_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/9683/17
Провадження № 2/520/2053/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2019 року Київський районний суд у складі:

головуючого судді - Огренич І.В.

при секретарі Луцюк Р.П.

за участю представника позивачів адвоката Кулешір С.О.,

представника ОК «Житлово-будівельного кооперативу «Морський-1» - адвоката Тертицького В.О.,

представника Одеської міської ради Юраш В.В.

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Одеської міської ради, ОК «Житлово-будівельного кооперативу «Морський-1», треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , Департамент комунальної власності Одеської міської ради, Товариство з обмеженою відповідальністю «Добробут» про визнання незаконним та скасування рішення Одеської міської ради від 14 червня 2017 року №2170-VII, визнання недійсним договору оренди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулись до суду з позовними вимогами, які збільшили у підготовчому судовому засіданні, та просять визнати незаконним та скасувати рішення Одеської міської ради від 14 червня 2017 року №2170-VII «Про припинення договору оренди землі, укладеного між Одеською міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю «Добробут» та надання обслуговуючому кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Морський 1» в оренду земельної ділянки, площею 3,7287 га за адресою: АДРЕСА_1 а, для проектування і будівництва багатофункціонального громадсько-житлово-готельного комплексу «Південний»; визнати недійсним договір оренди землі від 21 листопад 2017 року, що укладений між Одеською міською радою та ОК «ЖБК «Морський 1» предметом якого виступає земельна ділянка кадастровий номер :38:026:0003 загальною площею 3,7287 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , для проектування і будівництва багатофункціонального громадсько-житлово-готельного комплексу «Південний», та який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно номер запису про інше речове право 23491732. При цьому позивачі посилаються на те, що між ними та ТОВ «Інвест-Прогрес» укладені договра інвестування на новозбудоване майно в БГЖГК «Південний» на 16 ст. АДРЕСА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Рішення від 14 червня 2017 року яке було прийнято Одеською міською радою відносно земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 а, було прийнято з грубим порушенням Земельного кодексу України, крім того при прийняті рішення не було враховано тієї обставини, що на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 АДРЕСА_3 , відсутній об`єкт нерухомого майна (будівля, споруда). Отже, право оренди земельної ділянки без розташованого на ній об`єкта нерухомого майна, що перебуває у власності фізичних або юридичних осіб, підлягало виключно на конкурентних засадах (земельних торгах). Оскільки спірна земельна ділянка була передана ОК «Житлово-будівельного кооперативу «Морський-1» (надалі ОК «ЖБК «Морський-1» в оренду без проведення земельних торгів, позивачі з посиланням на ст.ст.84, 118, 123, 124, 141 ЗК України вимушені звернутись до суду з даним позовом.

Представник позивачів - адвокат Кулешір С.О., у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити їх.

Представник Одеської міської ради Юраш В.В., у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав викладених у відзиві на позов.

Представник ОК «ЖБК «Морський-1» - адвокат Тертицький В.О. надав до суду відзив на позовну заяву, у судовому засіданні також просив у задоволенні позову відмовити.

3-ті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , Департамент комунальної власності Одеської міської ради, ТОВ «Добробут» до судового засідання не з`явились, повідомлялись.

Вислухавши учасників процесу, свідків ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, 14 червня 2017 року на підставі п.34 ч.1 ст.26 «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 12, 93, ч. 1 ст. 120, ч. 1 ст. 123, ч. 1 ст. 124, пунктів «а», «е» ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України, ст. 31 Закону України «Про оренду землі», ст.31 Закону України «Про оренду землі», заяви ТОВ «Добробут», заяви ОК «ЖБК «Морський-1» Одеською міською радою прийнято рішення про припинення договору оренди землі, укладеного між Одеською міською радою та ТОВ «Добробут» щодо земельної ділянки (кадастровий номер :38:026:0003) площею 3,7287 га, за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченого 11.11.2004 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. в реєстрі за № 2416 та зареєстрованого в Одеському міському управлінні ОРФ ЦДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 29.12.2004 року за № 23 та надано ОК «ЖБК «Морський-1» в оренду земельну ділянку (кадастровий номер :38:026:0003) площею 3,7287 га, за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачі у позовній заяві зазначають про те, що у Одеської міської ради відсутні підстави припинення договору оренди за ТОВ «Добробут» згідно ст. 141 ЗК України.

Однак, суд не погоджується з вказаними доводами, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 ЗК України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

За статтями 3, 4 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Земельним кодексом України визначено види користування земельними ділянками, а саме: право постійного користування земельною ділянкою та право оренди земельною ділянкою.

Глава 22 «Припинення прав на землю» ЗК України регулює відносини пов`язані з припиненням прав на земельні ділянки.

Згідно ст. 141 Земельного Кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є:

а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою;

б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом;

в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій;

г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам;

ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням;

д) систематична несплата земельного податку або орендної плати;

е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці;

є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Таким чином, Одеська міська рада при прийнятті оскаржуваного рішення, правильно застосувала зазначену норму Закону у правовідносинах, що виникли між ТОВ «Добробут» та ОК «ЖБК «Морський 1», які звернулись до Одеської міської ради з відповідними заявами.

Окрім того, спірна земельна ділянка є комунальною власністю та Одеською міською радою не надавалась у постійне користування, ані ТОВ «Добробут», ані ОК «ЖБК «Морський 1» та іншим особам.

Доводи позивачів, що рішення від 14 червня 2017 року було прийнято Одеською міською радою з грубим порушенням Земельного кодексу України та право оренди на спірну земельну ділянку повинно було набуватись за результатами земельних торгів, судом не приймаються до уваги з наступних підстав.

Згідно із п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад відноситься вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоровя, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі обєкти, визначені відповідно до закону як обєкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Згідно із ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження обєктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати обєкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування обєктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно із ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Отже, аналіз наведених норм Закону встановлює наявність відповідної компетенції сільських, селищних, міських рад приймати рішення у сфері земельних відносин, у тому числі законність дій Одеської міської ради при прийнятті останньою оскаржуваного позивачами рішення.

Окрім того, свідкиОСОБА_36 , ОСОБА_37 , які були допитані у судовому засіданні, пояснили, що при прийнятті Одеською міською радою рішення від 14 червня 2017 року, щодо земельної ділянки яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , порушення норм Регламенту не було, рішення приймалось більшістю голосів.

З матеріалів справи вбачається, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 13.05.2017 року за ОК «ЖБК «Морський 1» зареєстровано право власності на об`єкт незавершеного будівництва багатофункціонального громадсько житлово готельного комплексу «Південний», за адресою: м.Одеса, АДРЕСА_2 118-а, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, готовністю 30,74%, номер запису про право власності: 20382924. Тобто, на час прийняття рішення від 14.06.2017 року № 2170-VII й вирішення питання щодо передачі в оренду земельної ділянки, ОК «ЖБК «Морський 1» було власником нерухомості, що розташоване на цій земельній ділянці.

Згідно із ч. 2 ст. 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці обєкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 ЗК України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

За вимогами ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

Враховуючи вищенаведене суд вважажає, що надання земельної ділянки відбулось без порушення вимог ст.ст. 116, 120, 122, 123, 124, 127, 134, 141 ЗК України, чим спростовуються доводи позивачів у тому числі і обов`язкового проведення земельних торгів.

Позивачі просять визнати Договір оренди землі від 21.11.2017 року недійсним, але в позовних вимогах, поясненнях не зазначали з яких підстав необхідно визнати договір недійсним та якої вимоги не було дотримано під час вчинення цього договору.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

27.12.1997 року у справі № 9-зп Конституційний Суд України розтлумачив ч. 1 ст. 55 Конституції України зазначивши, що дану норму треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

25.11.1997 року у справі № 6-зп Конституційний Суд України щодо офіційного тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України вирішив: «Частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемлюють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді».

Проте, позивачі не зазначили в чому полягає суть порушення права і якого саме права (майнового чи немайнового), позивачами не доведено, і не надано доказів, що оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування стосувалось їх інтересів в момент прийняття, що вони мають право користування або право власності на тій самій земельній ділянці, яке підлягає захисту, оскільки позивачі ніколи не звертались до Одеської міської ради з заявами, про надання їм спірної земельної ділянки у користування, права оренди або права власності, а тому суд вважає, що рішення Одеської міської ради не порушує законних прав, свобод та інтересів позивачів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У відповідності до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

При таких обставинах та враховуючи вищенаведене, суд вважажає позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не доведеними, не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України позовні вимоги позивачів про стягнення судових витрат також не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 12,13, 76-83, 141, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Одеської міської ради, ОК «Житлово-будівельного кооперативу «Морський-1», треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , Департамент комунальної власності Одеської міської ради, Товариство з обмеженою відповідальністю «Добробут» про визнання незаконним та скасування рішення Одеської міської ради від 14 червня 2017 року №2170-VII, визнання недійсним договору оренди залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено та підписано 15 листопада 2019 року.

Суддя Огренич І. В.