Постанова

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 369/8950/15-ц

провадження № 61-11681св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області, у складі судді Дубас Т. В., від 19 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області, у складі колегії суддів: Коцюрби О. П., Сержанюка А. С., Журби С. О., від 14 грудня 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк», банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги ПАТ «Альфа-Банк» мотивувало тим, що 08 квітня 2014 року між ним та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 500933943. Відповідно до умов вищевказаного договору позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у сумі 25 281, 99 грн на строк з 08 квітня 2014 року по 09 квітня 2019 року. Відповідач зобов`язалася в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит у сумі 25 281, 99 грн, що підтверджується випискою по рахунку відповідача.

У порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 23 червня 2015 року має прострочену заборгованість за кредитом - 23 463, 11 грн, за відсотками -2 142, 40 грн та по комісії - 3 344, 81 грн.

У зв`язку з систематичним порушенням боржником своїх обов`язків зі сплати кредиту відповідно до норм чинного законодавства та умов діючого кредитного договору було нараховано неустойку. Станом на 23 червня 2015 року розмір неустойки становить 2 161, 41 грн (штраф).

Із урахуванням зазначеного, позивач просив позов задовольнити, стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 31 111, 73 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 грудня 2016 року позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 31 111, 73 грн, що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 23 463, 11 грн, заборгованості по відсоткам у розмірі 2 142, 40 грн, заборгованості по комісії 3 344, 81 грн та штрафу 2 161, 41 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у сумі 25 281, 99 грн, що підтверджується випискою по рахунку відповідача. У порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, у результаті чого станом на 23 червня 2015 року має прострочену заборгованість за кредитом - 23 463, 11 грн, за відсотками - 2 142, 40 грн та по комісії - 3 344, 81 грн. У зв`язку з систематичним порушенням боржником обов`язків зі сплати кредиту банком правомірно нараховано неустойку (штраф) - 2 161, 41 грн.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 14 грудня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 грудня 2016 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_1 порушено вимоги кредитного договору, що спричинило виникнення заборгованості, а тому районний суд на законних підставах ухвалив у справі рішення про задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , просить заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 14 грудня 2017 року скасувати і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що районним судом у порушення вимог статей 169, 224 ЦПК України, 2004 року, ухвалено заочне рішення. При підписанні кредитного договору позивач не була належним чином ознайомлена з розділом 2 кредитного договору № від 08 квітня 2014 року, про що свідчить відсутність на примірнику відповідача її підпису. Кредитний договір було укладено з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки сторони в належній формі не досягли згоди щодо його усіх істотних умов. Звертаючись до суду із цим позовом, банк не надав оригіналів документів, на які він посилався в обґрунтування заявлених позовних вимог. Обставини у справі встановлені судами неповно.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 07 травня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 06 листопада 2019 року справу за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відзив на касаційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судами

08 квітня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 500933943.

За умовами вказаного кредитного договору позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у сумі 25 281, 99 грн на строк з 08 квітня 2014 року до 09 квітня 2019 року, а відповідач зобов`язалася в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього - графіком погашення кредиту.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит у сумі 25 281, 99 грн, що підтверджується випискою по рахунку відповідача.

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, в результаті чого у неї станом на 23 червня 2015 року утворилася заборгованість за кредитом у розмірі 23 463, 11 грн, по відсоткам - 2 142, 40 грн та по комісії - 3 344,81 грн.

У зв`язку з порушенням боржником своїх обов`язків зі сплати кредиту відповідно до статті 549 ЦК України та умов кредитного договору ОСОБА_1 було нараховано неустойку у вигляді штрафу. Розмір неустойки (штрафу) станом на 23 червня 2015 року становить 2 161,41 грн (пункт 4 кредитного договору).

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції у повній мірі не відповідають.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення тіла кредиту відсотків та штрафу, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, із урахуванням вказаних норм матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту і сплаті відсотків за його користування у зв`язку із чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню згідно наданого банком розрахунку, який не спростовано відповідачем. Доводи касаційної скарги не містять аргументів щодо неправильного нарахування кредитної заборгованості у розмірі 23 463, 11 грн, відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 2142, 40 грн та штрафу у розмірі 2 161, 41 грн, не свідчать про порушення судами норм матеріального і процесуального права.

Однак із висновками судів попередніх інстанцій в частині стягнення комісії у розмірі 3 344, 81 грн колегія суддів Верховного Суду погодитися не може, виходячи із наступного.

Відповідно до пункту 2.8 кредитного договору від 08 квітня 2014 року за управління кредитом, виконання операцій переказу коштів за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування агентів банку, прийняття готівкових коштів з перерахунком для зарахування на рахунок в касах банку, переказ коштів за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування встановлено комісійну винагороду банку.

Визначаючи розмір заборгованості, суд першої інстанції, з висновком погодився й суд апеляційної інстанції, не звернув належної уваги на положення частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, яка діяла на момент укладення кредитного договору), відповідно до яких до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважаються таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсними.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України

від 10 травня 2007 року № 168 (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Суди не звернули уваги на те, що в кредитному договорі встановлена комісійна винагорода за управління кредитом та проведення операцій з його обслуговування, що не є послугою банку, яку замовляв позичальник. Діяльність банку з управління та обслуговування кредиту випливає з необхідності реалізації умов кредитного договору, здійснюється банком на власну користь, а законодавство містило заборону на встановлення банком додаткового платежу за такі дії, що виключає можливість стягнення на користь банку нарахованої заборгованості за комісією в сумі 3 344, 81 грн.

Згідно зі статтею 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 412 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржені судові рішення підлягають скасуванню в частині стягнення заборгованості за комісією у сумі 3 344, 81 грн, з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог. В іншій частині судові рішення підлягають залишенню без змін.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 14 грудня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк»заборгованості за комісією у сумі 3 344, 81 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вказаної частини позовних вимог.

В іншій частині заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 14 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников
Судді О. М. Осіян
Н. Ю. Сакара
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович