Справа № 133/411/19
Провадження № 22-ц/801/1249/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Проць В. А.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю.Б.,

суддів Міхасішина І.В., Стадника І.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Приватне мале підприємство «Обрій»,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного малого підприємства «Обрій» на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 28 березня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Проця В.А. в спрощеному провадженні без виклику сторін в місті Козятині Вінницької області, зі складенням його повного тексту 28 березня 2019 року,

у цивільній справі № 133/411/19 за позовом ОСОБА_1 до Приватного малого підприємства «Обрій» про стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні,

встановив:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Приватного малого підприємства «Обрій» (далі - ПМП «Обрій») про стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 11 липня 2005 року між нею та ПМП «Обрій» була укладена трудова угода і її було зараховано на посаду пекаря. У зв`язку з тим, що підприємство перестало виплачувати їй заробітну плату, вона написала заяву про звільнення, у якій просила звільнити її з 28.08.2007 за угодою сторін. На день звільнення ПМП «Обрій» з нею повних розрахунків не провело, трудову книжку не повернуло, наказ про звільнення не видало. Це змусило її звернутись по Козятинського міськрайонного суду Вінницької області із позовом до ПМП «Обрій» про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17 червня 2010 року у справі № 2-14/2010 встановлено, що зі сторони відповідача мала місце невиплата їй заробітної плати та затримка розрахунку при звільненні. На її користь було стягнуто 3 078 гривень.

Додатковим рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 16 липня 2014 року у справі № 133/1087/14-ц стягнуто із ПМП «Обрій» на її користь середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні за період із 28 серпня 2007 по 04 листопада 2009 року, в сумі 12 692 грн. 65 коп.

Оскільки тривалий час відповідач розрахунків з нею так і не провів і трудову книжку їй не повертав, тому вона втретє звернулась до суду, та рішенням Козятинського міськрайонного суду від 03 листопада 2016 року на її користь з відповідача було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 5 листопада 2009 року по 20 червня 2016 року, в сумі 88 435, 90 грн.

Крім того, зобов`язано ПМП «Обрій» видати їй трудову книжку, зазначивши у ній дату звільнення, тобто, дату фактичної видачі їй трудової книжки.

Позивач звернулась до суду четвертий раз, та рішенням Козятинського міськрайонного суду від 17 листопада 2017 року у справі № 133/1690/17 вирішено стягнути із ПМП «Обрій» на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період із 21 червня 2016 року по 1 вересня 2017 року в загальній сумі 34 975 грн. 50 коп.

Однак до цього часу ПМП «Обрій» не виконано жодного ухваленого відносно нього судового рішення, а згідно з довідкою ВДВС розрахунок з ОСОБА_1 так і не проведено, трудову книжку не повернуто, тому зі сторони відповідача продовжує мати місце затримка розрахунку при звільненні за періоди не охоплені судовими рішеннями на даний час, а саме, з 02 вересня 2017 року по 01 березня 2019 року, що за розрахунком позивача, виходячи з мінімального заробітку складає - 65 822 грн.

За наведених обставин вважає свої трудові права порушеними та просить стягнути із відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в загальній сумі 65 822 грн.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 28 березня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ПМП «Обрій» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 вересня 2017 року по 01 березня 2019 року, в загальній сумі 65 822 (шістдесят п`ять тисяч вісімсот двадцять дві) гривні.

Стягнуто з ПМП «Обрій» на користь держави 768 грн. 40 коп. судового збору.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції відповідач ПМП «Обрій», в інтересах якого діє представник - адвокат Рябчинський О.Ю., подав апеляційну скаргу, в якій просить судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, оскільки вважає що таке рішення є незаконним, оскільки прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що Козятинський міськрайонний суд Вінницької області, задовольняючи позов ОСОБА_1 , фактично виходив з того, що стягненню з ПМП «Обрій» на користь позивача підлягає не середній заробіток працівника ПМП «Обрій», а мінімальна заробітна плата, встановлена законодавством України на відповідний рік, що є порушенням положень, що містяться в ст. 117 КЗпП України.

Так, Козятинським міськрайонним судом Вінницької області у вищевказаних справах було встановлено, що розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 в ПМП «Обрій» складав 22 грн. 95 коп., отже місячний розмір її заробітної плати складав 482 грн. в місяць. Про такий середній розмір заробітної плати позивач і зазначає у позовній заяві.

Оскільки такий середньоденний розмір середнього заробітку ОСОБА_1 в ПМП «Обрій» встановлено як юридичний факт рішенням суду, то відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України дана обставина не підлягала повторному доказуванню. Тому виключно з цих грошових визначень і необхідно було суду першої інстанції встановлювати заборгованість ПМП «Обрій» перед ОСОБА_1 згідно з ст. 117 КЗпП України.

Аналогічна правова позиція щодо стягнення саме середньої заробітної плати в разі несвоєчасного розрахунку з працівником при його звільненні міститься у постанові Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року у справі №463/265/131.

У вказаній постанові Верховний Суд України зробив висновок, що згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Крім того, ПМП «Обрій» повідомляло суд, що починаючи з 2008 року та станом на сьогодні на все майно підприємства та на всі його рахунки в банківських установах і на грошові кошти було накладено арешт державною виконавчою службою, а тому у відповідача не було об`єктивних можливостей виплатити позивачеві заборгованість по заробітній платі, яка рахувалась станом на 28 серпня 2007 року. За таких обставин відповідач вважає, що у нього відсутня вина у несвоєчасній виплаті ОСОБА_1 належних їй при звільненні грошових коштів (заробітної плати).

Ухвалою від 28 березня 2019 року суд першої інстанції також відмовив відповідачеві в задоволенні клопотання про залишення позову без руху та розгляд даної справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки вказана ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, тому відповідач заперечення на таку ухвалу включає до даної апеляційної скарги.

Зокрема вказує на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права щодо несплати позивачем судового збору за подання позовної заяви, яка не відповідала вимогам ст. 175, 177 ЦПК України, а тому підлягала залишенню без руху відповідно до ч. 11 ст. 187 ЦПК України.

За таких обставин відповідач вважає, що суд першої інстанції розглянув вказану цивільну справу, за розгляд якої позивач не сплатила судовий збір відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» та положень ЦПК України.

Також зазначає, що судом неправильно застосовано норми процесуального права щодо розгляду позову в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, оскільки характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Позивач ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу ПМП «Обрій» відхилити, а рішення Козятинського міськрайонного суду від 28 березня 2019 року залишити без змін. Вказує на те, що апеляційна скарга не ґрунтується ні на вимогах чинного законодавства, ні на фактичних обставинах справи.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення. Розмір прожиткового мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2019 року становить 1 921 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову в цій справі визначається сумою, яку позивач просить стягнути з відповідача - 65 822 грн., що є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192 100 грн.), спір у ній не належить до категорій, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження (частина 4 статті 274 ЦПК України), а тому справа з урахуванням її конкретних обставин може бути розглянута без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 11 липня 2005 року між ОСОБА_1 та ПМП «Обрій» була укладена трудова угода і позивача було зараховано на посаду пекаря. Оскільки підприємство перестало виплачувати ОСОБА_1 заробітну плату, вона написала заяву про звільнення, у якій просила звільнити її з 28.08.2007 за угодою сторін. На день звільнення ПМП «Обрій» з ОСОБА_1 повних розрахунків не провело, трудову книжку не повернуло, наказ про звільнення не видало. За таких обставин ОСОБА_1 звернулась по Козятинського міськрайонного суду Вінницької області із позовом до ПМП «Обрій» про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17 червня 2010 року у справі № 2-14/2010 встановлено, що зі сторони відповідача мала місце невиплата ОСОБА_1 заробітної плати та затримка розрахунку при звільненні та стягнуто на її користь 3 078 гривень.

Додатковим рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 16 липня 2014 року у справі № 133/1087/14-ц стягнуто із ПМП «Обрій» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні за період із 28 серпня 2007 року по 04 листопада 2009 року, в сумі 12 692 грн. 65 коп.

Однак відповідач розрахунків з ОСОБА_1 так і не провів і трудову книжку їй не повертав, тому вона втретє звернулась до суду і рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 03 листопада 2016 року на користь ОСОБА_1 з відповідача було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 5 листопада 2009 року по 20 червня 2016 року, в сумі 88 435, 90 грн.

Крім того, було зобов`язано ПМП «Обрій» видати ОСОБА_1 трудову книжку, зазначивши у ній дату звільнення, тобто, дату фактичної видачі ОСОБА_1 трудової книжки.

Оскільки порушення трудових прав ОСОБА_1 тривало, тому вона звернулась до суду вчетверте, і рішенням Козятинського міськрайонного суду від 17 листопада 2017 року у справі № 133/1690/17 вирішено стягнути із ПМП «Обрій» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 21 червня 2016 року по 1 вересня 2017 року в загальній сумі 34 975 грн. 50 коп.

З огляду на те, що відповідач так і не виконав жодного ухваленого відносно нього рішення суду, розрахунок з ОСОБА_1 не провів, трудову книжку не повернув, суд першої інстанції дійшов висновку, що зі сторони відповідача продовжує мати місце затримка розрахунку при звільненні, яка підлягає до стягнення за періоди не охоплені вказаними судовими рішеннями, а саме, з 02 вересня 2017 року по 01 березня 2019 року.

Розраховуючи суму, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача, суд керувався тим, що мінімальна заробітна плата в 2017 році складала 3 200 гривень, отже за 4 місяці у 2017 році відповідач заборгував позивачу заробітну плату в розмірі 12 800 гривень (3 200 грн. х 4). Мінімальна заробітна плата у 2018 році складала 3 723 гривні, отже за 12 місяців 2018 року відповідач заборгував позивачу заробітну плату у розмір 44 676 гривень (3 723 грн. х 12). Мінімальна заробітна плата у 2019 році, становить 4 173 гривні, отже за 2 місяці 2019 року відповідач заборгував позивачу заробітну плату в розмірі 8 346 гривень (4 173 грн. х 2), а всього заборгованість з 2 вересня 2017 року по 1 березня 2019 року, складає (12 800 грн. + 44 676 грн. + 8 346 грн. = 65 822 грн.) 65 822 грн.

З такими висновками суду повністю погодитись не можна.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Відповідно до роз`яснень Конституційного Суду України, викладених в рішенні від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу вказано, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а тому, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Обчислення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні здійснюється відповідно до положень статті 117 КЗпП України та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

У матеріалах справи немає довідки відповідача про заборговану заробітну плату, проведені розрахунки при звільненні ОСОБА_1 із зазначенням сум, періоду і підстави їх нарахування, тому суд апеляційної інстанції самостійно визначив розмір належних позивачу сум з урахуванням наступних встановлених обставин.

Додатковим рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 16 липня 2014 року, яке набрало законної сили 12.04.2016, доповнено рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17 червня 2010 року та стягнуто з ПМП «Обрій» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 28.08.2007 року по 04.11.2009 року в сумі 12692,65 грн.

Вказаним рішенням суду встановлено середньоденну заробітну плату ОСОБА_1 під час перебування у трудових відносинах з ПМП «Обрій», яка становить 22 гривні 95 копійок при заробітній платі позивача 482 гривні на місяць. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України дана обставина не підлягала повторному доказуванню.

У даній справі ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 вересня 2017 року по 01 березня 2019 року в загальній сумі 65 822 гривні.

Період з 02.09.2017 по 01.03.2019 складає 546 днів з яких, відповідно до листів Міністерства соціальної політики, 375 робочих днів.

Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 вересня 2017 року по 01 березня 2019 року складає 8 606,26 грн. (375 * 22,95 грн.).

Доводи апеляційної скарги про те, що з 2008 року та станом на сьогодні на все майно підприємства та на всі його рахунки в банківських установах і на грошові кошти було накладено арешт державною виконавчою службою, а тому у відповідача не було об`єктивних можливостей виплатити позивачеві заборгованість по заробітній платі не заслуговують на увагу, оскільки суду не надано відповідні докази на підтвердження зазначених відповідачем обставин.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 28 березня 2019 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України підлягають розподілу судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

У своїй постанові № 910/4518/16 від 30.01.2019 Велика Палата Верховного суду дійшла висновку, що пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Враховуючи заявлену суму до стягнення 65 822 грн. в позовній заяві майнового характеру, ставка судового збору за подання позовної заяви становить 1 %, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (768,40 грн.).

Отже, за подання до суду даної позовної заяви ОСОБА_1 повинна була сплатити 768,40 грн. За подання апеляційної скарги ПМП «Обрій» сплачено 1 152,60 грн. (а. с. 65).

Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, з позивача в дохід держави слід стягнути 667,93 грн., з відповідача в дохід держави слід стягнути 100,47 грн. Судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1001,90 грн. підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ПМП «Обрій».

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного малого підприємства «Обрій» задовольнити частково.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 28 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Приватного малого підприємства «Обрій» про стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Приватного малого підприємства «Обрій» (Вінницька область, м. Козятин, вул. Васьковського, 17, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ін. код. НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 вересня 2017 року по 01 березня 2019 року в сумі 8 606,26 (вісім тисяч шістсот шість гривень двадцять шість копійок) грн.

Стягнути з Приватного малого підприємства «Обрій» на користь держави 100,47 грн., з ОСОБА_1 на користь держави стягнути 667,93 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного малого підприємства «Обрій» 1001,90 грн. судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Повний текст постанови складено 30 липня 2019 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді І. В. Міхасішин

І. М. Стадник