Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Арапіної Н.Є.

з секретарем Юдицьким К.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третіх осіб Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дурбій Андрія Володимировича про визнання недійсним (нікчемним) договору дарування коштів на депозитному рахунку,

в с т а н о в и в:

позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним (нікчемним) договору дарування коштів на депозитному рахунку. Свої вимоги мотивувала тим, що 05 січня 2016 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Хрещатик» було укладено договір № 225D-650854 банківського вкладу «Різдвяний сніг» в доларах США в сумі 81850,00 доларів США із щомісячною сплатою процентів. 05 квітня 2016 року між позивачем та відповідачем укладено Договір дарування грошових коштів на депозитному рахунку, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дурбієм А.В. та зареєстрований в реєстрі за № 484, відповідно до якого дарувальник ОСОБА_1 подарувала обдарованому ОСОБА_2 , а останній прийняв в дар від дарувальника грошові кошти в сумі 6820,83 доларів США, які знаходяться на депозитному рахунку дарувальника № НОМЕР_1 в ПАТ «КБ «Хрещатик» і є 1/12 частиною депозитного вкладу Дарувальника та розміщені в зазначеній банківській установі на підставі Договору №225D-650854 банківського вкладу «Різдвяний сніг» в доларах США від 05 січня 2016 року. Однак у зв`язку із запровадженням тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Хрещатик» неможливе настання реальних правових наслідків, що обумовлені Договором дарування грошових коштів на депозитному рахунку від 05 квітня 2016 року. У хвязку з чим просить визнати договір дарування грошових коштів на депозитному рахунку від 05 квітня 2016 року, що посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дурбій Андрієм Володимировичем та зареєстрований в реєстрі за № 484, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 05 квітня 2016 року недійсним.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 січня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження та залучено Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» (01001, вул. Хрещатик, 8-а, м. Київ) та Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дурбій Андрія Володимировича до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним (нікчемним) договору дарування грошових коштів на депозитному рахунку, в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

16 квітня 2019 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог.

Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав повністю.

Представник третьої особи Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив.

Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дурбій Андрій Володимирович в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

За таких обставин суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності позивача та представника відповідача в судовому засіданні на підставі наявних справі доказів без фіксування судового засідання технічними засобами на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні правовідносини.

05 січня 2016 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Хрещатик» було укладено договір № 225D-650854 банківського вкладу «Різдвяний сніг» в доларах США в сумі 81850,00 доларів США із щомісячною сплатою процентів (а.с. 10-13).

05 квітня 2016 року між позивачем та відповідачем укладено Договір дарування грошових коштів на депозитному рахунку, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дурбієм А.В. та зареєстрований в реєстрі за № 484, відповідно до якого дарувальник ОСОБА_1 подарувала обдарованому ОСОБА_2 , а останній прийняв в дар від дарувальника грошові кошти в сумі 6820,83 доларів США, які знаходяться на депозитному рахунку дарувальника № НОМЕР_1 в ПАТ «КБ «Хрещатик» і є 1/12 частиною депозитного вкладу Дарувальника та розміщені в зазначеній банківській установі на підставі Договору №225D-650854 банківського вкладу «Різдвяний сніг» в доларах США від 05 січня 2016 року (а.с. 9).

Позивач просить визнати договір дарування грошових коштів на депозитному рахунку від 05 квітня 2016 року, що посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дурбій Андрієм Володимировичем та зареєстрований в реєстрі за № 484, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 05 квітня 2016 року недійсним.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що у зв`язку із запровадженням тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Хрещатик» неможливе настання реальних правових наслідків, що обумовлені Договором дарування грошових коштів на депозитному рахунку від 05 квітня 2016 року.

На підтвердження надала лист Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» від 01 вересня 2017 року про не включення позивача до реєстру кредиторів Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» у зв`язку з неподанням відповідної заяви (а.с. 14), лист Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик», відповідно до якого вимоги кредиторів приймаються протягом 30 днів з дня опублікування оголошення про ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» в газеті «Голос України» (а.с. 15), лист від 06 квітня 2016 року про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Хрещатик» (а.с.16).

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідач скористався своїм правом подачі відзиву до позову, відповідно до якого позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Згідно з ч 1 ст. 717 Цивільного кодексу України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ч. 1 ст. 718 Цивільного кодексу України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі.

Частиною 1 статті 722 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору; клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

Відповідно до пункту 1.1 глави 1 «Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», затвердженого Постановою Правління Національного банку України 03.12.2003 № 516 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2003 р. за № 1256/8577 (далі - Положення №516), вклад (депозит) - це грошові кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті або банківські метали, які банк прийняв від вкладника або які надійшли для вкладника на договірних засадах на визначений строк зберігання чи без зазначення такого строку (під процент або дохід в іншій формі) і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно з пунктом 1.2 глави 1 Положення №516 договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку.

Договором банківського вкладу (депозиту) може бути передбачено внесення грошових коштів або банківських металів на інших умовах їх повернення. Умови цього договору не можуть суперечити законодавству України.

Пунктом 2.1 глави 2 Положення №516 визначено, що грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

Відповідно до пункту 2.2 глави 2 Положення №516 додержання письмової форми договору є обов`язковою умовою взаємовідносин між банком і вкладником.

У зв`язку із запровадженням у ПАТ «КБ «Хрещатик» тимчасової адміністрації на підставі статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд розпочав процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах "Урядовий кур`єр" або "Голос України".

Наслідки запровадження тимчасової адміністрації встановлені статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 203 Цивільного кодексу України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

З урахуванням вимог ст. 4 Цивільного кодексу У країни, зміст правочину має відповідати: Цивільному кодексу України; іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільному кодексу України; актам Президента України у випадках, встановлених Конституцією; постановам Кабінету Міністрів України; актам органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим, що видаються у випадках і в межах, встановлених Конституцією та законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про національний банк України» Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Таким чином, враховуючи загальні принципи цивільного права, правочини не повинні суперечити положенням законів, галузевих законодавчих актів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції, в тому числі рішенням Правління Національного банку України.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В свою чергу ст. 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Пунктом п`ятим постанови Пленуму Верхового Суду України від 06.11.2009 N9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зокрема, встановлено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Судом встановлено, що 05 квітня 2016 року між позивачем та відповідачем укладено Договір дарування грошових коштів на депозитному рахунку, відповідно до якого позивач подарувала відповідачу грошові кошти в сумі 6820,83 доларів США, які знаходяться на депозитному рахунку дарувальника № НОМЕР_1 в ПАТ «КБ «Хрещатик» і є 1/12 частиною депозитного вкладу Дарувальника та розміщені в зазначеній банківській установі на підставі Договору №225D-650854 банківського вкладу «Різдвяний сніг» в доларах США від 05 січня 2016 року. Однак запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик» унеможливлює настання реальних правових наслідків, що обумовлені Договором дарування від 05 квітня 2016 року.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З вищезазначених норм слідує, що суди повинні належним чином обґрунтовувати свої рішення.

Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі.

Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки факт неможливості виконати умови Договору дарування грошових коштів на депозитному рахунку знайшов своє підтвердження та є доведеним доказами сторони позивача, а тому позов ОСОБА_1 є підставним та обґрунтованим.

За таких умов суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки наявні законні підстави для ухвалення у справі рішення про задоволення позову і таке визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 203, 215, 216, 526, 638, 717, 718, 722, 1058 ЦК України, Законом України «Про банки та банківську діяльність», Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», положенням про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», затвердженого Постановою Правління Національного банку України 03.12.2003 № 516 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2003 р. за № 1256/8577, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 133, 141, 142, 247, 259, 263, 264-265, 273, 354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позові вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третіх осіб Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дурбій Андрія Володимировича про визнання недійсним (нікчемним) договору дарування коштів на депозитному рахунку задовольнити повністю.

Визнати договір дарування грошових коштів на депозитному рахунку від 05 квітня 2016 року, що посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дурбій Андрієм Володимировичем та зареєстрований в реєстрі за № 484, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 05 квітня 2016 року недійсним.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 19 квітня 2019 року.

Суддя Н.Є.Арапіна