Справа № 482/1283/15-ц Суддя першої інстанції Баранкевич В.О.
Провадження 22-ц/812/1836/19 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 листопада 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Прокопчук Л.М., Самчишиної Н.В.,

із секретарем Андрієнко Л.Д.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Банк) на ухвалу Новоодеського районного суду Миколаївської області від 09 вересня 2019 року, постановлену під головуванням судді Баранкевич В.О., в залі судового засідання в м. Нова Одеса, про закриття провадження у цивільній справі за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

21 липня 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»), яке в подальшому змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 17 травня 2011 року в сумі 51 277 грн. 20 коп.

02 листопада 2015 року заочним рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області вказаний позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором в сумі 51 277 грн. 8 коп. та судовий збір у розмірі 512 грн. 77 коп.

28 вересня 2017 року представником відповідача ОСОБА_2 подано заяву про перегляд зазначеного заочного рішення та ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 03 листопада 2017 року заочне рішення у даній справі скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку.

Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 09 вересня 2019 року провадження у цивільній справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що кредитний договір, а саме заява про відкриття поточного рахунку в банківській установі від 17 травня 2011 року була підписана ОСОБА_1 як фізичною особою підприємцем та з огляду на приписи ч. 1 ст. 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, є господарським зобов`язанням.

Отже, районний суд дійшов висновку, що суб`єктивний склад учасників та зміст правовідносин сторін, як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинилися, підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм процесуального права, просило скасувати ухвалу та передати справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду по суті.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що фізична особа, яка мала статус суб`єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратила його, до 15 грудня 2017 року не могла бути стороною у господарському процесі, якщо для цього не було визначених ГПК України підстав. З часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи, спори за її участю, зокрема пов`язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалися нею раніше, слід було розглядати за правилами цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було відкрито у господарському суді до настання таких обставин.

Дана позиція висловлена в постанові Великої Палати ВС у справі № 338/180/17 від 05 червня 2018 року.

Посилання суду першої інстанції на постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року по справі № 910/8729/18 є помилковим, адже у тексті постанови чітко зазначено, що «з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктивного складу сторін. Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Отже, спори за участю фізичної особи, яка припинила підприємницьку діяльність та провадження за якими порушено до 15 грудня 2017 року розглядаються за правилами цивільного судочинства.

Правом надати відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористався.

Сторони в судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, однак про причини неявки суд не повідомили, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції на підставі ч. 2 ст. 372 ЦПК України допустив розгляд справи без участі сторін.

Дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи про оскарження судового рішення суду першої інстанції, перевіривши матеріали справи й заслухавши суддю-доповідача про обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 9 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України N 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 3 Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України № 2147-УШ від 3 жовтня 2017 року, що набув чинності 15 грудня 2017 року, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 травня 2011 року фізична особа підприємець ОСОБА_1 приєднався до «Умов та правил надання банківських послуг», які діяли на той час, а саме умов зразку 2011 року затверджених наказом № СП-2011-85 від 28 січня 2011 року, Тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті банківської установи: https://privatbank.ua, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування і взяв на себе зобов`язання виконувати умови цього договору.

18 листопада 2014 року діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 була припинена, про що було зроблено відповідний запис в державному реєстрі.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 умов вказаного кредитного договору, станом на 18 червня 2015 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 51 277 грн. 20 коп., яку Банк просив стягнути з відповідача в повному обсязі, звернувшись до суду з позовом в загальному порядку 21 липня 2015 року.

02 листопада 2015 року заочним рішенням Новоодеського районного суду вказаний позов задоволено повністю.

За заявою представника відповідача Кобзаренка ОСОБА_3 .Ю. від 28 вересня 2017 року про перегляд зазначеного заочного рішення ухвалою Новоодеського районного суду від 03 листопада 2017 року заочне рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 02 листопада 2015 року у даній справі скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку.

09 вересня 2019 року провадження у цивільній справі закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Банк при зверненні до суду з позовною заявою виходив з того, що громадянин, який мав статус суб`єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову (21 липня 2015 року) втратив такий статус, не може бути стороною в судовому процесі у господарському суді. На момент подання позову відповідач припинив підприємницьку діяльність (18 листопада 2014 року), а тому Банк звернувся за правилами цивільного судочинства.

Суд першої інстанції закриваючи провадження у справі дійшов протилежного висновку та зазначав, що між сторонами виникли господарськи правовідносини, а тому незважаючи на суб`єктивний склад сторін, розгляд цієї справи відноситься до юрисдикції господарського суду. При цьому в судовому рішенні суд послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вважає неправильним трактування судом правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року з огляду на таке.

У даній справі встановлено, що спір виник між позивачем ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», який є кредитором, та відповідачем ОСОБА_1 , який є позичальником кредитних коштів за кредитним договором від 17 травня 2011 року, з приводу невиконання боржником своїх зобов`язань за договором кредиту щодо своєчасної сплати заборгованості за укладеним договором. На час укладення кредитного договору ОСОБА_1 був фізичною особою-підприємцем, але 18 листопада 2014 року був позбавлений такого статусу шляхом внесення до відповідного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України (в редакції 2004 року на час подання позову) кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ч. 1 ст. 15 ЦПК України (в редакції 2004 року ) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. ст. 41, 12 ГПК України (далі - ГПК України) (в редакції на час подання позову до суду) господарські суди вирішують господарські спори у порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам ст. 1 ГПК України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ГПК України (в редакції на час подання позову до суду) право звертатися до господарського суду мають підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності.

Згідно зі ст. 21 ГПК України (в редакції на час подання позову до суду) сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у ст. 1 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 30 ЦПК України (в редакції на час подання позову до суду) сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 80 ГПК України ( у редакції чинній на час подання позову до суду), господарський суд припиняв провадження у справі, якщо припинено діяльність суб`єкта господарювання, який був однією зі сторін у справі.

З дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена ст. 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до положень частини другої цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями ст. 20 цього Кодексу.

Наведене свідчить про те, що фізична особа, яка мала статус суб`єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратила його, до 15 грудня 2017 року не могла бути стороною у господарському процесі, якщо для цього не було визначених ГПК України підстав. З часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи спори за її участю, зокрема пов`язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася нею раніше, слід розглядати за правилами цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було відкрите у господарському суді до настання таких обставин. У разі припинення провадження у господарській справі на підставі п. 6 ч. ст. 80 ГПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, спори за участю фізичної особи, яка припинила підприємницьку діяльність, мали розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Вказані висновки були зроблені Великою Палатою Верховного Суду 5 червня 2018 року при розгляді справи № 338/180/17 та узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 14 березня 2018 року у справі № 593/793/14-ц та постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18, на яку посилався суд першої інстанції.

За такого, ураховуючи суть спірних правовідносин та суб`єктний склад сторін у справі, колегія суддів дійшла висновку, що цей позов повинен розглядатися за правилами цивільного судочинства, а тому висновки суду першої інстанції про закриття провадження у справі за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з підстав неможливості його розгляду в порядку цивільного судочинства не відповідає вимогам процесуального закону та правовим позиціям Верховного Суду.

Крім того, колегія суддів вважає за доцільне звернути увагу суду першої інстанції на невиправдане порушення розумних строків розгляду справи, по якій відповідно до матеріалів справи з січня 2018 року по 09 вересня 2019 року судових засідань не проводилось.

З огляду на вищенаведені мотиви ухвала суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Розгляд справи не закінчено, тому питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Ухвалу Новоодеського районного суду Миколаївської області від 09 вересня 2019 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Л.М. Прокопчук

Н.В. Самчишина

Повний текст постанови складено 14 листопада 2019 року.