печерський районний суд міста києва
Р І Ш ЕН Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2019 року Печерський районний суд міста Києва

у складі: головуючого судді - Писанця В.А.,

при секретарі судових засідань - Ясеновенко К.О.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , просив стягнути суму боргу за договором позики у розмірі 5 492 622,22 грн., з яких 3 500 000,00 грн. - сума основного боргу; 1 173 363,01 грн. - розмір відсотків за правомірне користування позикою; 6 904,11 грн. - 3 % річних, 812 355,13 грн. розмір втрат від інфляції.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 15 жовтня 2015 року між ним та відповідачами було укладено Договір позики, відповідно до умов якого позивач передав, а відповідачі прийняли у власність 3 500 000,00 грн. Договір в письмовій формі не укладався, та ОСОБА_4 визнає факт укладення договору, адже відобразив даний правочину у своїй декларації. Оскільки відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконав, в зв`язку з чим у останнього утворилась заборгованість у вказаному розмірі.

Ухвалою судді від 13 лютого 2018 року призначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та надано строк для подання відзиву на позовну заяву (відзив); відповіді на відзив; заперечень; пояснень третьої особи щодо позову або відзиву.

Згідно з положеннями ст.ст. 19, 274 ЦПК України, вбачається, що спір підлягає розгляду у загальному порядку позовного провадження, для нього обов`язковою є стадія підготовчого провадження.

У встановлений ухвалою судді від 13 лютого 2018 року строк відповідачами відзив не надано.

Ухвалою суду від 26 березня 2018 рокуза заявою позивача закрито провадження в частині вимог до ОСОБА_5

21 серпня 2018 рокув підготовчому судовому засіданні представником позивача подано заяву про залишення без розгляду позову в частині вимог щодо стягнення відсотків в сумі 1 173 363,01 грн., 3 % річних у розмірі 6 904,11 грн., інфляційної складової 812 355,13 грн.

Ухвалою суду від 12 грудня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Вислухавши представника позивача, який в судовому засіданні вимоги позову підтримав та просив задовольнити, а також представника відповідача, який вимоги позову визнав, суд дослідивши матеріали,наявні у справі, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач вказує, а відповідач визнає те, що 15 жовтня 2015 року між ними було укладено Договір позики, відповідно до умов якого позивач передав, а відповідачі прийняли у власність 3 500 000,00 грн.

Також вбачається, що даний правочин в письмовій формі не укладався, а на підтвердження факту його укладення сторони посилаються на його відображення в декларації ОСОБА_4 за 2016 рік (а.с. 9-21).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Розмір мінімальної заробітної плати визначається в Законі про Державний бюджет на відповідний рік, що передбачає пп. 5-2 п. 5 ст. 38 Бюджетного кодексу України.

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян (НМДГ), то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації злочинів або правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 ПКУ для відповідного року.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до вимог ст.ст. 77, 80 ЦПК України докази мають бути належними та достатніми.

Вичерпний перелік засобів доказування визначено у Главі 5 ЦПК України.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд, що передбачає ч. 4 ст. 206 ЦПК України.

За вказаних обставин, суд надходить до висновку, що незважаючи на визнання позову відповідачем належних, допустимих та достатніх доказів укладення 15 жовтня 2015 року між сторонами Договору позики суду не надано і такі дані в матеріалах справи відсутні, з огляду на те, що зазначення відповідачем такого правочину в декларації про його доходи за 2016 рік не може свідчити про його укладення в силу ст. 1047 ЦК України, а тому суд вважає відсутніми підстави стверджувати про виникнення грошового зобов`язання у відповідача перед позивачем на підставі договору позики від 15 жовтня 2015 року, а відтак і виникнення правових наслідків невиконання такого грошового зобов`язання.

Виходячи з вищевикладеного, судом не встановлено і позивачем не доведено наявність обставин, на які посилається у своєму позові позивач, зокрема: не доведено укладення 15 жовтня 2015 року між сторонами Договору позики та передачі позивачем грошових коштів у розмірі 3 500 000,00 грн. відповідачу.

Відтак, позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Виходячи з вищевикладеного, керуючись ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст.4, 12, 13, ст.76-80, ст.ст.263, 264, 266, 268, 273, ст.ст.352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні його позову до ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 06 серпня 2019 року.

Суддя В. А. Писанець