Ухвала

14 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 210/2222/14-ц

провадження № 61-11258ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року у справі за позовом Житлово-будівельного кооперативу «Восток-24» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року з пропуском строку на касаційне оскарження судового рішення, оскільки згідно з поштовим штемпелем на конверті касаційна скарга відправлена до Верховного Суду 12 червня 2019 року.

Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

від 20 червня 2019 року визнано наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними, а касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків. Запропоновано навести інші підстави для поновлення строку та надати належні докази на підтвердження поважності причин пропуску строку. Крім того, заявнику запропоновано сплатити судовий збір за подання касаційної скарги та надати документ, що підтверджує сплату судового збору. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

від 20 серпня 2019 року ОСОБА_1 продовжено строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі Касаційного цивільного судуу складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року, оскільки конверт разом з копією ухвали Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року про залишення касаційної скарги без руху, що був направлений ОСОБА_1 за адресою, вказаною нею у касаційній скарзі, повернувся до суду касаційної інстанції без вручення адресату з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».

Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

від 09 жовтня 2019 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено та заявнику продовжено строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року.

У наданий суддею Касаційного цивільного суду у складі Верховного Судустрок ОСОБА_1 направила матеріали на усунення недоліків, зазначених в ухвалі Касаційного цивільного судуу складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року, а саме доповнення до касаційної скарги згідно ухвали Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року.

Доповнення до касаційної скарги ОСОБА_1 зводяться до того, що вона підлягає звільненню він сплати судового збору за подання касаційної скарги на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 8 Закону України «Про судовий збір» та статті 136 ЦПК України. Крім того зазначає, що конверт з Дніпровського апеляційного суду із зазначенням трек-номеру поштового відправлення у неї відсутній та додає оригінал відповіді з Дніпровської дирекції Акціонерного товариства «Укрпошта» від 20 вересня 2019 року, з якої неможливо встановити дати отримання ОСОБА_1 копії оскаржуваної постанови Дніпровського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року.

Однак такі доводи ОСОБА_1 щодо поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження неможливо визнати поважними, оскільки зазначені причини пропуску строку є по суті аналогічними, які заявник зазначала у касаційній скарзі і які вже були визнані неповажними. Заявником не надано доказів, які підтверджують дату отримання копії постанови Дніпровського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року.

У статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зі спливом значного проміжку часу, є порушенням принципу юридичної визначеності та «права на суд», гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункти 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року).

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини також у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 8 листопада 2005 року.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана після спливу строку на касаційне оскарження, а наведені нею підстави для поновлення пропущеного строку визнані неповажними та заявником не наведено інші підстави для поновлення строку, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись пунктом 4 частиною другою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року у справі за позовом Житлово-будівельного кооперативу «Восток-24» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Р. А. Лідовець