Справа № 136/208/18
Провадження № 22-ц/801/2070/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Марчук В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 рокуСправа № 136/208/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючої: Марчук B.C.,

суддів: Войтка Ю.Б., Стадника І.М.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу № 136/208/18 за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 26 червня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Кривенка Д.Т., дата складання повного тексту рішення 05.07.2019 року,

в с т а н о в и в :

У лютому 2018 року ПАТ «СК «ВУСО» звернулось у Липовецький районний суд Вінницької області з вказаним позовом. Вимоги мотивовані тим, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та ТОВ «Альтком-Мост» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 2-00 від 05.05.2016 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - автомобіля Toyota, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

01.11.2016 року на автодорозі М-05-Київ-Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), за участю транспортного засобу Toyota, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під управлінням ОСОБА_2 та автомобіля Mercedes-Benz Sprinter, державний номерний знак НОМЕР_2 під управлінням ОСОБА_1 , в результаті якої транспортні засоби (далі - ТЗ) отримали механічні ушкодження.

Постановою Липовецького районного суду Вінницької області від 22.12.2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Вартість відновлювального ремонту автомобіля Toyota, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 склала 144 597, 97 грн., які ПрАТ «СК «ВУСО» сплатило на рахунки СТО.

Цивільна відповідальність винної особи на момент настання страхової події була застрахована в ПрАТ «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АЕ 6437133 (надалі - Поліс). Відповідно умов Полісу, ліміт відповідальності Страховика за шкоду, заподіяну майну, становить 50000,00 грн., франшиза - 1000,00 грн., отож максимально можливий розмір страхового відшкодування за Полісом у даному випадку становив 49 000,00 грн., у той час як розмір заподіяної, внаслідок ДТП, шкоди склав 144 597,97 грн. Позивач направив ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» заяву про здійснення виплати, яку страховиком було проведено, утім сума понесених збитків в повному обсязі не покривається лімітом відповідальності страховика за Полісом, тому позивач просив суд стягнути з Відповідача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, а саме 95 597,97 грн. (144 597,97 грн. - 49 000,00 грн так, як добровільно відповідач їх не сплатив.

25.05.2018 року представник позивача подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, обґрунтовуючи підставність заяви тим, що ПрАТ «СК «ВУСО» стало відомо, що на момент ДТП був наявний ще один чинний Поліс АГ №9806397 щодо транспортного засобу Мercedes-Benz Sprinter, державний номерний знак НОМЕР_2 , страховиком за яким є також ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Ліміт відповідальності страховика за цим Полісом за шкоду заподіяну майну становить 100 000,00 грн., франшиза - 1 000,00 грн., а тому Позивач направив ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» заяву про здійснення доплати у розмірі 50 000.00 грн., які надійшли на рахунок Позивача 04.05.2018року.

Відтак, станом на 22.05.2018 року розмір невідшкодованої шкоди становить 45 597, 97 грн., які позивач і просив суд присудити до стягнення із відповідача, а також вирішити питання судових витрат.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 26 червня 2019 року позов задоволено частково. Вирішено: стягнути із ОСОБА_1 на користь ПАТ "Страхова компанія "ВУСО" суму страхового відшкодування у розмірі 38 479 гривень 29 коп.; в решті позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку як незаконне, необгрунтоване та таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Вимоги апеляційної скарги зводяться до того, що відповідно до умов договору №2-00 від 05.05.2016 року страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну, становить 100000 грн., розмір франшизи - 1000 грн.

На думку апелянта, суд мав взяти за основу висновок судового експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи №3617/18-21 від 04.03.2019 року ( а/с 147 152), де вказано, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota RAV4 д.н НОМЕР_1 при наявності слідів ремонту та пошкоджень у вигляді деформації складових кузова на 12.12.2016 року склала 87343,45 грн., а не той де вказано, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota RAV4 д.н НОМЕР_1 без слідів ремонту та пошкоджень у вигляді деформації складових кузова на 12.12.2016 року склала 137479,29 грн. За таких обставин, страхова сума 99000 грн., виплачена ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» ПрАТ «СК «ВУСО» повністю покрила заподіяні в результаті ДТП матеріальні збитки власнику автомобіля Toyota RAV4 д.н.з. НОМЕР_1 .

Скаржник дійшов до такого висновку через те, що, на його думку, Акт (протокол) огляду транспортного засобу від 04.11.2016 року був складений з порушенням та без врахування вагомих обставин, які впливають на визначення розміру матеріального збитку, зокрема, не зазначена інформація про дорожньо-транспортну пригоду транспортного засобу Toyota, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , яка мала місце 26.11.2012 року.

З урахуванням зазначеного, апелянт просить суд скасувати рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 26.06.2019 року та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «СК «ВУСО» відмовити в повному обсязі.

Від ПАТ «СК «ВУСО» надійшов відзив (відповідь) на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , відповідно до якого позивач просить суд залишити дану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 26.06.2019 року - без змін.

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно частин першої - п`ятої ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції вказаним правовим вимогам відповідає.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В ході розгляду справи встановлені наступні обставини.

05.05.2016 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та ТОВ «Альтком-Мост» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №2-00, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля Toyota, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.10 - 13). Вказаним договором визначено, що є страховим випадком та у п.16 визначено умови для виплати страхового відшкодування.(а/с10-12).

01.11.2016 року Васильківським відділом поліції ГУНП у Київській області було складено довідку про дорожньо-транспортну пригоду № НОМЕР_4 , відповідно до якої зафіксовано, що 01.11.2016 року на автошляху М-05-Київ-Одеса 66 км 100м сталась дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу Тоyota RAV-4, державний номерний знак НОМЕР_5 , під управлінням ОСОБА_2 та транспортного засобу Mercedes, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок порушення останнім п.13.1 ПДР, що призвело до скоєння ДТП та пошкодження транспортних засобів, у зв`язку із чим складено протокол серія АП №2296452 стосовно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП. (а/с15).

04.11.2016 року страхувальник ТОВ «Альтком-Мост» звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.17, 18).

11.11.2016 року оцінювачем (спеціалістом ПРАТ «СК «ВУСО»), відповідно до п.16.1.1 Договору Добровільного страхування №2-00 від 05.05.2016 року, було складено Акт огляду транспортного засобу Тоyota RAV-4, державний номерний знак НОМЕР_5 (а/с19).

Вартість відновлювального ремонту склала згідно доданих ТОВ «НІКО ТЕХНО МЕГАПОЛІС» рахунків 144 597, 97 грн. ( (141 267,97 грн. + 3 330 грн.) (а.с.24, 25, 26).

24.11.2016 року було складено Страховий акт №7250-02 до Договору страхового наземного транспорту №2-00 від 05.05.2016 року (а.с.27, 28), оскільки в силу п.16 договору добровільного страхування наземного транспорту №2-00, рахунки станції технічного обслуговування є підставою для визначення та виплати страхового відшкодування.

Відповідно до платіжних доручень від 24.11.2016 року та 05.01.2017 року ПрАТ «СК «ВУСО» було перераховано на користь ТОВ «НІКО ТЕХНО МЕГАПОЛІС» суму грошових коштів у розмірі 144 597, 97 грн.( а/с25,26).

Постановою Липовецького районного суду Вінницької області від 22.12.2016 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень. Вказане судове рішення набрало законної сили 03.01.2017 року (а/с 16).

Згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АЕ НОМЕР_6 від 03.08.2016 року (а.с.55) цивільно-правова відповідальність транспортного засобу Mercedes-Benz Sprinter, державний номерний знак НОМЕР_2 була застрахована ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп". Відповідно до умов вказаного договору, страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду заподіяну майну становить 100 000 грн., розмір франшизи - 1 000 грн.

18.01.2017 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» звернулась до ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" із регресною вимогою про відшкодування понесених ними збитків, за якою було перераховано відповідно до платіжного доручення від 13.03.2017 року суму грошових коштів у розмірі 49 000 грн.(а.с.83). 29.03.2018 року перераховано відповідно до платіжного доручення від 13.03.2017 року кошти в сумі 50 000 грн. (а.с.85).

Позивач звернувся до суду із позовом до винної особи ОСОБА_1 про стягнення непокритої суми страхового відшкодування, яка становить, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, 45 597, 97 грн.

Згідно наданих позивачем рахунків та проведених виплат, сума відновлювального ремонту склала 144 597, 97 грн., з якою відповідач не погодився, вважаючи її завищеною, у зв`язку із чим за його клопотанням судом, з метою виключення будь - яких сумнівів та з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також відповідно до п. 16.8 Договору добровільного страхування наземного транспорту №2-00 від 05.05.2016 року, було призначено судово-автотоварознавчу експертизу для визначення дійсного розміру шкоди завданої власнику автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 01.11.2016 року (а/с103-105).

Згідно висновку судового експерта за наслідками проведеної авто товарознавчої експертизи від 04.03.2019 року за № 3617/18-21, експерт дійшов висновку, про таке:

- вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Тоyota RAV-4, державний номерний знак НОМЕР_5 без слідів ремонту та пошкоджень у вигляді деформації складових кузова на 12.12.2016 року склала 137 479, 29 грн. (сто тридцять сім тисяч чотириста сімдесят дев`ять грн. 29 коп.);

- вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Тоyota RAV-4, державний номерний знак НОМЕР_5 без слідів ремонту та пошкоджень у вигляді деформації складових кузова з врахуванням системи знижок на складові частини та роботи, застосованих ТОВ «НІКО ТЕХНО МЕГАПОЛІС» відповідно рахунку № 00566 від 12.11.2016 року, складала на 12.12.2016 року: 122 353,08 грн. (сто двадцять дві тисячі триста п`ятдесят три грн. 08 коп.).;

- вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Тоyota RAV-4, державний номерний знак НОМЕР_5 при наявності слідів ремонту та пошкоджень у вигляді деформації складових кузова на 12.12.2016 року складала 87 343,45 грн. (вісімдесят сім тисяч триста сорок три грн. 45 коп.) (а/с152).

За таких обставин, суд першої інстанції підставно керувався нормами Закону України «Про страхування» від 07.03.1996 року № 85/96-ВР, зокрема, ст. 27; ст. ст. 993, 1187, 1194 ЦК України та дійшов обгрунтованого висновку про те, що слід взяти до уваги висновок експерта про розмір матеріального збитку 137 479,29 грн., зважаючи на те, що така сума була визначена експертом з урахуванням дійсних пошкоджень транспортного засобу та проведених ремонтних робіт без слідів ремонту та пошкоджень у вигляді деформації складових кузова.

При цьому, суд враховував обставини, що висновок експерта у цій частині сторонами не оспорювався, тому відсутні підстави для сумнівів щодо його правильності.

Стосовно висновку експерта про розмір матеріальних збитків - 87 343,45 грн., суд його не взяв до уваги через те, що наявність слідів деформації кузова не доведена жодним належним та допустимим доказом і суд апеляційної інстанції повністю погоджується з таким аргументом суду першої інстанції.

Не взято до уваги судом першої інстанції і висновок експерта про розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Тоyota RAV-4, державний номерний знак НОМЕР_5 , який становить 122 353,08 грн. через те, що розмір збитків визначається за єдиною Методикою і не може залежати від системи знижок на складові частини та роботи, з чим також погоджується колегія суддів Вінницького апеляційного суду.

А за змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону N 85/96-ВР, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З врахуванням вказаних обставин та правових норм, суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, стягнувши з ОСОБА_1 на користь позивача 38 479,29 грн. різниці між фактичним розміром матеріальної шкоди та страховим відшкодуванням, тому що 137 479,29 грн. - 99000 грн. = 38 479,29 грн.

Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції так, як вони зводяться до переоцінки доказів на користь апелянта.

Складаючи страховий акт та кошторис збитків, страховик діяв відповідно до умов Договору добровільного страхування наземного транспорту №2-00 від 05.05.2016 року, визначених розділом 16 - умови виплати страхового відшкодування.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його не спростовують, тому, в силу ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення місцевого суду - без змін.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 26 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Судді/підписи/

Згідно з оригіналом

суддя В.С. Марчук