Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/1474/19

номер провадження 2/695/900/19

08 листопада 2019 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Середи Л.В.

за участю секретаря Оніщенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на малолітніх дітей,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на малолітніх дітей.

Вимоги позовної заяви мотивовані тим, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилось троє дітей: дві дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Шлюбні відносини між сторонами не склалися, а тому сторони проживають окремо.

Позивач наполягає, що вона проживає разом з дітьми сторін по справі, які перебувають на її повному матеріальному утриманні, відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання своїх дітей від участі у їх утриманні ухиляється. Оскільки сторонам добровільно про розмір аліментів домовитися не вдалося, позивач звернулася до суду із вказаним позовом, яким просила стягувати із відповідача аліменти на утримання їх спільних дітей у розмірі 1/2 частини з усіх доходів відповідача, щомісячно, але не менше 50 відсотків встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вказана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду від 27.05.2019 року.

Ухвалою суду, яка направлена відповідачу в установленому порядку, останньому був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов.

Відповідач відзиву на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, чи клопотанням про розгляд справи за участю сторін до суду не направив, так само як і не надав доказів поважності пропущення строків встановлених вказаною вище ухвалою суду для направлення таких клопотань, хоча достеменно знав про розгляд даної справи, оскільки звертався до суду із заявою про перенесення судового засідання.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується відповідними свідоцтвами про народження (серія НОМЕР_1 від 04.01.2012р., серія НОМЕР_2 від 29.04.2013 р., серія НОМЕР_3 від 24.03.2017 р.).

Згідно із ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України віл 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Як вбачається зі ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

У відповідності до ст., ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку у частці від доходу батьків чи у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Отже, кожній дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, що повинні забезпечувати обоє батьків.

Із норм чинного законодавства вбачається, що саме обоє батьків зобов`язані забезпечувати свою дитину у розмірі необхідному для належного матеріального утримання останньої, який в свою чергу не може бути меншим ніж передбачений законом.

Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Таким чином надання матеріальної допомоги є обов`язком як батька так і матері такої дитини та цей обов`язок не може бути покладений на когось одного із них.

Факт перебування дітей сторін по справі на утриманні позивача стверджується відповідною довідкою голови будинкової ради від 16.04.2019 року за №139.

Отже із вказаного вище вбачається обов`язок відповідача брати участь в утриманні своїх дітей, надавати їм матеріальну допомогу, забезпечувати останніх належним чином. Відповідач не може бути позбавлений таких обов`язків лише із тих підстав, що він має недостатній заробіток чи незначний дохід.

Відповідач має задовільний стан здоров`я, є працездатним, має постійне місце роботи та постійний дохід, а тому може і зобов`язаний надавати допомогу на утримання своїх дітей. Жодних доказів зворотнього відповідач до суду не надав, хоча мав таку можливість.

Згідно з ч.,ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до норм ст.,ст. 77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до норм ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так звертаючись до суду із заявою про перенесення судового засідання відповідач надав постанову державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, та інші доходи боржника від 25.02.2019 року, зі змісту якої вбачається, що з відповідача, який отримує дохід у Філії «Черкаська «Приватна науково-виробнича компанія «Інтербізнес» стягуються відрахування із доходів боржника у розмірі 50% на погашення суми коштів, які були присудженні вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 29.09.2014 року.

Вказана обставина безумовно впливає на розмір доходів відповідача та можливості ним виконання судового рішення, в тому числі сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі.

Суд також зазначає, що позивачем до суду не надано жодного доказу стосовно можливості відповідача належним чином виконувати рішення суду про стягнення аліментів у заявленому нею розмірі.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Так при розгляді вказаної справи суд враховує, що матеріали справи не містять жодних відомостей про доходи відповідача.

Разом із тим відомості про такі не надав і сам відповідач, який також не повідомив суд про розмір його доходу, суму залишку боргу за вказаним вище вироком суду перебування на його утриманні інших утриманців, тощо.

За вказаних обставин, при вирішенні даної справи суд враховує в першу чергу інтереси дітей, які потребують належного матеріального утримання, а неможливість надання такого утримання відповідачем не спростована жодними доказами.

Крім того, суд враховує, що згідно ч. 3 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Аналогічні норми закріплені і в ч. 3 ст. 128 КЗпП України, де зазначено, що обмеження, встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків.

Згідно з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Таким чином вбачається, що чинним законодавством визначений відповідний прожитковий мінімум для дитини відповідного віку достатній для забезпечення нормального функціонування дитини з урахуванням соціально-економічної ситуації в країні, а рекомендований нормами чинного законодавства розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Разом із тим нормами чинного законодавства встановлений мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не доведено неможливість сплачувати аліменти у мінімальному розмірі для кожної дитини, а тому, виходячи з принципів якнайкращого забезпечення інтересів дитини, відсутності доказів щодо можливості відповідачем сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі, наявністю у відповідача інших зобов`язань встановлених вироком суду, та відсутності доказів зі сторони відповідача про неможливість ним сплачувати аліменти в мінімальному розмірі для дитини відповідного віку, суд вважає, що заявлений розмір аліментів підлягає зменшенню, та стягує аліменти на утримання дітей в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, що визначено нормами ст. 182 СК України та буде відповідати вимогам чинного законодавства, справедливому та об`єктивному вирішенню справи на підставі саме тих доказів, які подані позивачем.

Суд також приходить до висновку про стягнення з відповідача відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України судових витрат.

На підставі зазначеного та керуючись ст.,ст. 150, 180, 182, 183, 191 СК України та ст.4, ст.,ст. 12,81, ч.6 ст.141, 206, 263-268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на малолітніх дітей задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з 22.04.2019 року і до досягнення дітьми повноліття.

Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу аліментів за один місяць.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь держави судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп., який сплатити на рахунок: Отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; Код отримувача (код за ЄДРПОУ)37993783;

Банк отримувача Казначейство України (ЕАП); Рахунок отримувача UA6026001; Код класифікації доходів бюджету 22030106.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст. 354-356 ЦПК України.

Суддя : Середа Л.В.