Справа № 303/5901/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 липня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Кондора Р.Ю., Фазикош Г.В.

за участі секретаря - Юрочко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 15 листопада 2018 року (головуючий суддя Монич В.О.) у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

26 вересня 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - Банк) звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 10 серпня 2011 року відповідач звернувся до нього з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від цієї ж дати. Ця заява, за твердженням позивача, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», викладеними на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним і відповідачем Договір про надання банківських послуг (далі - Договір). Відповідно до умов ст.ст. 207, 634, 638, 639 та 642 ЦК України, Банк вважає, що підписанням вказаної заяви доводиться укладення між сторонами договору в письмовій формі та ознайомлення відповідача з його умовами. На підставі такої заяви ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 300,00 (триста) гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач зазначив, що відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості, а тому з посиланням на умови Договору та статті 509, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 617, 629, 1050, 1054 ЦК України, просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість станом на 21.08.2018 в сумі 28790,55 грн., та судові витрати. В підтвердження обставин, на які позивач посилався, як на підставу для задоволення позову, позивачем додано до позовної заяви письмові докази: розрахунок заборгованості, копія анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, витяг з «Тарифів Банку» та витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг».

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 15 листопада 2018 року Позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за договором кредиту № Б/Н від 10 серпня 2011 року в розмірі - 28790,55 грн., що складається із : 10468,03 грн. - тіло кредиту; 5716,04 грн. - нараховані відсотки за користуванням кредитом; 10759,31 грн. - нарахована пеня; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1347,17 грн. - штраф (процентна складова). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" 1762 грн. сплаченого судового збору.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 15 лютого 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду від 15.11.2018 залишено без задоволення.

На зазначене рішення подав апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , в якій посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову Банку.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що розрахунок боргу по кредиту неправильний, зокрема, тому що кредит було отримано у розмірі 300 грн., а відповідно до розрахунку, тіло кредиту складає 10 468,03 грн.; також вказує на те, що штраф не може бути нараховано в твердій сумі, а формування штрафу від суми заборгованості є подвійною відповідальністю за одне і те саме порушення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Банку просила рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції вважав, що відповідач отримав у Банку кредит в сумі 300 грн., однак внаслідок неналежного виконання своїх зобов`язань у нього виникла визначена Банком заборгованість, що стверджується розрахунком заборгованості, Анкетою-заявою, умовами та правилами надання банківських послуг.

Проте такі висновки суду не відповідають обставинам справи, а рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Встановлено, що 10 серпня 2011 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг у ПриватБанку (а.с.9). У заяві зазначено, що клієнт згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між ним та банком Договір про надання банківських послуг. В заяві зазначено, що ОСОБА_1 ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг а також Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Також в заяві міститься прохання відповідача надати послугу - Ощадкнижка (депозит).

Отже, вказаною заявою доводиться факт звернення відповідача до Банку за отриманням банківських послуг.

Також до позовної заяви додані Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», в якому містяться тарифи щодо чотирьох продуктів - «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT» та «Універсальна GOLD» (а.с.10); додано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 11-25).

Згідно з наданим Банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 станом на 21.08.2018 становила 28790,55 грн., що складається із: 10468,03 грн. - тіло кредиту; 5716,04 грн. - нараховані відсотки за користуванням кредитом; 10759,31 грн. - нарахована пеня; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1347,17 грн. - штраф (процентна складова). (а.с.5-8).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статей 633, 634 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати, зокрема, надання послуг кожному, хто до неї звернеться (зокрема, банківське обслуговування); умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги; договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За замістом статей 526, 1048, 1054, 1055 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним; за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України), відповідно до якої позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики;

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Колегія констатує, що в Анкеті-заяві, підписаній відповідачем 10.08.2011, міститься відмітка з проханням надати послугу - Ощадкнижка (депозит) (а.с.9,зворот). А у графі «зазначте бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна» /GOLD» нічого не зазначено. Отже, Анкета-заява не містить відомостей, які б вказували на: прохання відповідача отримати саме кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку; домовленість сторін про розмір кредитного ліміту, розмір відсотків за користування кредитом та порядок розрахунків щомісячного платежу; підтвердження видачі позивачем та одержання відповідачем певної кредитної картки. Крім того, колегія також констатує, що з довідки, доданої представником позивача до відзиву на апеляційну скаргу, вбачається, що датою відкриття карткового рахунку по заяві від 10.08.2011 - є 21 березня 2012 року (а.с.121). Доказів того, що відповідачем було отримано таку картку матеріали справи не містять. В апеляційній скарзі також зазначається, що у 2016 році відповідач звернувся в Банк із заявою про перевипуск картки - надання картки з новим строком дії - і така картка була надана, що підтверджується наявністю фото Клієнта з карткою. Проте доказів на підтвердження такого доводу представником позивача також не надано.

До позовної заяви не додано Пам`ятку клієнта, підписану відповідачем, про яку зазначено у Анкеті-заяві як про складову договору про надання банківських послуг. Як ствердила представник позивача в судовому засідання апеляційного суду, підписаних відповідачем Тарифів у Банку також немає.

Приєднані по позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» також відповідачем не підписані та містять інформацію щодо чотирьох кредитних карт «Універсальна», по кожній з яких встановлено різні базові ставки та пеня. Представник Банку в судовому засіданні апеляційного суду стверджувала, що відповідачем було отримано картку «Універсальна», проте не уточнила, яку саме із чотирьох карток, зазначених у Витягу з Тарифів, отримав відповідач.

Щодо кредитного ліміту - було надано довідку, згідно якої кредитний ліміт змінювався - з 300 грн. у березні 2012 року, 19.02.2017 встановлено кредитний ліміт 3000 грн., та того ж 19.02.2017 - 500 грн. (а.с.140). Також представник Банку вказала, що відповідач скористався послугою «Оплата частинами», придбавав товари у магазині «ЖУК», своєчасно відповідні платежі не вносив, а тому заборгованість за тілом кредиту становить 10468,03 грн.

Проте жодного обґрунтування збільшення тіла кредиту у позовній заяві позивачем не наведено. Не міститься таких доводів і у відзиві на апеляційну скаргу.

Разом з позовною заявою було подано клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними і справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (а.с.33).

В ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦПК України, судом було вирішено питання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін (а.с.39).

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, Банк вважав, що ним було надано достатньо доказів на підтвердження своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

До відзиву на апеляційну скаргу були долучені нові докази (довідку про строк дії карток, довідку про зміну умов кредитування та виписку з особового карткового рахунку), проте доказів, які б свідчили про те, що вказані картки були тримані саме відповідачем (з врахуванням того, що у Заяві-Анкеті міститься відмітка «Ощадкнижка (депозит)», а картковий рахунок по заяві від 10.08.2011 було відкрито 21.03.2012), а також доказів про обізнаність відповідача з тарифним планом - не надано. За твердженням представника позивача, підписаних відповідачем Тарифів у Банку немає.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи справу № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) у Постанові від 03 липня 2019 року зазначила, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Так вбачається з Архіву Умов та правил надання банківських послуг, який розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/, на час підписання відповідчем заяви від 10.08.2011 діяла інша редакція Умов та правил надання банківських послуг ніж та, яка додана до позовної заяви.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, за вітсутності у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, та за відсутності Пам"ятки клієнта - надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Умови та правила банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між Банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17) зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту і Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Зважаючи на встановлені обставини, надана позивачем Анкета-заява сама по собі не є належним і достатнім доказом укладення кредитного договору. Такий договір не містить жодних істотних умов, необхідних для договорів кредиту, та жодних умов, за якими сторони досягли згоди - суми кредиту (кредитного ліміту), строків повернення кредиту, відсоткової ставки та форми сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

У Анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яку 10.08.2011 підписав ОСОБА_1 , зазначено що договір про надання банківських послуг складається з цієї заяви, разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, проте такі Банком суду не надані. В той же час, у цій заяві зазначено, що клієнт просить надати послугу - Ощадкнижка (депозит), а за інформацією позивача, картка були видана ОСОБА_1 лише у березні 2012 року.

Таким чином, позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження укладення кредитного договору з відповідачем.

В той же час, за доведеності факту користування коштами позивача, Банк не позбавлений права звертатись до суду з позовом в порядку ст. 1212 ЦК України - за поверненням майна, набутого без достатньої правової підстави.

Зважаючи на встановлені обставини колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції, через невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, слід скасувати з підстав, передбачених п.п.3,4 ст. 376 ЦПК України, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Банку - відмовити.

Керуючись ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п.3,4 ст. 376, ст. ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 15 листопада 2018 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 серпня 2019 року.

Головуюча:

Судді: