ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6196/19 Справа № 205/15/19 Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 квітня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп», публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку», треті особи - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Луценко Вікторія Сергіївна, державний реєстратор Микільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області Сердюк Євген Васильович, про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги, визнання недійсним пункту договору іпотеки, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп» (далі ТОВ «Фінанс Проперті Групп»), публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» (далі ПАТ ВБР) про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги, визнання недійсним пункту договору іпотеки, одночасно з позовом подали заяву про його забезпечення, шляхом накладання арешту на квартиру АДРЕСА_1 ; просили заборонити ОСОБА_3 , його представникам та будь-яким іншим особам здійснювати проникнення до квартири, вивезення з квартири їх майна, та заборонити чинити їм перешкоди у проживанні в спірній квартирі.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 квітня 2019 року у задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі, посилаючись на порушення даною ухвалою їхніх законних прав та інтересів, просять ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якої задовольнити їх заяву про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуваною ухвалою порушуються їх права, наголошували на тому, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання майбутнього рішення у даній справі.

Відповідач ТОВ «Фінанс Проперті Групп» надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, наголошували на тому, що на час набуття ними права вимоги за кредитним договором за позивачами рахувалась заборгованість у розмірі 122.332 грн.47 коп.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Згідно з п.п.1,4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду, у разі задоволення позову, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Відповідно заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача,щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Сукупний аналіз даних положень законодавства дає підстави вважати, що при вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову, суд повинен, крім іншого, з`ясувати відомості про особу відповідача та про належність йому майна, про накладення арешту на яке просить інша сторона.

Позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

За змістом п.10 цієї ж постанови заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , ТОВ «Фінанс Проперті Групп», ПАТ ВБР про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги, визнання недійсним пункту договору іпотеки та просили визнати недійсним договір про відступлення прав вимог від 04 червня 2018 року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ Фінанс Проперті Групп, з усіма додатками та додатковими угодами до нього; визнати недійсним договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором №ZXR019521.23882.002, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ Фінанс Проперті Групп, з усіма додатками та додатковими угодами до нього; визнати недійсним п.22 договору іпотеки №ZXR019521.23882.002

Також з матеріалів справи вбачається, що спірна квартира, яка належить позивачу ОСОБА_1 (а.с.16- 18), та яка була передана в іпотеку ПАТ ВБР (а.с.27-31), наразі перебуває у володінні відповідача ОСОБА_3 , який здійснює дії, направлені на її відчуження.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку вжиття заходів забезпечення позову виступає як спосіб гарантування обов`язкового виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог і не створює невиправданих обмежень відповідачам в їх правах.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що позивачі зверталися з заявами про вчинення кримінального правопорушення відносно незаконного заволодіння спірною квартирою.

Крім того, спірне нерухоме майно належить саме позивачу.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображена в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Накладення арешту на нерухоме майно має тимчасовий характер та спрямований на запобігання відчуження майна і жодним чином не обмежує права відповідачів.

За таких обставин апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 необхідно задовольнити частково, а ухвалу суду першої інстанції скасувати як необґрунтовану з постановленням нової ухвали про часткове задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 17 квітня 2019 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 46,9 кв.м, яка на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 08 лютого 2012 року належить ОСОБА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.