Головуючий суду 1 інстанції - Фастовець В.М.
Доповідач -Коновалова В.А.
Справа № 415/538/19
Провадження № 22-ц/810/340/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 серпня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Авалян Н.М., Луганської В.М.,

за участю секретаря судового засідання Перишкіна Т.М.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу

за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 27 лютого 2019 року, ухвалене у складі судді Фастовця В.М. в м. Лисичанськ Луганської області,

за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2018 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказав, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 05 липня 2016 року, відповідно до якої відповідач по справі отримав кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між позивачем та відповідачем договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом в заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту позивач керувався умовами договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою позивача.

В порушення вимог закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 28 листопада 2018 року за відповідачем утворилася заборгованість у сумі 17301,03 грн., яка складається з: 1482,10 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2884,62 грн. - по процентам за користування кредитом, 11634,26 грн. - за пенею, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 800,05 грн. - штраф (процентна складова).

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 05 липня 2016 року в розмірі 17301,03 грн. та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 27 лютого 2019 року позов акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без задоволення. Суд обґрунтував рішення тим, що в анкеті-заяві відсутні будь-які посилання ні на бажаний розмір кредитного ліміту, ні на визначений сторонами розмір у вигляді банківської послуги, тому суд дійшов висновку, що сторони не уклали між собою кредитний договір.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» просить скасувати рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 27 лютого 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» зазначило, що на підтвердження позовних вимог позивач надав належні та допустимі докази, відповідач не приймав участі у розгляді справи, заперечення на позовну заяву не надав, не заперечував щодо наданих позивачем доказів.

Також, позивач вказав, що відносини між банком та клієнтом, які регулюються договором про надання банківських послуг, можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження по питанням банківського обслуговування з клієнтом через веб-сайт банку. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача, останній пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг. Умови та правила надання банківських послуг є публічною офертою. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме Умови та правила надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті. Анкетою-заявою відповідач підтвердив факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в Приватбанку.

Додатково позивач посилається на те, що відсутність підпису відповідача на зазначених Умовах та правилах надання банківських послуг не свідчить про те, що останній не був ознайомлений з ними та не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами і відсутність заборгованості. Підписом в заяві позичальника відповідач засвідчив те, що він згодний з умовами кредитування та отримання кредиту саме на таких умовах. Відповідач укладення чи не укладення кредитного договору не оспорював, розрахунок заборгованості не спростував, не заперечував проти наявності між сторонами кредитних зобов`язань, зустрічних позовних вимог не заявляв.

(2) Позиція інших учасників справи

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційну скаргу ОСОБА_1 отримав 30 квітня 2019 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 70), проте від відповідача не надійшло відзиву на апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк».

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце повідомлені належним чином і в установленому законом порядку.

Від представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» надійшла заява про розгляд справи без участі представника банку, апеляційну скаргу підтримує.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що в анкеті-заяві відсутні будь-які посилання ні на бажаний розмір кредитного ліміту, ні на визначений сторонами розмір у вигляді банківської послуги, тому суд дійшов висновку, що сторони не уклали між собою кредитний договір.

Колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 05 липня 2016 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

До позовної заяви позивачем додані Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Із матеріалів справи вбачається, що 05 липня 2016 року ОСОБА_1 погодився з тим, що анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, що містяться в рекламному буклеті, складають між ним та позивачем договір про надання банківських послуг; він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і погоджується з його умовами, про що свідчить його підпис на вказаній заяві.

Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору.

Таким чином, між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачеві кредит у вигляді ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості.

Згідно з вимогами статей 12, 83 ЦПК України розгляд і вирішення цивільних справ у судах проводиться на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, на які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається із матеріалів справи, копія ухвали про відкриття провадження у справі від 28 січня 2019 року та позовна заява разом з додатками ОСОБА_1 направлялися Лисичанським міським судом Луганської області супровідним листом від 28 січня 2019 року. Проте зазначені документи повернуті до суду Укрпоштою з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 44).

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 46) відповідачем ОСОБА_1 06 березня 2019 року отримано копію рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 27 лютого 2019 року.

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційну скаргу ОСОБА_1 отримав 30 квітня 2019 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 70).

Проте, як в установлений апеляційним судом строк, так і на протязі всього часу розгляду справи судом апеляційної інстанції, відповідачем не надано відзиву на апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк».

Договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалося відповідачем укладення, чи не укладення кредитного договору, тому вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цього договору.

Заперечень щодо Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які містяться в матеріалах справи, відповідачем не надано.

З листа АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вбачається, що ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н від 05 липня 2016 року надавалися кредитні картки № НОМЕР_1 зі строком дії останньої 12/2019 року та № НОМЕР_2 зі строком її дії до 12/2019 (а.с.88). Отже, останнім днем дії карток є 31 грудня 2019 року.

З наданої банком виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідач після отримання карток неодноразово здійснював операції як щодо зняття готівки з карткового рахунку, розраховувався за придбанні товари, так й частково погашав заборгованість по кредиту.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором станом на 28 листопада 2018 року за ним утворилася заборгованість у сумі 17301,03 грн., яка складається з: 1482,10 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2884,62 грн. - по процентам за користування кредитом, 11634,26 грн. - за пенею, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 800,05 грн. - штраф (процентна складова).

Розрахунок заборгованості відповідачем не оскаржувався. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачем надано не було.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість зі сплати тіла кредиту в сумі 1482 грн. 10 коп.

Щодо нарахування та стягнення процентів

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок непростроченої заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів у році) складає 3,0%.

Отже, виходячи із тарифів банку та відсоткової ставки, зазначеної в заяві-анкеті, відсоткова ставка на рік за укладеним сторонами договором складає 36% річних.

Відповідно до ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України, в редакції на час виникнення правовідносин, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Враховуючи те, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, колегія суддів перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості, виходячи із зазначених банком вихідних даних, погоджується з нарахованою банком сумою процентів за користування кредитом, яка станом на 28 листопада 2018 року складає 2884,62 грн. (згідно розрахунку).

Вказаний розрахунок заборгованості як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, відповідачем у відповідності до вимог ст.ст.12,81,83 ЦПК України не спростований, іншого розрахунку надано на було.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідно зазначити наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 34-35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Як зазначалося вище, між банком та відповідачем укладено договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачеві кредитний ліміт, зі сплатою щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним коштів, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (розділ 2 Умов та правил надання банківських послуг).

Строк дії карток, виданих відповідачу, до грудня 2019 року.

Останній платіж в рахунок погашення заборгованості відповідачем був здійснений 31 травня 2017 року в сумі 500 грн.

Викладені обставини свідчать про те, що сторони погодили як щомісячне виконання зобов`язання, так і строк кредитування до 31 грудня 2019 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, оскільки позивачем відсотки за користування кредитом в сумі 2884,62 грн. нараховані в межах строку кредитування, то вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостіза відсотками в сумі 2884,62 грн. підлягають задоволенню.

Щодо стягнення пені, штрафу

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (ст. ст. 610,611 ЦК України)

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

На виконання зазначених вище положень закону Кабінет Міністрів України розпорядженням №1053-р від 30 жовтня 2014 року, та розпорядженням № 1275-р від 02 грудня 2015 року затвердив перелік населених пунктів, на території яких проводиться антитерористична операція (АТО).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 25.04.2014 року має зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 34).

Згідно положень «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» м. Лисичанськ Луганської області входить у перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Отже, на дані правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким банкам заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року.

Як вбачається із розрахунку заборгованості наданого позивачем, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання відповідачу нараховувалась пеня за період з січня 2017 року по 28 листопада 2018 року.

Отже, позивачем нарахована пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором під час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку та Тарифів обслуговування кредитних карт при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій.

Звертаючись до суду із позовом, позивач просив стягнути з відповідача 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 800,05 грн. штрафу (процентна складова), розрахунок якої здійснений наступним чином: 1482,10 грн. заборгованість за кредитом + 2884,62 грн. заборгованість по відсоткам + 11634,26 грн. заборгованість з пені х 5% =800,05 грн.

Зазначені обставини свідчать про те, що банком нарахування штрафу здійснювалося в листопаді 2018 року, тобто під час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким банкам заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 штрафу, пені за кредитним договором від 05 липня 2016 року не підлягають задоволенню за необґрунтованістю.

Враховуючи те, що суд першої інстанції хоч і дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача в частині пені, штрафу, але з інших підстав, тому колегія суддів вважає, що рішення суду в цій частині слід скасувати як незаконне та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення пені, штрафу, але з тих підстав, що Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено мораторій на нарахування штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами з 14 квітня 2014 року.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення суду слід скасувати відповідно до п.п.1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 05 липня 2016 року в сумі 4366 грн. 72 коп., яка складається із: 1482,10 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2884,62 грн. - по відсоткам за користування кредитом. У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення пені, штрафу відмовити за необґрунтованістю.

Щодо судових витрат

В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 1762 грн., що підтверджується платіжним дорученням (а.с.1).

Згідно платіжного доручення від 08.04.2019 року позивачем понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2643 грн.,

Оскільки позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»підлягають частковому задоволенню, то понесені судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1111 грн. 80 коп. (444,72 грн. за подання позову + 667,08 грн. за подання апеляційної скарги).

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 27 лютого 2019 скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (код ЄДРПО 14360570) заборгованість за кредитним договором від 05 липня 2016 року в сумі 4366 (чотири тисячі триста шістдесят шість) грн. 72 коп., яка складається із: 1482,10 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 2884,62 грн. - по відсоткам за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в сумі 1111,80 грн.

У задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення пені, штрафу відмовити за необґрунтованістю.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 05 серпня 2019 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Н.М.Авалян

В.М.Луганська