Справа № 461/854/18 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/682/19 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2019 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю:представника позивача Львівської міської ради

Шевченко М.І., відповідача ОСОБА_1 В. ОСОБА_2 .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Львівської міської ради на рішення Галицького районного суду м.Львова від 09 січня 2019 року у справі за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_3 , реєстратора державного підприємства «Західний експертно-технічний центр Держпраці» Пелип Ірини Богданівни, треті особи: управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, акціонерний комерційний банк «Правекс-Банк», про витребування майна з чужого незаконного володіння та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Львівської міської ради, треті особи: управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, акціонерний комерційний банк «Правекс-Банк», про визнання недійсним рішення про державну реєстрацію права комунальної власності на майно,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2018 року Львівська міська рада звернулась до суду з позовом, в якому просила: витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 50 кв.м., на АДРЕСА_1 та зобов`язати повернути вказане нерухоме майно за актом приймання-передачі територіальній громаді м.Львова в особі Львівської міської ради; скасувати рішення державного реєстратора державного підприємства «Західний експертно-технічний центр Держпраці» Пелип І.Б. про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 В ОСОБА_4 Б ОСОБА_4 на об`єкт нерухомого майна по АДРЕСА_2 , реєстраційний номер: 101.

Свої вимоги Львівська міська рада обґрунтовувала тим, що вона є власником нежитлового приміщення підвалу під інд.VІІ, загальною площею 50 кв.м., по АДРЕСА_1 , державна реєстрація права комунальної власності на яке в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведена 13.09.2017 року.

Львівська міська рада вважає, що державна реєстрація права власності на це нежитлове приміщення за відповідачем ОСОБА_5 В ОСОБА_6 , яка була проведена 05.10.2017 року державним реєстратором Пелип І.Б., є незаконною, оскільки підставою для такої реєстрації вказано договір купівлі-продажу №5478 від 03.09.2007 року та довідку Львівського комунального підприємства (далі-ЛКП) «Айсберг» від 22.05.1995 року за №107, однак, відповідно до умов цього договору купівлі-продажу ОСОБА_3 набув у власність квартиру АДРЕСА_3 , площею 26,2 кв. АДРЕСА_4 ., до якої належала лише комора в підвалі площею 4,0 кв.м., а довідка ЛКП не може бути правовстановлюючим документом для реєстрації права власності на спірне нерухоме майно, оскільки рішення про передачу вказаного нежитлового приміщення у власність відповідача Львівською міською радою не приймалось.

Зазначає, що підтвердженням того, що спірне нежитлове приміщення підвалу завжди знаходилось у комунальній власності Львівської міської ради є й те, що воно було предметом договору оренди №Г-4284-6 від 26.04.2006 року, укладеного між управлінням комунального майна Львівської міської ради та товариством з обмеженою відповідальністю (далі-ТОВ) «Мімоза», засновником та директором якого був відповідач ОСОБА_7 В ОСОБА_8 .

Позивач звертає увагу, що первинна реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_3 за відповідачем ОСОБА_5 В.Б. на підставі вказаного договору купівлі-продажу №5478 від 03.09.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Новосад О.П., була проведена Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» ще 19.12.2007 року і жодної згадки про підвал площею 50,0 кв.м. на той час не було.

Позивач зазначає, що оскільки державна реєстрація права власності відповідача ОСОБА_3 проведена на належне на праві комунальної власності Львівській міській раді майно, то це майно підлягає витребуванню з незаконного володіння відповідача та поверненню у власність міської ради, оскільки таке вибуло з комунальної власності неправомірно і поза волею власника майна.

У грудні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до Львівської міської ради (а.с.126, 146 т.1), в якому просив визнати недійсним рішення управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), номер запису про право власності: 22400802 від 13.09.2017 року, щодо реєстрації права комунальної власності за Львівською міською радою на нежитлове приміщення підвалу під інд. VII, загальною площею 50,0 кв.м, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 10) за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що реєстрація права комунальної власності на спірне нежитлове приміщення підвалу за Львівською міською радою є незаконною, оскільки порушує права всіх інших співвласників багатоквартирного будинку, в якому знаходиться його (позивача) квартира, на користування цим приміщенням. Також зазначає, що спірне підвальне приміщення не може бути самостійним об`єктом права комунальної власності, оскільки відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», допоміжні приміщення, до яких відносяться й підвали, є об`єктами права спільної сумісної власності всіх співвласників багатоквартирного будинку.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 09 січня 2019 року у задоволенні первісного позову Львівської міської ради відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним рішення управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, номер запису про право власності: 22400802 від 13.09.2017 року, відносно реєстрації права комунальної власності за Львівською міською радою на нежитлове приміщення підвалу під інд. VII, загальною площею 50,0 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 10) за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з Львівської міської ради на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Скасовано арешт, накладений на об`єкт нерухомого майна на АДРЕСА_2 (реєстраційний номер майна: 101).

Рішення суду оскаржила Львівська міська рада, просить його скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Апелянт вважає помилковими висновки суду про те, що спірне нежитлове приміщення є допоміжним, оскільки судом не враховано, що при приватизації квартир в даному будинку це підвальне приміщення не увійшло до жодної з них, в тому числі й до квартири ОСОБА_3 , а тривалий час використовувалось як об`єкт оренди під магазин.

Крім того, звертає увагу, що якщо слідувати позиції суду про те, що спірне приміщення є допоміжним, то воно не може бути й самостійним об`єктом права приватної власності окремо взятої особи, а тому це є ще однією підставою для скасування рішення державного реєстратора Пелип І.Б. про державну реєстрацію права приватної власності на спірне приміщення за ОСОБА_5 В ОСОБА_4 Б.

Апелянт зазначає, що висновком експерта №7103 Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 31.10.2018 року, на який суд послався в оскаржуваному рішенні, не підтверджується та обставина, що спірне приміщення підвалу є допоміжним, оскільки у ньому проходять лише транзитні труби водопостачання та каналізації, які необхідні не для забезпечення обслуговування всього будинку, а для постачання комунальних послуг у саме спірне нежитлове приміщення. Звертає увагу, що такі транзитні труби знаходяться в кожній квартирі багатоквартирного будинку, але це не є підставою вважати квартиру допоміжним приміщенням, а жодних інших доказів на підтвердження належності спірного приміщення до допоміжних, позивачем за зустрічним позовом не надано.

Крім того, апелянт наголошує, що державний реєстратор Пелип І.Б. зареєструвала право власності ОСОБА_3 на спірне нежитлове приміщення підвалу за відсутності правовстановлюючих документів, які б підтверджували набуття права власності на нього.

В судове засідання апеляційного суду інші учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені (а.с.30, 33-34 т.2), клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення представника Львівської міської ради в підтримання апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_3 , перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у статті 317 ЦК України.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розташованого на території України, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав визначені Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 року №553).

Статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на момент прийняття оспорюваних рішень про державну реєстрацію прав на спірне нежитлове приміщення (далі-Закону), передбачено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

У разі зміни ідентифікаційних даних суб`єкта права, визначення часток у праві спільної власності чи їх зміни, зміни суб`єкта управління об`єктами державної власності, відомостей про об`єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача вносяться зміни до записів Державного реєстру прав.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Підстави для державної реєстрації прав визначені статтею 27 цього Закону.

Так, зокрема, цією статтею передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації; свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді ; свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією ; рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Пунктом 44 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна державної або комунальної власності, будівництво якого завершено та право власності на який не зареєстровано до 1 січня 2013 року, за відсутності документа, що посвідчує набуття права державної або комунальної власності на такий об`єкт, подаються: технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; витяг з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо такого об`єкта (у разі державної реєстрації права державної власності); документ, що підтверджує факт перебування об`єкта нерухомого майна у комунальній власності, виданий відповідним органом місцевого самоврядування (у разі державної реєстрації права комунальної власності); документ, що підтверджує факт відсутності перебування об`єкта нерухомого майна у державній власності, виданий Фондом державного майна чи його регіональним відділенням (у разі державної реєстрації права комунальної власності).

Судом встановлено, що предметом спору є нежитлове приміщення підвалу під інд.VІІ, загальною площею 50 кв.м., яке знаходиться по АДРЕСА_1

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.11 т.1), нежитлове приміщення підвалу під інд.VІІ, загальною площею 50 кв.м., що по АДРЕСА_1 , зареєстровано 13.09.2017 року на праві комунальної власності за Львівською міською радою (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) на підставі листа регіонального відділення Фонду державного майна України у Львівській області від 29.06.2017 року та рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №766 від 30.08.2017 року (а.с.199 т.1).

Рішення про державну реєстрацію права комунальної власності на вказане приміщення прийнято державним реєстратором управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Хміляр Х.А. (з відкриттям розділу), індексний номер: 37144726 від 19.09.2017 року.

Іншим державним реєстратором державного підприємства «Західний експертно-технічний центр Держпраці» Пелип І.Б., 05.10.2017 року проведено державну реєстрацію права приватної власності на спірне нежитлове приміщення, як на підвал, площею 50 кв.м., до квартири АДРЕСА_5 , за ОСОБА_5 В ОСОБА_6 (а.с.12 т.1).

Підставою виникнення у ОСОБА_3 права власності на це приміщення вказано договір купівлі-продажу №5478 від 03.09.2007 року та довідку ЛКП «Айсберг» від 22.05.1995 року за №107.

Первинна реєстрація права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 26,2 кв.м, до якої належала лише комора у підвалі, площею 4,00 кв.м, була проведена Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 19.12.2007 року також на підставі договору купівлі-продажу №5478 від 03.09.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П. та зареєстрованого в реєстрі №5478 (а.с.14, 211 т.1).

Відповідно до цього договору купівлі-продажу квартири (а.с.210 т.1), укладеного між ОСОБА_9 (продавцем) та ОСОБА_3 (покупцем), предметом купівлі-продажу зазначено квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 26,2 кв.м, до якої належить комора в підвалі, площею 4,00 кв.м.

Відтак, новим документом для проведення 05.10.2017 року державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на спірне нежитлове приміщення підвалу, площею 50,0 кв.м., стала довідка ЛКП «Айсберг» від 22.05.1995 року за №107.

У цій довідці ЛКП «Айсберг» №107 від 22.05.1995 року (а.с.214 т.1) зазначено, що мешканці квартири АДРЕСА_5 використовують підвальне приміщення під індексом VII, загальною площею 50,00 кв.м, під господарські потреби.

Однак, спірне нежитлове підвальне приміщення не увійшло до складу квартири при її приватизації гр. ОСОБА_9 первинним власником вказаної квартири, якому квартира належала на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого виконавчим комітетом Львівської міської ради народних депутатів 30.05.1997 року №Г-16625, згідно з розпорядженням №357 від 30.05.1997 року (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2985661), а тому довідка ЛКП «Айсберг» №107 від 22.05.1995 року не може мати жодного правового значення для визначення правового статусу спірного нежитлового приміщення після приватизації квартири та її відчуження відповідачу ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу квартири від 03.09.2007 року.

Окрім того, встановлено, що 26.04.2006 року між управлінням комунального майна Львівської міської ради (орендодавцем) та ТОВ «Мімоза», в особі голови товариства Липинського В.Б. (орендарем), було укладено договір оренди №Г-4284-6 спірного нежитлового приміщення, загальною площею 50 кв.м, під інд. VII, яке знаходилось на балансі в ЛМКП «Айсберг», для використання його під магазин кулінарних виробів (а.с.18-19 т.1).

Згідно з п.4.3 договору оренди, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом 1 місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Пунктом 3.4 цього договору передбачено, що передача об`єкта в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно.

Відповідно до паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 , як на об`єкт культурної спадщини, в якому, крім квартир на 1-4 поверхах, також зазначено магазин (кафе), будинок належав до комунальної власності територіальної громади міста (а.с.245-248 т.1).

Отже, безспірно встановлено, що первинно будинок належав до комунальної власності територіальної громади міста Львова, а мешканці будинку набули права власності на квартири в ньому внаслідок їх приватизації.

Доказів про те, що спірне нежитлове приміщення увійшло до складу квартири АДРЕСА_6 4 внаслідок її приватизації у травні 1997 році первинним власником гр. ОСОБА_9 , немає, а навпаки, у всіх правовстановлюючих документах на цю квартиру, а саме: свідоцтві про право власності на квартиру від 30.05.1997 року, договорі купівлі-продажу квартири від 03.09.2007 року та виданих на їх підставах документах про державну реєстрацію права власності на квартиру, зазначено, що до квартири належить лише комора в підвалі площею 4,0 кв.м.

Таким чином, довідка ЛКП «Айсберг» №107 від 22.05.1995 року про те, що мешканці квартири АДРЕСА_5 використовують підвальне приміщення під індексом VII, загальною площею 50,00 кв.м, під господарські потреби, не має жодного правового значення, оскільки така довідка не була врахована під час приватизації квартири, а окремо, без рішення органу місцевого самоврядування про передачу нежитлового приміщення у приватну власність громадян, ця довідка сама по собі не може бути правовстановлюючим документом ні для реєстрації права власності на вказане нежитлове приміщення, як на об`єкт нерухомого майна, ні для внесення змін до первинної реєстрації права власності відповідача ОСОБА_3 на квартиру.

Отже, з урахуванням того, що відповідач ОСОБА_3 набув у власність квартиру АДРЕСА_5 без спірного нежитлового приміщення, а це приміщення використовувалось ним, як керівником ТОВ «Мімоза», під магазин на підставі укладеного з управлінням комунального майна Львівської міської ради договору оренди від 26.04.2006 року, тому орендоване ним приміщення не могло перейти у його приватну власність, оскільки це суперечить умовам договору оренди (п.4.3) та вимогам закону статті 759 ЦК України, якою передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець (орендодавець) передає наймачеві (орендарю) майно в користування за плату на певний строк, а не безоплатно у власність.

Відтак, правових підстав для державної реєстрації за відповідачем ОСОБА_3 права власності на спірне нежитлове приміщення не було, а тому рішення державного реєстратора Пелип І.Б. від 09.10.2017 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 В ОСОБА_6 на це приміщення, як на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер майна: 101) є незаконним і підлягає скасуванню.

Такий висновок апеляційного суду в повній мірі узгоджується з вимогами частини другої статті 328 ЦК України та частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якою передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Наведеними вище письмовими доказами підтверджено, що спірне нежитлове приміщення належало на праві комунальної власності територіальній громаді міста Львова, яке Львівська міська рада зареєструвала відповідно до вказаних вище нормативних актів 13.09.2017 року.

Таким чином, у зв`язку з визнанням незаконною реєстрації права власності за відповідачем ОСОБА_3 на спірне нежитлове приміщення, таке підлягає поверненню у комунальну власність територіальної громади міста Львова.

У зв`язку з цим, відсутні правові підстави для задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 .

При цьому, вимога позивача Львівської міської ради про зобов`язання передати приміщення за актом приймання-передачі є безпідставною, оскільки свою вимогу про повернення приміщення позивач пов`язує із незаконним набуттям цього приміщення у власність відповідача ОСОБА_3 , а не у зв`язку із припиненням дії вказаного вище договору оренди.

Неправильним є також посилання позивача на норму статті 388 ЦК України, як на підставу для витребування спірного майна, оскільки в силу наведених вище обставин справи, відповідач ОСОБА_7 В ОСОБА_6 не може вважатись добросовісним набувачем.

Суд першої інстанції наведених вище норм матеріального права та фактичних обставин справи не врахував, не дав належної правової оцінки доказам, які подані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, застосував матеріальний закон, який не підлягав застосуванню до спірних правовідносин, що призвело до неправильного вирішення спору по суті, а тому оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про часткове задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, понесені позивачем Львівською міською радою судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви (3254 грн.), заяви про забезпечення позову (881 грн.) та апеляційної скарги (6343 грн. 20 коп.), що сумарно становить 10478 грн. 20 коп., підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_3 у користь позивача.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу Львівської міської ради задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 09 січня 2019 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов Львівської міської ради задовольнити частково.

Скасувати рішення державного реєстратора державного підприємства «Західний експертно-технічний центр Держпраці» Пелип Ірини Богданівни від 09.10.2017 року, індексний номер: 37463771, про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 Володимира ОСОБА_10 на об`єкт нерухомого майна по АДРЕСА_2 , реєстраційний номер: 101.

Повернути у власність територіальної громади міста Львова в особі Львівської міської ради (м.Львів, пл.Ринок,1, ) нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 50,0 кв.м., в будинку АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти вимог відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у користь Львівської міської ради (м.Львів, пл.Ринок,1, ) судові витрати в розмірі 10478 гривень 20 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 25 жовтня 2019 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.