Ухвала

02 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 335/9195/18

провадження № 61-13011 ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційні скарги ОСОБА_1 та заступника прокурора Запорізької області на постанову Запорізького апеляційного суду від 11 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Вознесенівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Запорізькій області, Запорізької місцевої прокуратури № 2, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури, яку він оцінив у 145 000,00 грн. Також позивач просив стягнути із відповідачів понесені ним витрати на юридичну (правничу) допомогу у розмірі 19 000,00 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2018 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 11 червня 2019 року, з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення помилки від 10 липня 2019 року, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, на користь ОСОБА_1 166 767,80 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди та 19 000,00 грн у рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу, а всього: 185 767, 80 грн.

У липні 2019 року до Верховного Суду ОСОБА_1 та заступник прокурора Запорізької області подали касаційні скарги на оскаржуване судове рішення, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. ОСОБА_1 просить змінити вказану постанову в частині відшкодування моральної шкоди та стягнути на його користь 200 000,00 грн. Заступник прокурора Запорізької області просить в задоволеній частині позовних вимог скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, в іншій частині постанову залишити без змін.

Вивчивши касаційні скарги, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційні скарги подані на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, з урахуванням такого.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (пункт 1 частини шостої, частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

При цьому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення ухвалені у справі про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури, ціна позову якої станом на 1 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921*100=192 100).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону за ціною позову та визнана такою ухвалою Верховного Суду від 16 липня 2019 року за касаційною скаргою Державної казначейської служби України.

У касаційній скарзі заступник прокурора Запорізької області посилається на те, що справа є малозначною, однак підлягає касаційному оскарженню, на підставі підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки становить значний суспільний інтерес з огляду на необхідність ефективного використання бюджетних коштів.

Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини, не дають підстав для висновку про наявність підстав для відкриття касаційного провадження, оскільки заявником не додано до касаційної скарги доказів, які б підтверджували обставини, на які він посилається. Доводи касаційної скарги фактично підтверджують незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскаржуваним судовим рішенням та не свідчать про те, що є підстави для розгляду справи по суті в суді касаційної інстанції.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційні скарги та додані до них матеріали не містять.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судового рішення у цій справі у касаційному порядку.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 та заступник прокурора Запорізької області подали касаційні скарги на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

З наведених обставин не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скарами ОСОБА_1 та заступника прокурора Запорізької області на постанову Запорізького апеляційного суду від 11 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Вознесенівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Запорізькій області, Запорізької місцевої прокуратури № 2, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури.

Копію ухвали та додані до скарг матеріали надіслати заявникам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Білоконь