РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2019 року

м. Рівне

Справа № 572/592/19

Провадження № 22-ц/4815/998/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянула в порядку письмового позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Сарненського районного суду Рівненської облсті від 08 травня 2019 року, ухваленого в складі судді Ведяніної Т.О., повний текст рішення виготовлено 13 травня 2019 року, у справі №572/592/19

в с т а н о в и в :

21 лютого 2019 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про збільшення розміру аліментів.

Позов обґрунтовувала тим, що стягнутий рішенням суду розмір аліментів у розмірі 500 грн щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на дитину є недостатнім для забезпечення утримання дитини, оскільки з моменту стягнення аліментів майновий стан відповідача поліпшився, оскільки він зареєструвався як підприємець, отримує дохід від вказаної діяльності, а тому має матеріальну можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі, аніж визначено рішенням суду. Крім того, значно збільшився мінімальний розмір аліментів, що стягуються на утримання дитини. А також дитина має хронічні захворювання та потребує лікування і оздоровлення.

Тому просить змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на утримання дитини, у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 08 травня 2019 року позов ОСОБА_6 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, стягуваних рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 30 вересня 2010 року з ОСОБА_5 (жителя АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_6 (жительки АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , ІПН НОМЕР_4 ), на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши їх у твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн. щомісяця з моменту набрання цим рішенням законної сили і до повноліття дитини, а також 384 грн. 20 коп. понесених судових витрат.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що змінився розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, збільшились витрати на її утримання тому наявні підстави для збільшення розміру аліментів визначених рішенням Сарненського районного суду від 30.09.2010 р .

В поданій апеляційній скарзі на рішення суду, позивач вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Вказує, що судом неповно враховано обставини справи, що відповідач є власником нерухомого майна та те, що він зареєструвався як підприємець і отримує високий дохід від такої діяльності, а тому має змогу сплачувати аліменти по 2000 грн. щомісячно.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без зміни.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення виходячи з наступного.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Убачається, що сторони є батьками неповнолітнього: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 30 вересня 2010 року з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини : ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 500 грн. щомісяця до повноліття дитини.

Відповідно до чч.1, 2, ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89, яка ратифікована постановою Верховної Ради №789-ХІІ від 27.02.91 та набула чинності для України 27.09.91, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина 3 ст.181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями ст.183 СК, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

У ч.1 ст.192 СК встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з п.23 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3 розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст стст.181, 192 СК, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК). Стаття 192 СК тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 №037-VIII ч.2 ст.182 СК викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

За приписами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст.77 ЦПК України).

У встановленому законом порядку, позивач не надала належних та достатніх доказів спроможності відповідача сплачувати аліменти в розмірі 2000 грн. на дитину щомісячно.

Доводи апеляційної скарги проте, що відповідно до довідки про доходи і сплачені податки, дохід відповідача, зокрема, у 2018 році становив 896906,39 грн, апеляційним судом відхиляється, оскільки у вказаній довідці вказано загальний (валовий) дохід, а докази щодо визначення чистого прибутку відповідача в матеріалах справи відсутні.

Покликання позивача, в апеляційній скарзі на те, що у власності відповідача перебуває нерухоме майно, а тому він може сплачувати аліменти у розмірі вказаному у позовній заяві, не заслуговують на увагу, оскільки достатні та належні докази в матеріалах справи відсутні. При цьому наявність нерухомого майна у відповідача не може свідчити про отримання ним реальних доходів від наявного майна.

Твердження заявника про те, що вона несе витрати на лікування та оздоровлення дитини, не є підставою для збільшення розміру аліментів, оскільки такі витрати, в тому числі на лікування, мають характер додаткових витрат, що є підставою для звернення до суду із позовом у порядку статті 185 СК України.

Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 12 вересня 2018 року у справі №459/2181/17.

За таких обставин, аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи обов`язок обох батьків утримувати неповнолітніх дітей, збільшення витрат на їх утримання, те що відповідач є працездатним і може отримувати дохід, наявність на його утриманні іншої малолітньої дитини, апеляційний суд вважає, що стягнення аліментів у зазначеному розмірі є справедливим та достатнім з урахуванням наведеного вище, рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини та фактичного приділення позивачкою більше сил та засобів на виховання та розвиток дитини через проживання останьої з нею.

Покликання в апеляційній скарзі на те, що суд при постановлені рішення дав неправильну оцінку пред`явленим доказам не заслуговують на увагу, оскільки у відповідності з вимогами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленої сили.

Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 368, 369, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення року Сарненського районного суду Рівненської облсті від 08 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 01 серпня 2019 року.

Головуючий:

Судді: