РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2019 року

м. Рівне

Справа № 556/1171/18

Провадження № 22-ц/4815/886/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Гордійчук С. О., Хилевича С. В.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Печончика Олександра Володимировича на заочне рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 28 січня 2019 року у складі судді Поровського В.А., ухвалене в смт. Володимирець,

в с т а н о в и в :

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Володимирецького районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 18.05.2012 року в розмірі 14231 грн. 12 коп. В обґрунтування позовних вимог вказувало, що 18.05.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 8200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором у ОСОБА_1 станом на 31.05.2018 року утворилася заборгованість в розмірі 14231 грн. 12 коп., яка складається з наступного: 6443,25 грн. - заборгованості за кредитом; 6234,01 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 400 грн. - заборгованості за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 653,86 грн. - штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 28 січня 2019 року вказаний позов задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборговані кошти в сумі 14231,12 грн. та сплачені позивачем судові витрати в сумі 1762 грн., разом - 15993 грн. 12 коп.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, представник ОСОБА_1 - адвокат Печончик О.В. оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що його довірителька подавала до суду ряд клопотань про перенесення розгляду справи на іншу дату, в зв`язку із її станом здоров`я та у зв`язку з відсутністю у неї представника. Суд, розглянувши справу без участі відповідача, порушив її конституційне право на правову допомогу та на участь в судовому засіданні. Позивач вказує, що відповідачу було надано кредитний ліміт в сумі 8200 грн. проте, в заяві-анкеті відсутня будь-яка сума кредитного ліміту за платіжною карткою. Тобто, ОСОБА_1 , не зазначивши суму кредитного ліміту не виявила бажання отримати будь-які кошти в банку. З копії анкети-заяви та наданого розрахунку заборгованості наданих позивачем, не вбачається номер кредитної картки та термін її дії. Крім того, в наданій позивачем виписці вказано деталі операцій по декількох картках. Позивач не надавав доказів, що ці картки належать саме ОСОБА_1 . Вважає, що позивач пропустив строк позовної давності звернення до суду з позовом, навмисно не зазначивши дату отримання кредиту на який банк нарахував заборгованість, дату несплати щомісячного чергового платежу, дату виникнення заборгованості по кредитному ліміту, дату закінчення терміну дії картки по якій нараховано заборгованість, дату (строк) повернення кредиту в повному обсязі, що свідчить про приховування позивачем спливу строку позовної давності, про застосування якого просить у скарзі. Із цих підстав просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог, стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати, які має понести ОСОБА_1 згідно додаткового договору від 26.04.2019 року щодо захисту її прав та інтересів, а також сплачений судовий збір.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною, тому просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного між сторонами договору № б/н від 18.05.2012р. ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 8200 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами Банку складають між нею та Банком Кредитний договір, підтверджується підписом у заяві.

При укладенні Кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, за якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит на сплатити відсотки.

ПАТ «КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу невиконання відповідачкою своїх зобов`язань за договором та, як наслідок, утворення заборгованості.

Звертаючись до суду з позовом,Банк визначив її розмір станом на 31 травня 2018 року у сумі 14 231,12 грн., куди включив:

6 443,25 грн. - тіло кредиту;

6 234,01 грн. - відсотки за користування кредитом;

400 грн. - пеня та комісія за прострочення зобов`язання;

а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг:

500,00 грн. - штраф (фіксована частина);

653,86 грн. - штраф (процентна складова).

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Доказів повернення коштів, які отримала відповідачка за договором кредиту із ПАТ «КБ «ПриватБанк» та виконання належним чином взятого на себе зобов`язання суду не надано.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у випадку порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. При цьому, ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Виходячи з того, що відповідачем не надано достовірних та належних доказів виконання свого зобов`язання перед Банком, не спростовано наданого Банком розрахунку заборгованості, а наявна у матеріалах справи Виписка по банківських операціях безспірно свідчить про використання позичальником кредиту та часткове його погашення, апеляційний суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог та їх доведеність в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту, відсотках за користування кредитом, та штрафів.

Разом з тим, апеляційний суд не може погодитися із висновком місцевого суду про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором з огляду на пропуск Банком строку позовної давності.

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України, переребіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи, що метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, необхідно дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом ( не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання і тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо втратили свою достовірність і повноту зі плином часу (пункт 51 рішення від 21 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Оскільки кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного з цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо від залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Банк звернувся до суду з даним позовом 08 серпня 2018 року (а.с. 4).

Як вбачається із наданої Банком виписки по карті ОСОБА_1 за кредитним договором за період з 01.02.2012р. по 12.10.2018р., останній платіж в сумі 450,00 гривень вчинений 18.11.2014 року (т. 2, а.с. 29 зв).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-2891цс16 від 08.11.2017, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.

Оскільки відповідачкою ОСОБА_1 після поповнення картки готівкою в сумі 450,00 гривень 18.11.2014 року інших погашень не вчинялося, відсутні підстави вважати, що з її боку після цієї дати мали місце дії, які свідчили б про визнання боргу.

У зв`язку з наведеним, апеляційний суд приходить до переконання, що строк позовної давності за вимогами Банку про стягнення боргу з ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 18.05.2012р. закінчився 18.11.2017 року, а відтак Банк звернувся до суду з пропуском строку позовної давності.

Звертаючись із заявою про перегляд заочного рішення, відповідачка ОСОБА_1 заявила клопотання про застосування строків позовної давності (т. 2 а.с. 2-4).

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У зв`язку з наведеним, апеляційний суд приходить до переконання, що місцевим судом було неповно встановлено обставини справи, та неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють позовну давність, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нової постанови про відмову в позові.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, до стягнення з позивача на користь відповідача підлягають до стягнення понесені ними судові витрати, які складаються із судового збору, сплаченого за подачу апеляційної скарги на рішення суду в сумі 1 152,60 грн. (т. 2 а.с. 58).

Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Печончика Олександра Володимировича задовольнити.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 28 січня 2019 року скасувати.

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1 152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) гривні 60 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 липня 2019 року.

Головуючий суддя підпис Ковальчук Н. М.

Судді: підпис Гордійчук С. О.

підпис Хилевич С. В.

Копія вірна: суддя

Рівненського апеляційного суду Ковальчук Н. М.