Справа № 206/4646/19
Провадження № 2/206/1194/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря судового засідання Гергіль Ю.І.

представник позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Акціонерного товариства «Українська залізниця» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за надання житлово-комунальних послуг,-

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

З урахуванням уточненої заяви про зменшення позовних вимог представник позивача зазначив таке.

З 01.12.2015 розпочало фінансово-господарську діяльність ПАТ «Українська залізниця», яке є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту, до складу якого входить виробничий підрозділ «Дніпровське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель та споруд» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Відповідно до Положення про виробничий підрозділ до предмету його діяльності відноситься надання юридичним та фізичним особам послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, технічне обслуговування, тощо, для чого товариством отримана відповідна ліцензія. На балансі підрозділу знаходяться основні об`єкти основних засобів, які використовуються для надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення населенню. Відповідачі є абонентами та користувачами послуг, які надавались позивачем, вони мають свій особистий рахунок та рівноправно з іншими громадянами користуються послугами з водопостачання та водовідведення. В періоди з 01.01.2015 по 01.10.2015, з 01.01.2016 по 31.07.2016 позивачем були надані відповідачам послуги з водопостачання та водовідведення, за які утворилась заборгованість у розмірі 6366,68 грн., на суму заборгованості позивачем також нараховано інфляційні збитки у розмірі 1754,24 грн. та три проценти річних у розмірі 414,61 грн. Ненадходження належних платежів перешкоджає здійсненню заходів по раціональному використанню та охороні водних ресурсів, завдає шкоди безперебійному функціонуванню систем водозабезпечення та порушує права і охоронювані законом інтереси позивача. З метою недопущення подвійного стягнення з відповідача раніше стягнутих сум в порядку наказного провадження, відповідач зменшив розмір позовних вимог на суму 2440,04 грн. В зв`язку із чим представник позивача просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 4026,72 грн., інфляційні збитки у розмірі 1754,24 грн., три проценти річних 414,61 та судові витрати (а.с. 1-8, 77-90, 129-131).

Відповідачем ОСОБА_2 було подано відзив на позовну заяву, згідно змісту якого остання зазначила, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, з укладенням відповідного договору на надання житлово-комунальних послуг. Стягнення з неї вказаної суми призведе до подвійного стягнення, що є недопустимим, оскільки заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення, інфляційні збитки та три проценти річних вже було стягнуто з відповідачів в порядку наказного провадження. Також відповідач не погоджується з розрахунками інфляційних збитків та трьох процентів річних. Окрім цього відповідач просила застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с. 98-101).

Представником позивача було подано відповідь на відзив на позовну заяву, згідно змісту якої останній зазначив, що відповідач ухиляється від обов`язку споживача укладати договори про надання житлово-комунальних послуг, оплату наданих послуг не здійснює. Відмова відповідача від укладення договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої виконавцем. Щодо нарахованих позивачем інфляційних збитків та трьох процентів річних представник позивача зазначив, що розмір заборгованості збільшувався кожного місяця, враховуючи попередні періоди, відповідно до нарахованих до сплати сум за кожен місяць, за надані послуги протягом періоду з 01.01.2015 по 30.07.2016, а з 01.08.2016 по 01.01.2018 розмір заборгованості не збільшувався. Стосовно спливу строку позовної давності представник позивача зазначив, що подання позивачем заяви про видачу судового наказу перериває позовну давність (а.с. 121-126).

Пердставник позивача у судовому засіданні, позов підтримала, просила задовольнити, зазначила, що заборгованість за послуги з водовідведення вони не нараховували.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила відмовити в задоволені позову.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали до канцелярії суду заяви про розгляд справи без їх участі, заперечували проти задоволення позовних вимог.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

20.08.2019 представником позивача подано дану позовну заяву.

22.08.2019 ухвалою судді позовну заяву було залишено без руху.

11.09.2019 у зв`язку із усуненням недоліків, визначених ухвалою судді від 22.08.2019, провадження у справі відкрито.

01.10.2019 відповідачем подано відзив на позовну заяву.

21.10.2019 представником позивача подано відповідь на відзив на позовну заяву та заяву про зменшення розміру позовних вимог.

22.10.2019 відповідачем подано заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Під час розгляду справи судом заслухано представника позивача та відповідача ОСОБА_2 , досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

04.11.2019 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03.06.2019 скасовано судовий наказ, виданий 12.01.2018 Самарським районним судом м. Дніпропетровська по справі № 206/6740/17 про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення (а.с. 11).

Відповідно до Положення Про виробничий підрозділ «Дніпровське територіальне управління» філії «Центр будівельно монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» передбачено, що до предмету діяльності підрозділу відноситься надання юридичним та фізичним особам послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, теплопостачання, експлуатація, поточне утримання та ремонт систем водопостачання, поточне утримання, і т.д (а.с. 27-30).

У власності позивача знаходяться об`єкти основних засобів, які використовуються для надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення населенню (а.с. 31-35).

Позивач, також, є власником ліцензії на право провадження господарської діяльності з централізованого водопостачання та водовідведення (а.с. 36-37).

Відповідно до постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України (далі - НКРЕ) № 271 від 24.02.2011 було установлено Відокремленому структурному підрозділу «Будівельно-монтажне експлуатаційне управління Нижньодніпровськ-Вузол» Державного підприємства «Придніпровська залізниця» тарифи: на послуги з централізованого водовідведення для населення м. Дніпропетровськ - 1,96 грн. за 1 куб. м (без ПДВ). Постанова набрала чинності з 01.03.2011 (а.с. 38, 94).

Постановою НКРЕ № 1260 від 16.04.2015 установлено Державному підприємству «Придніпровська залізниця» тарифи: на централізоване водопостачання 11,74 грн за 1 куб. м (без ПДВ); на централізоване водовідведення 7,95 грн за 1 куб. м (без ПДВ). Визнано такою, що втратила чинність, постанову НКРЕ № 271 від 24.02.2011 (а.с. 39-40, 95).

Згідно рішення сесії VI скликання Дніпропетровської міської ради № 42/66 від 22.07.2015 надано згоду на прийняття у комунальну власність територіальної громади об`єктів водопостачання та водовідведення до житлових будинків, які перебували на балансі ДП «Придніпровська залізниця» до 01.11.2015 п. 2.3 рішення. Пунктом 3.3. передбачено, що до моменту передачі об`єктів і мереж водопостачання забезпечити надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення населенню, після включення Національною комісією, відповідних витрат до тарифу КП «Дніпроводоканал», з укладення договору на придбання питної води з ДП «Придніпровська залізниця» терміном дії до 01.11.2015 (а.с. 41).

27.04.2016 за № 17/7 рішенням VIІ скликання Дніпропетровської міської ради до п. 2.3. рішення № 42/66 від 22.07.2015 внесено зміни, де замість «01.11.2015» вказано «31.12.2016». Пункт 3.3. викладено в такій редакції: «до моменту передачі об`єктів і мереж водопостачання забезпечити надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення населенню «Північного» шляхом укладення договорів на придбання питної води та надання послуг з централізованого водовідведення з регіональною філією «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» терміном дії з 01.01.2016 до 31.12.2016» (а.с. 42).

Відповідно до рішень VI сесії скликання Дніпропетровської міської ради № 28/67 від 30.09.2015, VIІ сесії скликання Дніпропетровської міської ради № 93/16 від 01.12.2016 визначено КП «Дніпроводоканал» ДМР з 01.10.2015 по 31.12.2017 виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та централізованого водовідведення, які надаються з використанням мереж, що перебувають на балансі ДП «Придніпровська залізниця», для населення Північного та «Підведенного». Встановлено, що вся дебіторська заборгованість абонентів ДП «Придніпровська залізниця» станом на 30.09.2015 рахується за підприємством (а.с. 43, 45).

З метою виконання зазначених вище рішень між ДП «Придніпровська залізниця» та КП «Дніпроводоканал» ДМР було укладено договори, якими було урегульовано питання про надання послуг з централізованого водопостачання.

Так, у договорах № 191/в ПР/БМЕС 15917/НЮдч та № 191/с ПР/БМЕС 15918/НЮдч від 18.11.2015, нарахування плати за споживчі послуги водопостачання, водовідведення абонентам (населенню) здійснює КП «Дніпроводоканал», як виконавець послуг відповідно до рішення сесії міської ради № 28/67 від 30.09.2015. У випадку виявлення КП «Дніпроводоканал» факту прийняття ДП «Придніпровська залізниця» платежів від абонентів за послуги з водопостачання спожиті після 01.10.2015 та пред`явлення відповідного платіжного документа абонентом, сума, яка підлягає сплаті виробнику зменшується на розмір виявлених оплат і навпаки. Дія договору з 01.10.2015 до 31.12.2015 (а.с. 46-50).

У договорах № 191/в ПР/БМЕС-16526/НЮдч та № 191/с ПР/БМЕС-16527/НЮдч від 19.08.2016, дія якого визначена з 01.08.2016 по 31.12.2016 з можливістю лонгації, сторони узгодили, що ПАТ «Укрзалізниця» регіональна філія «Придніпровська залізниця» з 01.08.2016 припиняє нарахування плати за спожиті послуги водопостачання абонентам (населенню) згідно переліків, та не приймає платежі за послуги водопостачання/водовідведення від абонентів, крім заборгованості, яка утворилась станом на 01.10.2015 та за період з 01.01.2016 до 31.07.2016. (а.с. 51-55).

Так, судом встановлено, що користувачами послуг водопостачання та водовідведення є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 91)

Згідно розрахунку заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення, розрахунку інфляційних збитків та розрахунку відсотків за користування грошовими коштам, наданого представником позивача, по особовому рахунку ОСОБА_2 , заборгованість за послуги водопостачання за 2016 рік складає 6466,68 грн., інфляційні збитки 1754,24 грн., три відсотки за користування грошовими коштами 414,61 грн., заборгованість за водовідведення не нараховувалась (а.с. 12-19, 80-86, 92).

Станом на дату розгляду даної цивільної справи докази виконання відповідачами вимоги позивача відсутні.

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»: комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 207 ЦК України встановлює, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Стаття 638 ЦК України передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідачі є абонентами та користувачами послуг, які надавались позивачем, мають свій особистий рахунок та рівноправно з іншими громадянами користуються послугами з водопостачання. Шляхом створення особового абонентського рахунку № 3146, специфікою діяльності, ПАТ «Укрзалізниця» в особі ВП «ДТУ» філії «ЦБМР та ЕБ" ПАТ «Українська залізниця» та відповідачі вступили в фактичні договірні відносини.

Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (Постанова ВСУ від 30.10.2013р. по справі № 6-59цс13).

Крім того, ВСУ у своїй постанові від 20.04.2016 по справі № 6-2951цс15 роз`яснив, що, хоч у ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Отже, відсутність договору у разі фактичного користування послугою не дає підстав не оплачувати її або оплачувати лише частково.

Зазначений висновок узгоджується з правовим висновком, зробленим колегією суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду у справі №210/5796/16-ц від 18.03.2019 року, і відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, є обов`язковим для всіх судів України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про питну воду і питне водопостачання» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до положень ст. 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникає у випадках встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Відповідно до ст. 160 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним у будинку, що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

За змістом ст. ст. 610, 611, 612, 623, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 Цивільного кодексу України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Вказаний правовий висновок викладений Верховним Судом України по справі № 6-68цс12 від 20.06.2012, по справі № 6-59цс13 від 30.10.2013, по справі № 6-2023цс15 від 16.12.2015.

Також, щодо доводів відповідача стосовно невірного розрахунку інфляційних збитків та трьох процентів річних, суд зазначає наступне.

Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11).

В той же час, представник позивача зазначив, що розмір заборгованості збільшувався кожного місяця, враховуючи попередні періоди, відповідно до нарахованих до сплати сум за кожен місяць, за надані послуги протягом періоду з 01.01.2015 по 30.07.2016, а з 01.08.2016 по 01.01.2018 розмір заборгованості не збільшувався.

Таким чином, суд приходить до висновку щодо правильності нарахування компенсаційних витрат позивачем, отже твердження відповідача, що нарахування компенсаційних витрат має здійснюватись не на суму загального боргу в кожному конкретному місяці, враховуючи попередню заборгованість, а тільки на суму нарахувань за кожен місяць окремо є необґрунтованим та відхиляється судом.

Суд також відхиляє заяву відповідача ОСОБА_2 , щодо застосування спливу строків позовної давності з огляду на наступне.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Ураховуючи, що судовий захист позивача на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання позивачем заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом II ЦПК України, перериває позовну давність.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 21.01.2015 по справі № 6-214 цс14, та Верховний Суд у постанові від 14.02.2018 по справі № 552/1529/16-ц.

Так, 12.01.2018 Самарським районним судом м. Дніпропетровська за заявою ПАТ «Українська залізниця» в інтересах філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» виробничий підрозділ «Дніпровське територіальне управління» було видано судовий наказ по справі № 206/6740/17 про стягнення заборгованості за користування послугами з водопостачання та водовідведення солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 171 ЦПК України, заява про скасування судового наказу не пізніше наступного дня передається судді, визначеному у порядку, встановленому статтею 33 цього Кодексу. У разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження. В ухвалі про скасування судового наказу суд за клопотанням боржника вирішує питання про поворот виконання судового наказу в порядку, встановленому статтею 444 цього Кодексу.

Судовий наказ було скасовано 03.06.2019, таким чином право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження виникло у позивача саме 03.06.2019, відтак суд приходить до висновку, що позивачем дотримано строк позовної давності при зверненні до суду з даною позовною заявою.

Окрім вищезазначеного, представником позивача з метою не допущення подвійного стягнення з відповідачів, що є недопустимим з огляду ст. 61 Конституції України, було зменшено розмір позовних вимог на 2440,04 грн., що вже були стягнуті з відповідачів при виконанні судового наказу № 206/6740/17 від 12.01.2018, який згодом було скасовано.

Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги, що відповідачі свої зобов`язання по сплаті коштів за надані комунальні послуги не виконали, у позивача виникло право вимагати стягнення заборгованості у примусовому порядку, з урахуванням викладеного суд вважає звернення позивача з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості та судових витрат цілком обґрунтоване, та таке, що відповідає характеру та змісту цивільно-правових відносин, а позов таким, що підлягає задоволенню.

В той же час, згідно п. 35 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачів пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачівна користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1921,00 грн., тобто по 480,25 грн. з кожного відповідача, який складається зі сплаченого позивачем судового збору при подачі заяви про видачу судового наказу в розмірі 800,00 грн. та додатково сплаченого судового збору в розмірі 1121,00 грн. за подання позовної заяви.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 20, 68 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 22 Закону України «Про питну воду і питне водопостачання», ст.ст. 11, 15, 16, 207 509, 526, 530, 610, 611, 612, 623, 625, 634, 638 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 13, 81, 263, 264, 265, 280-283 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Акціонерного товариства «Українська залізниця» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за надання житлово-комунальних послуг - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Акціонерного товариства «Українська залізниця», виробничий структурний підрозділ «Дніпровське територіальне управління» (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Магаданська, буд. 43, ) заборгованість за послуги з водопостачання в розмірі 4026,72 грн., інфляційні збитки у розмірі 1754,24 грн. та 3% річних у розмірі 414,61 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» Акціонерного товариства «Українська залізниця», виробничий структурний підрозділ «Дніпровське територіальне управління» судовий збір по 480 грн. 25 коп. з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 08.11.2019.

Головуючий суддя: К.С. Маштак