Справа № 455/486/17
Провадження № 2/455/62/2019
РІШЕННЯ

Іменем України

05 серпня 2019 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області

в складі: головуючої - судді Ніточко Л.Й.,

при секретарі - Сенеті Г.Н.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду - залі судових засідань, цивільну справу №455/486/17 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

25.04.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про розподіл спільного сумісного майна подружжя, посилаючись на те, що 20.01.2011 уклала шлюб з відповідачем. Спочатку стосунки між ними були нормальними, однак, згодом вони погіршилися, що в кінцевому результаті призвело до того, що вона подала позов до суду про розірвання шлюбу.

За час перебування в шлюбі, за спільні кошти, 18.05.2013 року ними було придбано автомобіль марки «Volkswagen T5 Transporter» пасажирський, червоного кольору, 2006 року випуску, з об`ємом двигуна 1,9 л, дизель, який був зареєстрований за відповідачем. На протязі останніх півтора року вони не підтримують подружніх відносин, проживають окремо, домовленості щодо добровільного порядку поділу спірного автомобіля не досягли, тому вона вимушена звернутися до суду для встановлення його ідеальних часток.

Просить розділити їхнє спільне з ОСОБА_2 майно - автомобіль марки «Volkswagen T5 Transporter» пасажирський, червоного кольору, 2006 року випуску, з об`ємом двигуна 1,9 л, дизель, ринковою вартістю станом на день подання позову до суду 12500 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 334375 (триста тридцять чотири тисячі триста сімдесят п`ять) гривень, зареєстрований 18.05.2013 року на ім`я відповідача ОСОБА_2 , визнавши за нею право власності на Ѕ частину цього автомобіля, вартістю 167187 (сто шістдесят сім тисяч сто вісімдесят сім) гривень. Право власності на іншу Ѕ частину цього автомобіля визнати за відповідачем.

Стягнути з відповідача в її користь судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином. В позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи в її відсутності, позов підтримує повністю (а.с.4)

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив (а.с.104). В матеріалах справи наявна заява представника відповідача ОСОБА_3 від 26.07.2019 року, в якій він просить перенести судове засідання на іншу дату, так як відповідач буде перебувати у відрядженні за межами Львівської області (а.с.105-106).

Суд, визнає неявку відповідача в судове засідання без поважних причин, оскільки до заяви не долучено доказів, які б свідчили про поважність причин неявки, крім того, справа знаходиться в суді на розгляді з 25.04.2017 року, з цього часу відповідач не надав суду відзиву на позовну заяву, пояснення чи заперечення на позов. Також в судове засідання не з`явився представник відповідача - ОСОБА_3, про час та місце слухання справи йому відомо, так як саме він подавав в канцелярію суду від свого імені про неможливість прибуття відповідача в судове засідання на 05.08.2019 року. Тому суд, при таких обставинах розглядає справу за відсутності відповідача та його представника за наявними матеріалами справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснюється у їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.

Судом встановлено, що сторони одружилися 20.11.2011 року, зареєструвавши шлюб за актовим записом №1 у виконавчому комітеті Великосушицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області (а.с.18).

За час шлюбу, 18.05.2013 року придбали автомобіль марки «Volkswagen T5 Transporter», пасажирський, як вбачається з відповіді Територіального сервісного центру №4648 регіонального сервісного центру МВС у Львівській області від 20.07.2017 року №31/13-4648-303 (а.с.47) та реєстраційною карткою ТЗ (а.с.48), транспортний засіб марки «Volkswagen T5 Transporter», тип пасажирський - В, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2006 року випуску, колір - червоний, 18.05.2013 року зареєстрований за ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Із трудового договору №19-Б-ТД/2011 від 21 січня 2011 року та змінами №2 від 08 травня 2011 року до трудового договору №19Б-ТД/2011 від 21 січня 2011 року (а.с. 23-26, 28), відомо, що ОСОБА_2 уклав угоду з Закритим акціонерним товариством «Атомтехекспорт».

З додаткової згоди до трудового договору від 17 листопада 2011 року №209 від 18.05.2012 року, 12.12.2012 року та від 19 червня 2013 року відомо, що ОСОБА_1 також уклала угоду з Закритим акціонерним товариством «Атомстройекспорт» (а.с. 20-22), на час укладання трудових договорів згідно відміток у паспортах (а.с. 16-17) сторони перебували в Республіці Іран.

Згідно п.1,2,3 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частинами 1 та 2 ст. 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

У відповідності до ч. 3 ст. 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

При цьому, при поділі майна суд виходить із того, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Якщо річ неможливо розділити, вона присуджується одному з подружжя.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що спірне майно - автомобіль марки «Volkswagen T5 Transporter», пасажирський, червоного кольору, 2006 року випуску, з об`ємом двигуна 1.9 л, дизель, державний номерний знак НОМЕР_1 , є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , оскільки набутий сторонами в період шлюбу за спільні кошти (відповідачем не спростовано, документів, які б свідчили протилежне, відзив чи заперечення на позовну заяву до суду не поступало), а частки майна дружини та чоловіка є рівними, інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (таких документів до суду не поступало), та враховуючи те, що автомобіль є неподільною річчю, і жодною із сторін не вчинено дій, передбачених ч.ч.4, 5 ст.71 СК України, а тому, вважає за необхідне позов задовольнити частково, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнати за позивачкою і відповідачем право власності за кожним окремо, по 1/2 частині автомобіля, залишивши майно в їхній спільній частковій власності,

В задоволенні решта позовних вимог (в розподілі автомобіля),- відмовити. З огляду на це, право власності на спірний автомобіль, який зареєстровано в цілому за ОСОБА_2 , необхідно припинити.

Ухвалами Старосамбірського районного суду Львівської області від 07.03.2018 року та 16.03.2018 року (а.с.65-66, 73-74) по даній справі вжито заходів щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль марки «Volkswagen T5 Transporter», пасажирський, червоного кольору, 2006 року випуску, з об`ємом двигуна 1.9 л, дизель, державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер платника податків - НОМЕР_3 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , однак, відповідно до ч.7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Також суд вважає за необхідне у відповідності до ч.2 та ч.3 ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача в користь позивача понесені нею судові витрати - в розмірі 3324 (три тисячі триста двадцять чотири) гривні 27 копійок, з яких 1671 гривня 87 копійок - судовий збір, сплачений за подання позову (а.с.1), 320.00 гривень та 32 гривні 40 - судовий збір за подання заяви про забезпечення позову та 1300.00 гривень - витрати на правову допомогу адвоката, що підверджується квитанцією №78 від 21.04.2017 року про отримання коштів від ОСОБА_1 за надання консультацій, підготову, складання позову про розподіл майна, заяви про забезпечення доказів та позову (а.с.33).

Керуючись ст. ст. 12, 13, ч.1 ст.76, ч.1 ст. 81, ст. 89, ч.2 та ч.3 ст. 141, 258, 259, 263-265,273 ЦПК України, ч.ч.1,2 ст. 16, ч.3 ст. 368, ч.2 ст. 372 ЦК України, п.1,2,3 ст. 57, 60, ч.1 ст. 61, 63, ч.1 ст. 69, ч.1 ст. 70, ч.1 і ч.2 ст.71 СК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати автомобіль марки «Volkswagen T5 Transporter», тип пасажирський - В, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2006 року випуску, колір червоний, - спільною сумісною власністю подружжя - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 , визнавши за ними, за кожним окремо, право власності по Ѕ (одній другій) частині автомобіля.

Припинити право власності на автомобіль марки «Volkswagen T5 Transporter», тип пасажирський - В, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2006 року випуску, колір - червоний, зареєстроване за ОСОБА_2 .

Заходи забезпечення позову, постановлені ухвалами Старосамбірського районного суду Львівської області від 07.03.2018 року та 16.03.2018 року про накладення арешту на автомобіль марки «Volkswagen T5 Transporter», пасажирський, червоного кольору, 2006 року випуску, з об`ємом двигуна 1.9 л, дизель, державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер платника податків - НОМЕР_3 , продовжують діяти відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК України протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 3324 (три тисячі триста двадцять чотири) гривні 27 копійок.

В задоволенні решта позовних вимог, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи за правилами п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України через Старосамбірський районний суд Львівської області до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повне рішення виготовлено 12 серпня 2019 року.

Суддя Л.Й.Ніточко