справа № 1119/1177/12
провадження № 6/399/14/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2019 року Онуфріївський районний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді Шуліка О.О., за участю секретаря судового засідання Бобрик І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Онуфріївський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта боржнику ОСОБА_1 , встановлене ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 26.04.2012 року у справі № 1119/1177/12.

Заяву обґрунтовує тим, що на виконанні Онуфріївського районного відділу державної виконавчої служби РУЮ Кіровоградської області перебували виконавчі листи № 2-114, видані Онуфріївським районним судом Кіровоградської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ ВТБ «Банк» заборгованість. 26.04.2012 року Онуфріївським районним судом Кіровоградської області винесено ухвалу, якою подання начальника відділу ДВС Онуфріївського районного управління юстиції Кіровоградської області Стрельцова С.П. про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта боржнику ОСОБА_1 25.12.2012 року виконавче провадження за виконавчим листом було закінчене на підставі п.10 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 1.01.2012 року) виконавчі листи направлені за місцем фактичного проживання до ВДВС Святошинського РУЮ в м.Києві. Згідно листа Святошинського РДВС ГТУЮ у м.Києві на виконанні перебували виконавчі листи № 2-114 видані Онуфріївським районним судом Кіровоградської області про стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь ПАТ ВТБ Банк, заборгованості та судових витрат, а саме виконавчі провадження з примусового виконання зазначених виконавчих листів були завершені 17.12.2013 року на підставі п.2 ч.1ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Про існування даної ухвали та зазначеного у ній стосовно нього обмеження йому стало відомо тільки 2017 році. Вважає, що дані заходи тимчасового обмеження його у праві виїзду за межі України є безпідставним та перешкоджають реалізації його гарантованого права вільно залишити територію України, відтак він змушений звернутися до суду з заявою для захисту порушених прав шляхом зняття тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав заяву про розгляд справи без його участі заяву підтримує в повному обсязі.

В судовому засіданні державний виконавець не з`явився, хоча на попередньому судовому засіданні при вирішенні даної заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду покладався на розсуд суду, а також, зазначив, що наразі відпали підстави для такого обмеження, оскільки виконавчого провадження на виконанні немає, оскільки його було направлено до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м.Київа ГТУЮ у м.Києві.

Дослідивши заяву з доданими матеріалами, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що при перетинанні кордону України 17.03.2017 року ОСОБА_1 було заборонено перетин з причини тимчасового обмеження у праві виїзду.

Обмеження накладено до виконання зобов`язань за виконавчим листом №2-114, виданого Онуфріївським районним судом Кіровоградської області про стягнення з з ОСОБА_1 на користь ПАТ ВТБ «Банк» заборгованість в розмірі 800661,37 грн. та судових витрат у сумі 910,00 грн. 26.12.2013 року.

В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем до Онуфріївського районного суду Кіровоградської області було направлено подання про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу , яке 26.04.2012 року у справі №1119/1177/12 було задоволено, про що винесено відповідну ухвалу.

25.12.2012 року виконавче провадження за виконавчим листом було закінчене на підставі п.10 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 1.01.2012 року) виконавчі листи направлені за місцем фактичного проживання до ВДВС Святошинського РУЮ в м.Києві.

З відповіді Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м.Київа ГТУЮ у м.Києві на виконанні перебували виконавчі листи № 2-114 видані Онуфріївським районним судом Кіровоградської області про стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь ПАТ ВТБ Банк, заборгованості та судових витрат, а саме виконавчі провадження з примусового виконання зазначених виконавчих листів були завершені 17.12.2013 року на підставі п.2 ч.1ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобовязань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобовязань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобовязань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Частиною 1 ст.3 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ч.ч.2,3 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч.3 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід памятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою зясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Схожі висновки Європейський суд з прав людини зробив у справі «Ігнатов проти Болгарії» («Ignatov v. Bulgaria», 02.07.2009), де неможливість судового оскарження тривалого обмеження указаного вище права людини, що полягало у забороні видачі закордонного паспорту, була визнана порушенням ст.2 Протоколу до Конвенції та ст.13 Конвенції.

У справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia» від 11.07.2013 року) Європейський суд з прав людини застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон в звязку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у цій справі Європейський суд з прав людини визнав порушення ст.2 Протоколу №4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано «автоматично», тобто лише в звязку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, та без належного обґрунтування з урахуванням індивідуальної ситуації заявника.

Перевіряючи обґрунтованість клопотання, суд з урахуванням вищенаведеного враховує, що тимчасове обмежено боржника у праві виїзду за межі України є одним і заходів примусового виконання судового рішення та може бути застосоване судом в разі ухилення останнього від виконання зобовязань, покладених на нього відповідним рішенням, на строк до виконання зобовязань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Таким чином, оскільки постановою державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м.Київа ГТУЮ у м.Києві від 17.12.2013 року виконавчий лист №2-114 було повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», станом на 11.11.2019 року у відділі ДВС за місцем проживання ОСОБА_1 відсутні відкриті виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_1 не ухиляється від виконання рішення суду, тому суд приходить до висновку про скасування застосування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Керуючисьст.ст. 260, 261, 441 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Онуфріївський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України- задовольнити.

Скасувати громадянину України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який постійно проживає: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, застосоване на підставі ухвали Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 26.04.2012 року, справа №1119/1177/12.

Ухвалу суду направити для виконання до Адміністрації Державної прикордонної служби України та Онуфріївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення..

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Кропивницького апеляційного суду через Онуфріївський районний суд Кіровоградської області протягом пятнадцяти днів з дня п роголошення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Шуліка О.О.