частині рішення суду ухвалено у повній відповідності до домовленості сторін договору поруки, вимог Закону та судової практики, у т.ч. й із застосуванням відповідних норм права та висновків Великої Палати Верховного Суду.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ПАТ АБ «Укргазбанк» оскільки скаржником, за доводами апеляційної скарги, не доведена наявність підстав для висновку щодо порушення судом першої інстанції в оскаржуваній частині норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої в оскаржуваній частині ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для скасування рішення за доводами, викладеними у апеляційній скарзі, відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» залишити без задоволення.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 07 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 11 листопада 2019 року.

Головуючий

Судді: