Справа № 446/502/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2019 року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Самсін М. Л.

за участю секретаря судового засідання Груба Л.М.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янка-Бузька Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про повернення коштів за автомобіль,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про повернення коштів за автомобіль. В обґрунтування позову позивач вказує, що 2011 році він зі своєю дружиною ОСОБА_5 вирішили придбати автомобіль. Автомобіль підшукали в с. Вислобоки. Відповідачка ОСОБА_3 , жителька с. Вислобоки, в той час продавала автомобіль, який з її слів належав померлому чоловікові, марка автомобіля ВАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 . Вони домовились про ціну за яку відповідачка погодилась продати автомобіль і ця сума становила 9000 гривень. Оскільки такої суми у позивача не було, між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди щодо сплати суми частинами. Після оплати позивачем суми 8000 (вісім тисяч) відповідачу ОСОБА_3 , остання передала позивачу автомобіль та реєстраційне посвідчення на нього та ключі від автомобіля. Позивач відремонтував автомобіль, вартість ремонту становила 4450 (чотири тисячі п`ятдесят) тисяч. Договір купівлі-продажу автомобіля ВАЗ державний номерний знак НОМЕР_1 вони не оформляли. У березні 2013 року позивачу стало відомо, що проти позивача заявлено позов до Кам`янка-Бузького районного суду про повернення автомобіля ОСОБА_4 . Позов було задоволено. В подальшому ОСОБА_4 забрав з подвір`я автомобіль марки ВАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 . Оскільки ОСОБА_4 автомобіль у позивача забрав, позивач змушений звернутись до суду про стягнення з ОСОБА_3 , з врахуванням інфляційних процесів курсу гривні на день подання заяви 20 800 грн. (двадцять тисяч вісімсот) гривень, отримані від позивача ОСОБА_1 за проданий автомобіль марки ВАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , стягнення з ОСОБА_4 , з врахуванням інфляційних процесів курсу гривні на день подання заяви 11570 (одинадцять тисяч п`ятсот сімдесят) гривень, судові витрати.

В подальшому позивач подав до суду заяву у якій просив позов в частині вимог про стягнення з ОСОБА_4 11570 грн. за проведений ремонт автомобіля залиши без розгляду.

Ухвалою Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 03.04.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про повернення коштів за автомобіль в частині вимоги про стягнення з ОСОБА_4 11570 (одинадцять тисяч п`ятсот сімдесят) грн. за проведений ремонт автомобіля - залишити без розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 уточнили позовні вимоги та просили стягнути з ОСОБА_3 8000 (вісім тисяч) грн. отримані від позивача за проданий автомобіль марки ВАЗ державний номерний знак НОМЕР_1 , стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу в сумі 3403 (три тисячі чотириста три) грн., судовий збір.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, хоча належно були повідомлені судом про дату та час розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення №№ 305; 837 (а.с.55;56), долучених до матеріалів справи, не попередили суд про причину неявки.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані суду докази у їх сукупності, суд встановив наступне:

Позивач ОСОБА_1 разом з дружиною домовились про купівлю автомобіля ВАЗ державний номерний знак НОМЕР_1 ; вищевказаний автомобіль знаходився у відповідачки ОСОБА_3 . Після того, як позивач ОСОБА_1 сплатив відповідачу ОСОБА_3 кошти в сумі 8000 (вісім тисяч) грн., вона передала позивачу автомобіль ВАЗ державний номерний знак НОМЕР_1 та реєстраційне посвідчення на нього, ключі від автомобіля. Позивач ОСОБА_1 відремонтував автомобіль, вартість ремонту становила 4450 (чотири тисячі п`ятдесят) тисяч. Договір купівлі-продажу автомобіля ВАЗ державний номерний знак НОМЕР_1 вони не оформляли.

Судом встановлено, що 22.03.2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 в якому просив зобов`язати відповідача ОСОБА_3 передати йому у власність причіп реєстраційний номер НОМЕР_2 марки 1-ПТС-2 1995 року, заводський № 14-01400, та зобов`язати відповідача ОСОБА_1 передати йому автомобіль марки ВАЗ 21061, державний номерний знак НОМЕР_1 , в подальшому уточнивши позовні вимоги, а саме просивши постановити рішення, яким витребувати у відповідачів вищевказане майно.

Рішення Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 17.01.2014 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено та витребувано у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 причіп реєстраційний номер НОМЕР_3 1 ПТС-2 1995 року заводський номер НОМЕР_4 ; витребувано у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 автомобіль марки ВАЗ 21061 ДНЗ НОМЕР_1 (а.с.7-8).

В подальшому ОСОБА_4 забрав з подвір`я автомобіль марки ВАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, копії рішення Кам`янка-Бузького районного суду від 17.01.2014 року відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердила факт отримання коштів за продаж автомобіля, які вона, як стверджує, в подальшому витратила на купівлю пам`ятника своєму покійному чоловікові.

Окрім того, факт передачі грошових коштів в сумі 8000 (вісім тисяч) гривень ОСОБА_3 , стверджується показами ОСОБА_6 , даними в судовому засіданні 17.01.2014 року, згідно рішення Кам`янка-Бузького районного суду від 17.01.2014 року (а.с.7), долученого до матеріалів справи.

Згідно зі ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відтак, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 безпідставно набула грошові кошти позивача у сумі 8000 (вісім тисяч) гривень без достатньої правової підстави. А відтак, зобов`язана повернути їх позивачу.

Виходячи з викладеного, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_6 підлягає стягненню безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 8000 (вісім тисяч) грн.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Витрати на професійну правничу допомогу врегульовано статтею 137 ЦПК України, відповідно до положень якої, зокрема, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1); за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами; для цілей розподілу витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.2); для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3).

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

В своїх роз`ясненнях, наданих у п.п.47-48 Постанови Пленуму «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2017 року №10, ВССУ зазначив, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Надання платної правової допомоги регламентується ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» №5076-VIвід 05.07.2012року (із змінами і доповненнями),згідно частини 1 статті 26 якого,адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є адвокатом, що підтверджується свідоцтвом про зайняття адвокатською діяльністю № 251 від 25.01.1994 р. На підставі угоди № 189/18 від 30.03.2018 року здійснював представництво інтересів ОСОБА_1 в Кам`янка-Бузькому районному суді Львівської області за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про повернення коштів за автомобіль.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що витрати позивача ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу підтверджуються матеріалами справи і є доведеними, та враховуючи, що рішенням суду від 16.09.2019 року в позов задоволено, суд дійшов висновку про необхідність стягнення вартості вказаних витрат з відповідачів на користь позивача.

Відповідно до ч. ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачами не було заявлено клопотань щодо зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

З опису виконаних робіт від 16.09.2019 року вбачається, що адвокатом Жаровським К.К. при здійсненні представництва ОСОБА_1 було виконано наступний перелік роботи по здійсненню захисту прав довірителя на загальну суму 3403,80 грн., а відповідно до квитанції №1-79/19 цс від 16.09.2019 року, позивачем було сплачено вказану суму у повному обсязі. Наданий розрахунок на думку суду є належним доказом понесених витрат, є співмірним з виконаним адвокатом обсягом робіт та складністю справи, а тому відсутні підстави для зменшення цих витрат.

Враховуючи те, що в позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про повернення коштів за автомобіль задоволено, суд вважає, що з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати, понесені ним на оплату правничої допомоги у розмірі 3403,80 грн. та витрати з оплати судового збору у розмірі 555 грн.20 коп. (487,20 + 68).

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 15, 88, 133, 137, 141, 263 264 265 ЦПК України, ст.ст. 387, 1212 ЦК України суд, -

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про повернення коштів за автомобіль - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 8000 (вісім тисяч) грн. отримані від ОСОБА_1 за проданий автомобіль марки ВАЗ державний номерний знак НОМЕР_1 .

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 грошові кошти в рахунок компенсації понесених судових витрат в загальному розмірі 3957 (три тисячі дев`ятсот п`ятдесят сім) гривень, які складаються з витрат на правничу допомогу в розмірі 3403 (три тисячі чотириста три) грн. 80 коп. та витрат з оплати судового збору у розмірі 555 грн. 20 коп. по 1 978 (одна тисяча дев`ятсот сімдесят вісім) грн. 50 коп. з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Львівської області через Кам`янка-Бузький районний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя : М.Л. Самсін