Головуючий суду 1 інстанції - Фастовець В.М.
Доповідач -Дронська І.О.
Справа № 415/7101/18
Провадження № 22-ц/810/430/18
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Луганського апеляційного суду:

головуючого судді Дронської І.О.,

суддів Гаврилюка В. К., Кострицького В. В.,

за участю секретаря Вовчанської С.В.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

представник позивача - Шишелова Наталя Валеріївна

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м.Сєвєродонецьку цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 19 жовтня 2018 року, ухвалене у складі судді Фастовця В.М. 19.10.2018 року в м.Лисичанську

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення забор гованості

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у якому зазначило, що на підставі заяви б/н від 07.05.2013 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2800 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та висловив згоду з тим, що вказана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами Банку» складають між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www. privatbank.ua, складає договір про надання банківських послуг.

Позивач вважає, що заявою відповідача підтверджується той факт, що ОСОБА_1 була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.

Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 31.05.2018 року за останнім утворилась заборгованість - 113933,11 грн, яка складається з: 3403,44 грн - заборгованість за кредитом, 110529,67 грн заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 07.05.2013 року по 30.04.2018 року.

Просив суд стягнути з відповідача загальну суму заборгованості та сплачені судові витрати.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 19.10.2018 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в Анкеті-заяві відсутні будь-які посилання ні на бажаний розмір кредитного ліміту, ні на визначений сторонами розмір у вигляді банківської послуги, а також відсутність доказів отримання відповідачем Пам`ятки клієнта, як однієї зі складових договору, що на думку суду є підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки сторони не уклали між собою кредитний договір.

Не погодившись з вказаним рішенням АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на його незаконність, порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, а також на неповноту у дослідженні письмових доказів та дійсних обставин, що мають значення для справи. Скаржник просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» зазначено, що своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає договір про надання банківських послуг. Отже, договір між сторонами є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов, є обов`язковим для виконання сторонами, тому з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором.

Відповідач не скористався своїм правом щодо надання відзиву на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк».

Сторони, яких було повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи, що підтверджується отриманими останніми поштовими рекомендованими повідомленнями, у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи на адресу апеляційного суду від останніх не надходило.

Справу розглянуто на підставі ч. 2 ст. 372 ЦПК України без участі сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч. 1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам рішення суду першої не відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 07.05.2013 року відповідач ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Як вбачається з Анкети-заяви, в ній зазначені данні відповідача: місце проживання, телефон, розмір доходу. Також у Анкеті-заяві відповідач та уповноважена особа позивача скріпили підписами згоду відповідача на (мовою оригіналу) «…данное заявление вместе с Памяткой клиента, Условиями и правилами предоставления банковских услуг, а также Тарифами составляют между мною и банком договор о предоставлении банковских услуг…. Условия и Правила предоставления банковских услуг размещены на официальном сайте Приватбанка». Але у відповідній клітці Анкети-заяви позначка про отримання відповідачем Пам`ятки клієнта відсутня, тобто відсутні докази отримання відповідачем однієї зі складових договору.

Зазначені обставини повністю відповідають матеріалам справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» суд першої інстанції, встановивши, що в Анкеті-заяві відсутні будь-які посилання ні на бажаний розмір кредитного ліміту, ні на визначений сторонами розмір у вигляді банківської послуги, дійшов висновку про те, що сторони не уклали між собою кредитний договір, а відсутність укладеного кредитного договору тягне відмову у задоволенні позову, підставою якого є невиконання чи неналежне виконання умов такого договору.

При цьому судом першої інстанції зазначено, що відповідачем не доведено надання кредитних коштів позивачем саме відповідачу, а не користування ними іншою особою, в анкеті-заяві взагалі відсутня така графа як «отримання кредитної (платіжної) картки», в якій би був підпис відповідача про таке отримання, у позові зазначено, що відповідач отримав кредит в розмірі 2800 грн, хоча у довідці від 15 серпня 2018 р. вказано, що кредитний ліміт був встановлений у розмірі 300 грн, доказів внесення відомостей щодо умов кредитування відповідача та всіх здійснених фінансових операцій до програмного комплексу позивача згідно п. 3.4 та їх систематизація в регістрах синтетичного та аналітичного обліку на паперових носіях або в електронній формі згідно п.5.1 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України № 254 від 18.06.2003 року, не надано.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, адже до них він дійшов поспішно, з певними порушеннями норм процесуального права щодо повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, їх вивчення та оцінки, а також неправильним застосуванням норм матеріального права щодо спірних правовідносин, що призвело до помилкового висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» у повному обсязі.

Як вірно встановлено судом першої інстанції 07.05.2013 року відповідач ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Як вбачається з матеріалів справи 21.09.2018 року ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 21.09.2018 року було відкрито провадження у даній справі із проведенням розгляду справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін із встановленням сторонам справи відповідних строків щодо подання відзиву, зустрічної позовної заяви, відповіді на відзив, подання заперечено на відповідь на відзив, а.с. 48.

Між тим, матеріали справи не містять належного направлення на адреси сторін зазначеної ухвали та отримання цієї ухвали останніми.

Враховуючи, що судом першої інстанції справу було розглянуто у спрощеному провадженні без повідомлення сторін, колегією суддів приймаються до уваги надані представником скаржника до апеляційної скарги, як складові наданих суду першої інстанції доказів, довідку про термін дії кредитної картки відповідача ОСОБА_1 та виписку руху коштів по рахунку ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідноз ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за домомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, а.с. 9, ОСОБА_1 отримала картрахунок з видачею кредитної картки № НОМЕР_1 з кредитним лімітом 300 грн, з 10.05.2013 року - 1800 грн, з 27.11.2013 року - 2800 грн.

Термін дії кредитно картки № НОМЕР_1 - до 06/16, а.с. 179.

Як вбачається з виписки руху грошових коштів ОСОБА_1 остання стала користуватися кредитною карткою № НОМЕР_1 з 07.05.2013 року в межах встановленого ліміту 300 грн, з подальшим використовуванням збільшеного ліміту до 2800 грн та останнє отримання ОСОБА_1 готівкових коштів у відділенні відбулася на суму 202 грн 05.12.2013 року, а.а.с. 181-189.

На підставі зазначеного колегія суддів вважає, що між сторонами було укладено кредитний договір від 07.05.2013 року, згідно якого відповідач ОСОБА_1 утримала кредит у розмірі 2800 грн у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок.

За доводами позовної заяви позивач АТ КБ «Приватбанк» посилається на те, що відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та станом на 31.05.2018 року має заборгованість у загальній сумі 113933,11 грн, з яких: 3403,44 грн - тіло кредиту; 110529,67 грн - відсотки за користування кредитом за період з 07.05.2013 року по 30.04.2018 року, що підтверджує наданим розрахунком заборгованості, а.с.6-8, здійсненим на підставі інформації щодо руху грошових коштів, а.а.с.180-191.

Згідно п.п. 1-5 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити…

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Колегія суддів вважає, що позивачем доведена наявність заборгованості за кредитним договором від 07.05.2013 року, укладеного з відповідачем за тілом кредиту в сумі 3403,44 грн.

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення виконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Саме на таке порушення посилається позивач у позовній заяві та аргументує підстави для стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами.

Як вважає позивач підпис ОСОБА_1 на заяві та погодженням останньої із запропонованими банком умовами користування послугами банку та Умовами та правилами надання банківських послуг свідчить про приєднання відповідача ОСОБА_1 до запропонованих банком умов кредитування, тобто з моменту підписання фізичною особою заяви, між Банком та клієнтом був укладений кредитний договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору.

Дійсно, у ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому ці умови повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів відповідач ОСОБА_1 не підписувала Умови та правила надання банківських послуг, Умови користування послугами банку, Витяг з Тарифів, копії яких додані позивачем АТ КБ «Приватбанк» до позовної заяви в обгрунтування позовних вимог до ОСОБА_1 , а.а.с. 10-35. Більш того, зазначені копії витягів з Умов та витяг з Тарифів взагалі не містять необхідних реквізитів щодо посвідчення копій документів.

Крім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяги Умов та Тарифів розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, що саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядку мають здійснюватися нарахування платежів.

Оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), на що посилається позивач неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, позивач міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову, тому у даному випадку також неможливо застосувати до спірних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи анкета-заява № б/н від 07.05.2013 року ОСОБА_1 не містить домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами із зазначенням відсоткової ставки, а тому колегія суддів вважає, що за таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, позивачем АТ КБ «Приватбанк» не доведена наявність підстав для висновку про те, що при укладенні договору АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Колегія суддів вважає, що позивачем не доведено того, що надані Тарифи банку та Умови і правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, укладеного з ОСОБА_1 оскільки не підтверджено, що відповідач був ознайомлений з ними, підпис відповідача у вказаних документах відсутній.

Враховуючи, що у заповненій і підписаній відповідачем анкеті-заяві відсутні умови про сплату відсотків, на нього не може бути покладений обов`язок по сплаті цієї частини визначеної позивачем кредитної заборгованості.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема ст.ст. 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ПАТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а строк виконання такого зобов`язання, який не встановлено, починається з моменту пред`явлення відповідної вимоги, колегія суддів вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення заборгованості за тілом кредиту в сумі 3403,44 грн.

Наведені висновки відповідають висновкам, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), в якій відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14), а також постанові Верховного Суду від 11 вересні 2019 року у справі № 649/137/17, провадження № 61-25802св18.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів вважає, що за доводами апеляційної скарги скаржником не доведена наявність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, висновки. викладені у рішенні судом першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, а тому на підставі ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Як встановлено колегією суддів та вбачається з матеріалів справи позивачем сплачено судовий збір в сумі 1762,00 грн. за звернення з позовом до суду першої інстанції, а.с. 1, та 2643,00 грн за звернення з апеляційної скаргою до апеляційної інстанції, а.с. 56.

З урахуванням наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог в сумі 3403,44 грн із заявлених позивачем на суму 113933,11 грн колегія суддів вважає, що стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягають витрати останнього щодо сплати судового збору у загальному розмірі 131,58 грн, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 19 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер платника податку НОМЕР_2 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, , МФО № 305299 заборгованість за тілом кредиту в сумі 3403,44 грн за кредитним договором б/н від 09.11.2012 року, а також судовий збір в сумі 131,58 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 18.11.2019 року.

Головуючий І. О. Дронська

Судді В. К. Гаврилюк

В. В. Кострицький