24.09.2019 Єдиний унікальний номер 205/12/19
Єдиний унікальний номер судової справи:205/12/2019
Номер провадження: 2/205/50/2019
24 вересня 2019 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Мовчан Д.В.
при секретарі Волкобоєвої А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Акант-Інвест»,Фізичної особи підприємця Верченко Ірини Павлівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд-компані-люкс», про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, -
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Акант-Інвест»,Фізичної особи підприємця Верченко Ірини Павлівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд-компані-люкс», про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном.
Відповідачі у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк, відзиви на позовну заяву не подали.
Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі. До суду надійшла письмова заява, в якій такий учасник справи просить розглянути справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися неодноразово та належним чином, про що свідчать повідомлення підприємства поштового зв`язку про вручення таким учасникам справи судових повісток.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 01.04.2019 року прийнята до розгляду заява позивача по зміну предмету позову.
Будь-яких інших процесуальних дій у справі (витребування доказів, забезпечення доказів тощо) судом не вживалось.
Розгляд справи за відсутності учасників справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України.
У відповідності до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідачів, які належним чином були повідомлені і від яких не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ними причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання відповідачі в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили та не подали відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи.
З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення з огляду на наступне.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2017 року у задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Акант-Інвест» до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Новий» про визнання недійсним Договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 28.11.2014 року було відмовлено. Постановою Дніпропетровського господарського апеляційного суду від 28.02.2017 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Акант-Інвест» - відхилено, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2017 року залишено без змін. Ухвалою Вищого господарського суду України від 30.05.2017 року прийнято відмову Товариства з обмеженою відповідальністю «Акант-Інвест» від касаційної скарги на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2017 року та постанову Дніпропетровського господарського апеляційного суду від 28.02.2017 року.
Судом також встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.11.2016 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Акант - Інвест» було відмовлено у позові доОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Новий», третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Батова Людмила Григорівна про визнання договорів недійсними.
Матеріалами справи підтверджено, що ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.03.2017 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Акант-Інвест» - відхилено, рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.11.2016 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.10.2017 року касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Акант-Інвест» відхилено, рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.11.2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.03.2017 року залишено без змін.
Із матеріалів справи вбачається, що відповідачі Товариство з обмеженою відповідальністю «Акант-Інвест»,фізична особа підприємець Верченко Ірини Павлівни , Товариство з обмеженою відповідальністю «Трейд-компані-люкс», чинять перешкоди позивачеві у користуванні вказаними об`єктами нерухомого майна.
Оскільки відповідачем ТОВ «Акант-Інвест» не визнається право власності позивача на спірне нерухоме майно, а відповідачі ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Трейд-компані-люкс» без згоди власника користуються таким майном, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.
Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Положенням статті 391 ЦК України надають власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.
Особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника. Факт володіння нерухомим майном може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння).
При цьому, частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
За загальним правилом предметом негаторного позову є вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом (шляхом звільнення виробничих приміщень власника від неправомірного перебування у них майна третіх осіб, виселення громадян з неправомірно займаних житлових приміщень власника, знесення неправомірно збудованих споруд, накладення заборони на вчинення неправомірних дій щодо майна власника тощо).
Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення.
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Суд зауважує, що відповідачі не були позбавлені можливості подати докази по справі як особисто в обґрунтування заперечень на позовну заяву, так й через своїх представників або за допомогою поштового зв`язку, оскільки вони повідомлялися судом про розгляд цивільної справи у встановленому чинним процесуальним законом порядку.
Однак, до судового засідання відповідачі не з`явилися, належних та допустимих доказів щодо поважності причин неявки до суду не представили, не надали жодного заперечення чи пояснення по суті спору. Небажання відповідачів надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі у судових засіданнях, надало суду право обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 7 718 (сім тисяч сімсот вісімнадцять) грн. 40 коп. по 2 572 (дві тисячі п`ятсот сімдесят дві) грн. 80 коп. із кожного Відповідача окремо.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 15, 16, 391, 392 ЦК України, ст. ст. 141, 142, 258, 259, 263-265, 430 ЦПК України, суд -
6. Стягнути з Фізичної особи підприємця Верченко Ірини Павлівни (місце знаходження: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ) понесені та документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі - 2 572 (дві тисячі п`ятсот сімдесят дві) грн. 80 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржувати заочне рішення до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Мовчан Д.В.