РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді Мурашової Н.А.

за участі секретаря Бойко Л.Л.

заявників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2

заінтересованої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , Хортицьке ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

01.11.2019р. до суду поштою надійшла зазначена заява, яку заявники мотивують тим, що вони як члени однієї сім`ї проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Спільно з ними проживає їх син та рідний брат ОСОБА_2 . Більше п`яти років їх спільне з ним проживання в одній квартирі не ладиться та постійно погіршується. На фоні постійного безробіття та неадекватної поведінки ОСОБА_4 , у них постійно виникають сварки, під час яких ОСОБА_5 погрожує їм, проникає в їх кімнати під приводом, що 1/6 частина належить йому, хоча йому виділена окрема кімната для проживання. Він постійно намагається створювати конфліктні ситуації, пересуває меблі, використовує їх особисті речі, псує їх, викрадає речі. Вони вимушені звертатись до поліції, але жодних дій з боку поліції до ОСОБА_4 не застосовується. У зв`язку з цим вони вимушені були поставити замки на дверях своїх кімнат, вдаватись до інших заходів безпеки.

Вважають, що з боку ОСОБА_4 відносно них має місце психологічне насильство, яке проявляється в неможливості ведення діалогу з приводу користування спільним майном, зокрема, кухнею; у його відмові домовитись про спільну оплату житлово-комунальних послуг; в постійних докорах про наявність телевізора на кухні, в постійному переслідуванні їх на кухні, коридорі і безпідставному спостереженні за ними, відсутності адекватної реакції на їх зауваження, в демонстрації непристойних і провокаційних жестів, в нецензурній лексиці, в зневажливому ставленні до них, погрозах; пошкодженні та викраденні їх речей, що спричиняє впливає на їх емоційний стан та викликає побоювання за свою безпеку та безпеку близьких осіб.

Просять видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 на строк до 6 місяців із забороною перебувати йому в місці проживання заявників за адресою: АДРЕСА_1 ; наближатися на 50м до місця їх проживання, роботи, інших місць частого відвідування; особисто чи через третіх осіб розшукувати їх, якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; вести листування, телефонні переговори з заявниками або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб.

Ухвалою суду від 01.11.2019р. за зазначеною заявою відкрито окреме провадження у цивільній справі і призначено відкрите судове засідання на 04.11.2019р. за участю заявників та заінтересованих осіб.

В судовому засіданні заявники заяву підтримали повністю, просять її задовольнити.

Заявник ОСОБА_1 додатково суду пояснив, що він разом з дружиною, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 лютому 2019 ІНФОРМАЦІЯ_2 ., має чотирьох синів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та доньку ОСОБА_10 . Однією родиною з кінця 90-х років вони мешкають в 4-кімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Він з дружиною створили усі належні умови для проживання та розвитку своїх дітей, дали їм змогу навчатися, отримати спеціальність. Для усіх були створені однакові умови проживання. Але в якийсь час син ОСОБА_11 став приходити до дому в стані алкогольного сп`яніння, на їх з дружиною зауваження не реагував, став ігнорувати їх як батьків та рідних братів та сестру. Він як батько намагався прийняти заходи, але вони не дали позитивних результатів. З часом спілкування стало конфліктним. ОСОБА_11 перестав працювати і утримувати себе. Поки була жива дружина, вона за рахунок їх спільних коштів купувала продукти харчування, готувала їжу та годувала ОСОБА_8 . Останній фактично повністю знаходився на їх з дружиною матеріальному забезпеченні, хоча інші діти працювали, давали гроші на спільні потреби, їжу, оплату комунальних послуг. На фоні таких відносин у них постійно виникали сварки, ОСОБА_8 постійно щось не влаштовувало. Він через таке спілкування залишився один в одній із спальній кімнат, вони вимушені були розміститися в інших трьох. Коли їх не було вдома, він залишався один і мав доступ до будь-якої кімнати, оглядав особисті речі інших мешканців, шкодив їх, викрадав. Вони вимушені були поставити замки на дверях в кожну зі своїх кімнат. При цьому, ОСОБА_11 постійно поводився агресивно, висловлювався на їх адресу нецензурною лайкою, відмовлявся від вирішення питань спільного користування майном, організації побуту, через його неадекватну реакцію з ним неможливо домовитись про спільне користування кухнею, побутовими приладами. З їх боку жодних перешкод у вільному користуванні ним спільними приміщеннями в квартирі кухнею, коридором, санвузлом не чиниться. Балконна лоджія, яка йде на дві кімнати, в т.ч. на ту, яку зараз займає ОСОБА_11 , має вихід з іншої спальні, де зараз мешкають ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . З кімнати ОСОБА_8 на лоджію є вікно, через яке він може потрапити на неї, що фактично і відбувалось не один раз, але з метою пошкодження їх речей, які були на балконі. Через сварки вони вимушені були звертатись до поліції, але жодних дій реагування вони не вчинили, казали, що це їх сімейна справа і вони повинні самостійно вирішувати свої проблеми, захищати своє майно. Такі стосунки роблять неможливим їх спільне проживання в одній квартирі, але будь-яким чином добровільно вирішити це питання неможливо, оскільки ОСОБА_11 відмовляється розмовляти і домовлятись, знаходить будь-який привід не розмовляти то він повинен відпочивати, то їсти, хоча вже близько трьох років ніде не працює, постійно знаходиться вдома. Для нього особисто як на батька такі стосунки з сином є прикрими, він розчарований таким ставленням ОСОБА_8 до нього, незважаючи на те, що дав йому все необхідне. Він хвилюється, переживає через такі стосунки, переніс інсульт, зараз постійно приймає ліки. Вважає, що застосування обмежувального припису надасть йому час заспокоїтись та спокійно вжити заходи щодо вирішення питання спільного користування квартирою, оформити спадщину після смерті дружини, зібрати кошти та викупити частину майна ОСОБА_8 .

Заявник ОСОБА_3 додатково суду пояснила, що вона є єдиною сестрою та зараз єдиною жінкою в родині, через що займає окрему маленьку спальню. Зараз у них склався такий порядок користування, що батько та ОСОБА_14 займають зальну кімнату, ОСОБА_12 з ОСОБА_15 одну із більших спалень з виходом на лоджію, а ОСОБА_11 окрему спальну з вікном на лоджію. Усіма іншими кімнатами вони користуються спільно. Але спільне користування кухнею, санвузлом разом з ОСОБА_16 неможливе, він постійно провокує їх на сварки. Незважаючи на те, що він не працює і знаходиться вдома цілий день, ввечері, коли вона з батьком та братами повертається з роботи, заходять на кухню, щоб приготувати їжу та поїсти, ОСОБА_11 навмисно заходить до неї, сідає та пристально дивиться на них, нічого не кажучи, або показує якісь непристойні жести. Коли вона чи брати питають що йому потрібно, він починає лаятись, усміхатися, поводитися агресивно, називати їх різними прізвиськами, казати інші образливі для неї як для жінки слова, зачіпати особисте життя. Він не називає її з братами по імені, каже на неї «ти ніхто, ти ОСОБА_17 ». Він постійно контролює їх дії, виказує претензії, що вони голосно розмовляють, сміються, гучно працює телевізор, він починає стукати у двері, стіни, по металевим речам, лаятися. Таке негативне ставлення до неї та постійні сварки викликають у неї постійну емоційну напругу, погіршився її психологічний стан, тремтять руки, вона хвилюється, вона не може спокійно перебувати за місцем свого мешкання, вільно користуватися своїм майном, боїться залишатись з ОСОБА_16 наодинці, оскільки його поведінка є непередбачуваною та небезпечною, він може непомітно підійти зі спини та стояти позаду, потім раптово щось сказати. Від нього постійно лунають погрози у вигляді слів «щось буде». Вони вимушені жити в кімнатах, зачиняючись на замок, навіть вночі, що спричиняє незручності, обмеження, оскільки були випадки, коли ОСОБА_11 вночі заходив до їх кімнат, лякав їх, міг плюнути та зробити інші непристойні речі. Через сварки вони звертались до поліції, але позитивного результату такі звернення не дали. Зараз вони обмежили ОСОБА_8 в користуванні побутовими приладами мікрохвильовою піччю, холодильником, пральною машиною, оскільки він відмовився приймати участь в їх придбанні. Ці речі вони купували за спільні з батьком, братами та її кошти. Також вони виділили йому певну частину кухні для розміщення його приладдя. Взагалі площею кухні, санвузла та коридору він користується вільно, жодних перешкод вони не чинять. Балконом він може користуватись через вікно своєї кімнати, оскільки суміжна кімната з виходом на балкон зачинена на замок братами, в їх присутності він може заходити на балкон. Жодне їх намагання спокійно поспілкуватися з ОСОБА_16 та вирішити добровільно питання організації спільного побуту та спільного користування квартирою не знаходять відклику у ОСОБА_8 , він знаходить будь-яку причину, щоб відмовитись від бесіди, їх пропозиції відхиляє, свої варіанти вирішення проблеми не озвучує. При цьому, про усі дії, які вони мають намір вчинити, вони попереджають ОСОБА_8 , але він ці попередження або ігнорує, або починає сварку. Остання сварка була на грунті необхідності вирішення питання щодо оформлення спадщини після смерті їх матері. Вона з братами відмовилась від своїх часток на користь батька, ОСОБА_11 такої відмови не зробив. Оскільки добровільно вирішити питання спільного користування квартирою вони не можуть, то вимушені звернутися до суду.

Заявник ОСОБА_2 додатково суду пояснив, що повністю підтримує усі пояснення сестри ОСОБА_18 , зокрема, що усі їх намагання вирішити спокійно з ОСОБА_16 питання спільного користування квартирою знаходять відмову, ігнорування з його боку, він починає виказувати зневажливе ставлення до них, починає нецензурно лаятись, погрожувати їм. Вони вимушені були обмежити ОСОБА_19 доступ до інших кімнат, де знаходяться їх особисте речі, оскільки були випадки їх зникнення, пошкодження. Вони поставили камеру відеоспостереження в одній із кімнат, щоб контролювати стан речей, коли їх немає вдома, а ОСОБА_11 залишається один. Поведінка ОСОБА_8 є неадекватною, провокативною, на будь-які їх зауваження він починає висловлювати на їх адресу образливі слова, не називає їх по іменам, лише за прізвиськами, проявляє зневажливе ставлення до них. Він постійно створює несприятливі умови перебування в квартирі. Стоїть за спиною, заходить до кухні, сідає та мовчки кристально дивиться на когось з них, провокує поглядом, заглядає із-за пліч в їх телефони, виказує претензії щодо голосних розмов, гучності телевізора, виконання ремонтних робіт тощо, чого насправді не відбувається. З ним особисто був випадок, коли він ніс з кухні їжу до своєї кімнати, в коридорі ОСОБА_11 навмисно загородив йому прохід і він вивернув гарячу їжу на себе та на підлогу. При кожній зустрічі ОСОБА_11 робить якісь провокативні тички в його бік, він змушений постійно стримуватись, уникати спілкування. Такі стосунки принижують його честь та гідність. Він почувається в безпеці тільки, коли вдома знаходяться усі інші брати, сестра та батько. Залишатись наодинці з ОСОБА_16 вважають небезпечним, оскільки його поведінка є непередбачуваною, агресивною та погрозливою. Через неможливість вільно користуватися своїм житлом, речами, таку поведінку брата та його небажання домовитись, він зазначає психологічного тиску, перебуває під постійною емоційною напругою, хвилюється, погіршився його стан здоров`я і він вимушений приймати заспокійливі лікарські препарати.

Заявник ОСОБА_2 додатково суду пояснив, що в дитинстві він займав з ОСОБА_16 одну кімнату. Коли стали дорослішати, то їх спілкування стало змінюватись в не найкращий бік. ОСОБА_11 став приходити додому стані алкогольного сп`яніння, поводитися агресивно, ігнорувати його інтереси. Наприклад, коли він вже спав, ОСОБА_11 міг включити світло, грати в комп`ютер чи на музичних інструментах. Зауваження, які стали йому робити батьки або він, ОСОБА_11 став ігнорувати і поступово їх спілкування набуло скандальної форми. Він вимушений був переїхати в кімнату до інших братів, а ОСОБА_11 залишився один в кімнаті. При цьому, він постійно пред`являє претензії, що має право доступу до будь-якої кімнати в їх квартирі, оскільки має право спільної сумісної власності на неї. Разом з тим, з грудня 2018р. вони обмежили йому доступ до інших кімнат, оскільки там перебувають їх особисті речі та майно, ОСОБА_11 не має право користуватись ними, іноді були випадки, коли він пошкоджував їх речі або вони зникали. Десь 12 років тому стосунки в родині погіршилися, ОСОБА_11 став ігнорувати спільні потреби, не приймав участь в оплаті житлово-комунальних послуг, придбанні побутової техніки, продуктів харчування, хоча мати з батьком продовжували за свої кошти годувати його. Коли мати померла, вони остаточно розділились і зараз у них немає з ОСОБА_16 спільного бюджету, вони не дозволяють йому користуватись побутовим приладдям, посудом та технікою, яку вони купували за власні кошти. Спільним приміщеннями кухнею, санвузлом він користується вільно. При цьому, при будь-якій нагоді він створює їм неналежні умови перебування в цих приміщеннях. Коли вони ввечері приходять з роботи і намагаються приготувати їжу, поїсти, він навмисно заходить до кухні і безпричинно чіпляється до них, провокує сварки, робить зауваження, починаються взаємні претензії. Поведінка ОСОБА_8 стає агресивною та образливою, починається штовханина, розмахування руками, хапання за одяг. Він з братами та сестрою вимушені постійно стримувати себе, щоб не спровокувати ОСОБА_8 , жити під постійним контролем, втручанням в їх особисте життя тощо. Він не може вільно користуватись своїм житлом і спокійно перебувати в помешканні. Вимушений спати в закритій на замок кімнаті, із закритими вікнами навіть влітку, оскільки ОСОБА_11 може зайти до кімнати вночі і зробити щось непристойне. Він отримує постійні безпідставні зауваження з приводу голосної розмови по телефону або з рідними, хоча не вчиняє жодних таких дій. Для нього є образливим, що ОСОБА_11 не називає їх по іменам, він звертається до них з нецензурною лайкою, принизливо. Він хвилюється за безпеку батька, сестри та інших братів, оскільки поведінка ОСОБА_8 є непередбачуваною та погрозливою. Такі стосунки негативно впливають на його емоційний стан, він не хоче повертатися додому, перебуває в постійному очікуванні негативних подій, погіршився його стан здоров`я і він вимушений приймати заспокійливі лікарські препарати. Вважає, що ОСОБА_11 чинить на нього та його рідних психологічний тиск, в силу чого їх спільне проживання в одній квартирі є неможливим.

Заявник ОСОБА_2 додатково суду пояснив, що вже протягом тривалого часу майже 11 років ОСОБА_5 створює для їх родини неможливі умови проживання в спільній квартирі. Він безпричинно починає конфлікти з будь-яких питань, поводиться агресивно, погрозливо, нахабно, висловлюється нецензурною лайкою, образливими як для нормальної людини словами. В результаті цього для нього особливо настають тяжкі моральні та фізичні наслідки. Він не може спокійно проживати в своїй квартирі, вільно користуватись нею, перебуває під постійною емоційною напругою, хвилюванням за себе та членів своєї родини, за їх безпеку, оскільки протягом 2018р. були два випадки, коли ОСОБА_11 під час чергових сварок погрожував йому, ОСОБА_20 та батьку розкладним ножем. Він вважає, що ОСОБА_11 носить цей ніж постійно в карманах одягу і в будь-який момент може застосувати його. ОСОБА_11 навмисно наближається впритул до нього особисто та інших членів родини за спини, стоїть і спостерігає за ними, його наміри їм невідомі і непередбачувані, контролювати поведінку ОСОБА_8 неможливо. Вони не можуть почувати у безпеці, особливо, коли не усі знаходяться вдома. Був випадок, коли ОСОБА_11 застосував до нього фізичну силу, під час чергової сварки, він накинувся на нього та прокусив руку. До лікарні та поліції він тоді не звертався, оскільки вважав, що нічим не доведе провину ОСОБА_21 усяк раз не дає йому змоги спокійно повечеряти на кухні, безпричинно спостерігає за ним, контролює кожний шаг, пристально дивиться, заглядає в телефон, на зроблене зауваження відразу реагує агресивно, тобто постійно провокує сварки і його метою є створення неможливих умов для спільного проживання. Вони вимушені бути поставити замки на двері своїх кімнат, ночувати влітку із закритими вікнами, бо ОСОБА_11 може зайти до них в кімнату, зробити непристойні речі. Також ОСОБА_11 неадекватно реагує на будь-які їх дії розмову по телефону, розмову між собою, перегляд телевізора, прослуховування музики, виконання ремонтних робіт тощо. Йому постійно здається, що вони голосно спілкуються і він не може відпочивати. Хоча жодного приводу вони для цього йому не дають. В грудні 2018р. був випадок, коли батько підстригав його в коридорі електромашинкою, ОСОБА_19 здалось, що це було дуже гучно, що вони голосно сміялись та розмовляли, тому він став стукати у двері кімнати та нецензурно виражатися на їх адресу. На цьому ґрунті виникала чергова сварка і вони вимушені були звертатись до поліції. Вони намагаються створити усі можливі умов для спільного проживання та користування квартирою, але з боку ОСОБА_8 лунають постійні претензії, зауваження, які є безпричинними. ОСОБА_11 не намагається налагодити з ними будь-яке нормальне людське спілкування, якось домовитись про спільне користування квартирою, усі їх пропозиції ним відхиляються без пояснення причин, своїх пропозицій він не виказує. Такі стосунки впливають на його емоційний стан та фізичний стан здоров`я, який погіршився, він приймає лікарські препарати.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечив, суду пояснив, що вже тривалий час понад 12 років він не може знайти порозуміння з членами своєї родини батьком, братами та сестрою. Його підтримувала тільки мати. Вважає, що таке непорозуміння виникло саме з вини заявників, а не його. На це вплинула і відмінність їх особистих характерів, поглядів, темпераментів. Він більш був схожий на матір, тому вона його завжди підтримувала, а батько через це гнівався на нього, мстився. Коли вони діти дорослішали, їх світогляд змінювався і протистояння посилювалось. Спочатку загострились стосунки з ОСОБА_15 , з яким вони мешкали в одній кімнаті. З часом брат став агресивно реагувати на його зауваження, тиснув, він у відповідь не бажав поступатися, виникали сварки, суперечки. ОСОБА_13 підбурював інших родичів і вони ставали на його бік. Негатив з часом накопичувався і десь понад 12 років вони остаточно перейшли у фазу гострого конфлікту, коли його обмежили в праві вільного користування квартирою, кухнею, балконом, коміркою, меблями, побутовою технікою та іншими спільними речами. Він бажає жити спокійно і доводи заявників, що саме він провокує суперечки, є неправдивими. Саме заявники першими починають виказувати на його адресу різноманітні претензії, зауваження, чіпляються до нього, принижують, влаштували йому такий «булінг». Він не викрадав їх речі, не пошкоджував майно. Це саме заявники пошкодили його речі зняли штори зі спальні, зняли двері з кімнати та замінили їх на інші, згоди на що він не давав. Вони звинувачують його в тому, що він не працює тривалий час, але він через постійні сварки, галас, емоційну напругу не може сходити на співбесіду. Вони навмисно голосно розмовляють, гучно включають телевізор, слухають музику або грають на музичних інструментах, здійснюють ремонтні роботи та інше. В грудні батько з братом ОСОБА_22 навмисно навпроти дверей в його кімнату в пізній час 21.30год підстригалися електричною машинкою, не давали йму відпочивати. Коли він зробив їм зауваження, вони не припинили свої дії, виникла суперечка, до якої долучились усі інші брати та сестра. Він особисто нікого не принижує і не ображає. Це заявники усякий раз проявляють до нього вкрай негативне ставлення. Щодо їх пропозицій з приводу порядку користування кухнею, то саме вони чинять йому перешкоди, а не навпаки. Домовитись з ними він не може, оскільки поводяться агресивно і здебільшого усі пропозиції роблять в той час, коли він чимось зайнятий або пізно і він відпочиває, або він хоче поїсти тощо. Крім того, усі пропозиції викладаються під тиском на нього, фіксуються на відеокамеру або телефон, вони не дають йому часу обміркувати їх. Особисто він не пропонував їм будь-якого варіанту користування спільними помешканнями, до суду за захистом своїх прав не звертався. Просить в задоволенні заяви відмовити.

Представник заінтересованої особи - Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області в судове засідання не прибув за невідомими причинами, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.350-5 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника заінтересованої особи - Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області.

Суд, вислухавши пояснення заявників, заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, відтворивши аудіо-, відеозаписи, вважає заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст.21,24 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно з ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»:

3) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

6) кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі;

7) обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи;

8) особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі;

9) оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи;

14) психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

Згідно з ст.3 зазначеного Закону дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, зокрема, на батьків (мати, батько) і дитину (дітей), рідних братів і сестер.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Згідно з ст.26 Закону право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника має, в т.ч. постраждала особа або її представник.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана: 1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству"; 2) особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків"; 3) батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків"; 4) опікуном, органом опіки та піклування в інтересах недієздатної особи, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків".

Згідно з ст.350-3 ЦПК України заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису.

Заінтересованими особами також можуть бути інші фізичні особи, прав та інтересів яких стосується заява про видачу обмежувального припису, а також органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції.

Відповідно до ст.350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" або Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків", на строк від одного до шести місяців.

Обмежувальний припис, виданий судом стосовно особи, яка на момент винесення рішення суду не досягла вісімнадцятирічного віку, не може обмежувати право проживання (перебування) цієї особи у місці свого постійного проживання (перебування).

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Суд встановив, що заявники ОСОБА_1 (батько), ОСОБА_2 (син), ОСОБА_2 (син), ОСОБА_3 (донька), ОСОБА_2 (син) та заінтересована особа ОСОБА_2 (син) зареєстровані та фактично мешкають за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначена квартира належить заявникам та заінтересованій особі на праві спільної сумісної власності.

На даний час склався такий порядок користування житлом: заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 займають житлову кімнату залу, заявники ОСОБА_2 та ОСОБА_2 одну зі спалень (більшу за площею) з виходом на лоджію, заявниця ОСОБА_3 одну зі спалень (меншу за площею), заінтересована особа ОСОБА_2 одну зі спалень з вікном на лоджію. Інші приміщення кухня, санвузол, коридор перебувають у спільному користуванні.

Разом з тим, заявники, з одного боку, та заінтересована особа ОСОБА_2 , з іншого боку, протягом тривалого часу не можуть досягнути домовленості щодо спільного користування зазначеним житловим приміщенням та його утримання, прийняття спадщини після смерті дружини та матері.

Ці обставини визнаються учасниками справи та підтверджуються аудіо-, відеозаписами, наданими заявниками та відтвореними в судовому засіданні.

В даному випадку у суду не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин, тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України вони не підлягають доказуванню.

Згідно листа Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 22.12.2018р. було розглянуто звернення ОСОБА_3 від 01.12.2018р. та 03.12.2018р. щодо виникнення конфлікту з ОСОБА_2 за місцем їх мешкання. За вказаним фактом проведено перевірку, з ОСОБА_2 проведена профілактична бесіда щодо недопущення порушень норм чинного законодавства України.

Згідно листа Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 25.03.2019р. було розглянуто звернення ОСОБА_2 від 28.02.2019р. щодо виникнення конфлікту з ОСОБА_2 28.02.2019р. в 15.30год. за місцем їх мешкання. За вказаним фактом проведено перевірку, з ОСОБА_2 проведена профілактична бесіда щодо недопущення порушень норм чинного законодавства України.

Згідно з талоном-повідомленням єдиного обліку №17227 15.09.2019р. в 17.54год Хортицьким ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області прийнята та зареєстрована заява (повідомлення) про кримінальне правопорушення, подана ОСОБА_1 , який просить прийняти заходи до його сина ОСОБА_2 ,1984р.н., який зловживає алкогольними напоями та виносить з квартири речі. За заявою проводиться перевірка.

Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

При цьому, суд враховує, що за усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів або інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.29 рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994р.)

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, проаналізувавши вищевикладені норми чинного законодавства, суд не знаходить законних підстав для видачі обмежувального припису відносно заінтересованої особи ОСОБА_2 .

При цьому, суд виходить з того, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, який виконує захисну та запобіжну функцію і направлений на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Підставою для видачі судом обмежувального припису є встановлення та доведення факту домашнього насильства (фізичного, сексуального, психологічного або економічного) кривдником відносно постраждалої особи, а також ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

В даному випадку заявники зазначають про вчинення ОСОБА_2 відносно них психологічного насильства, яке проявляється в неможливості ведення діалогу з приводу користування спільним майном, зокрема, кухнею; у його відмові домовитись про спільну оплату житлово-комунальних послуг; в постійних докорах про наявність телевізора на кухні, в постійному переслідуванні їх на кухні, коридорі і безпідставному спостереженні за ними, відсутності адекватної реакції на їх зауваження, в демонстрації непристойних і провокаційних жестів, в нецензурній лексиці, в зневажливому ставленні до них, погрозах; пошкодженні та викраденні їх речей, що спричиняє впливає на їх емоційний стан та викликає побоювання за свою безпеку та безпеку близьких осіб.

Разом з тим, суд вважає, що надані заявниками в обґрунтування заявлених вимог докази - копії відповідей на їх звернення до правоохоронних органів, аудіо-, відеозаписи безумовно не вказують на вчинення ОСОБА_2 домашнього (психологічного) насильства щодо них, не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цих осіб, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а свідчать лише про наявність тривалого конфлікту між сторонами з приводу спільного користування житлом та відсутність домовленості щодо порядку користування спільним сумісним майном.

Так, жодних відомостей про те, що під час конфліктів, які виникали між сторонами і з приводу яких заявники звертались до правоохоронних органів, ОСОБА_2 вчинив будь-які насильниці дії психологічного характеру відносно заявників, а також що його за такі дії було притягнуто до будь-якого виду юридичної відповідальності, ці докази не містять. Сам по собі факт такого звернення не є доказом вчинення домашнього насильства.

Також таких відомостей не містять відтворені в ході судового розгляду аудіо-, відеозаписи. Ними лише зафіксовані суперечки, які виникали на ґрунті відсутності згоди між учасниками справи щодо спільного користування квартирою і під час яких вони виказували взаємні претензії.

В ході судового розгляду заявники вказували на застосування ОСОБА_2 під час чергової сварки розкладного ножа, яким він погрожував їм, вони підозрюють, що цей ніж він носить в кармані своїх брюк і, враховуючи його слова «щось буде», постійне неочікуване його наближання до них зі спини, вони побоюються за своє та інших членів родини життя та здоров`я. В той же час, жодних доказів на підтвердження цих обставин, заявники суду не надали. Як вони пояснили суду, з цього приводу вони до правоохоронних органів із відповідними заявами не звертались.

Пояснюючи про заподіяння ОСОБА_2 під час чергової сварки заявнику ОСОБА_2 тілесних ушкоджень шляхом кусання, заявники також не надали суду відповідних доказів і пояснили, що з цього приводу вони також не звертались до правоохоронних органів та лікарні.

Обґрунтовуючи свою заяву, заявники посилаються на те, що неадекватна агресивна поведінка ОСОБА_4 , неможливість вирішення з ним будь-яких питань організації спільного побуту або спільного користування житлом, постійні сварки з цього приводу, його безпідставне втручання в їх особисте життя, образи, впливають на їх емоційний стан, вони постійно перебувають під психологічним тиском, напруженням, відчувають себе неспокійно та небезпечно, за останні роки, незважаючи на молодий вік, погіршився їх стан здоров`я, вони приймають заспокійливі препарати. Однак жодних доказів на підтвердження факту звернення за медичною допомогою у зв`язку з погіршенням стану здоров`я саме через психологічний тиск з боку ОСОБА_4 заявники суду не надали.

Також зазначили, що з приводу можливого вирішення сімейного конфлікту до соціальних служб або за психологічною допомогою вони не звертались.

Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом вказаної норми особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством є підставою для відмови у позові.

Виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що між сторонами фактично існує спір щодо користування спільним нерухомим майном, усунення перешкод в здійсненні права власності, оформлення спадщини після смерті дружини та матері, що регулюється, зокрема, нормами ЦК України.

Такий спір не може бути вирішений шляхом застосування зазначених заявниками заходів обмежувального припису - заборони перебувати в місці проживання заявників; наближатися на 50м до місця їх проживання, роботи, інших місць частого відвідування; особисто чи через третіх осіб розшукувати їх, якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; вести листування, телефонні переговори з заявниками або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб.

Враховуючи встановлені судом обставини та надані суду докази, з огляду на положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд вважає недоведеним факт вчинення ОСОБА_2 домашнього (психологічного) насильства відносно заявників і наявність будь-яких обґрунтованих ризиків, відповідно відсутні підстави для їх захисту шляхом застосування до нього обмежувального припису.

Таким чином, в задоволенні заяви слід відмовити повністю.

Керуючись ст.3,21,24 Конституції України, ст.1,3,26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.2,4,5,12,13,76-82,89,258,263-265,350-5,350-6 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , Хортицьке ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, про видачу обмежувального припису відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 11.11.2019р.

Суддя Н.А.Мурашова

05.11.2019