ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

06.11.2019 року м. Одеса

справа № 520/842/14

провадження № 22-ц/813/3146/19,

22-ц/813/3147/19, 22-ц/813/3148/19, 22ц/813/6333/19, 22ц/813/6335/19

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Колеснікова Г.Я. (суддя-доповідач),

суддів - Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Сороколет Ю.С.,

розглянув заяву позивача ОСОБА_1 про відвід суддів Колеснікова Г.Я., Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С.

ВСТАНОВИВ:

05 листопада 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції з новою заявою про відвід суддів Колеснікова Г.Я., Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С., які, на його думку, скоїли злочин, а саме: в постанові від 16 жовтня 2019 року неправильно визнали повторний відвід необґрунтованим (т.8 а.с.44-47).

В постанові від 16 жовтня 2019 року суд звинуватив його в зловживанні процесуальними правами, вказавши, що «…використовуючи це право (право відводу суддів) з метою, що протирічить цілям правосуддя, позивач, затягуючи процес, перешкоджає здійсненню правосуддя, що є зловживанням процесуальними правами та неприпустимим відповідно до ст.44 ЦПК України» (т.8 а.с.47).

Підстави для відводу суддів в заяві позивача від 05 листопада 2019 року:

-прийняття суддями неправильної постанови від 16 липня 2019 року у справі №520/8297/17;

-незастосування норм українського трудового законодавства, що викладено в апеляційних скаргах від 28 листопада 2018 року та від 03 травня 2019 року;

-недослідження постанови від 26 квітня 1989 року;

-постанова від 22 жовтня 2019 року, що ухвалена суддею Дрішлюком А.І., в якій суддя зазначив, що доводи ОСОБА_1 про відвід колегії суддів в постанові від 16 жовтня 2019 року свідчать про незгоду з процесуальними рішеннями, є свідомо помилковою (т.8 а.с.49-51).

Заявивши відвід суддям, позивач одночасно звернувся до колегії суддів з проханням про постановлення на адресу Державного бюро розслідувань окремої ухвали для проведення досудового слідства за ознаками протиправних дій, здійснених всіма суддями.

Дослідивши зміст заяви позивача про відвід суддів, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ звертає увагу на наступне.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці визначив, що поняття «зловживання» необхідно сприймати у його традиційному, усталеному в загальній теорії права сенсі - а саме, коли особа, реалізуючи своє право, грубо виходить за межі дозволеного (див. справу Miroпubovs та інші проти Латвії, п.п.62,65).

За змістом ч.ч.1,2 ст.44 ЦПК України про неприпустимість зловживання процесуальними правами учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, заявлення завідомо безпідставного відводу.

З матеріалів справи вбачається, що в період з 23 вересня 2019 року по 05 листопада 2019 року, тобто на протязі 1,5 місяців позивач тричі - 23 вересня 2019 року, 15 жовтня 2019 року та 05 листопада 2019 року, звернувся до суду апеляційної інстанції з заявами про відвід суддів колегії (т.8 а.с.1-2, 40, 64-69).

Постановою суду апеляційної інстанції від 02 жовтня 2019 року визнаний необґрунтованим заявлений позивачем відвід суддям колегії Колеснікову Г.Я., Ващенко Л.Г., Сєвєровій Є.С. та всім суддям Одеського апеляційного суду за заявою від 23 вересня 2019 року (т.8 а.с.23-26).

07 жовтня 2019 року суд апеляційної інстанції (одноособово суддя Гірняк Л.А.) залишив без задоволення заяву позивача від 23 вересня 2019 року про відвід суддів Колеснікова Г.Я., Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С. та всіх суддів Одеського апеляційного суду (т.8 а.с.33-34).

16 жовтня 2019 року суд апеляційної інстанції визнав необґрунтованим заявлений позивачем відвід суддям зазначеної колегії та 23 жовтня 2019 року за повторною заявою позивача від 15 жовтня 2019 року, яка залишена без задоволення ухвалою апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року (суддя Дрішлюк А.І.) - т.8 а.с.44-47, 49-51.

Розглянувши заяву позивача від 23 вересня 2019 року з точки зору національного закону - ст. 36 ЦПК України, в контексті ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо безсторонності суду, колегія суддів в ухвалі від 02 жовтня 2019 року зазначила, що:

- суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне;

- слід застосувати об`єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зняти з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву (див., «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia), рішення від 28 листопада 2002 року, а також рішення у справах проти України: «Білуха проти України» від 09 листопада 2006 року п.п.49,54; «Бочан проти України» від 03 травня 2007 року, п.66; «Агрокомплекс» проти України» від 06 жовтня 2011 року, п.136; «Олександр Волков проти України» від 09 січня 2013 року, п.п.103,107).

В заяві про відвід від 23 вересня 2019 року у пунктах 1-3 позивач не погодився:

1. З формулюванням заявлених ним вимог в ухвалі Одеського апеляційного суду від 03 червня 2019 року про призначення справи до розгляду.

2. З тим, що суддя - доповідач здійснив «усі дії та з`ясував питання, передбачені ст. 365 ЦПК України» у даній справі, призначивши її до розгляду в судовому засіданні.

3. З висновками, що містяться в постанові суду апеляційної інстанції від 16 липня 2019 року, якою вирішені його вимоги по суті.

Не вбачаючи об`єктивного критерію, а саме: наявності будь-якого правомірного сумніву в безсторонності суддів при вирішенні процесуальних питань, суд апеляційної інстанції в постанові від 02 жовтня 2019 року дійшов висновку, що непогодження позивача з процесуальними документами суду, а саме: ухвалою Одеського апеляційного суду від 03 червня 2019 року про призначення справи до розгляду та постановою суду апеляційної інстанції від 16 липня 2019 року, не може бути підставою для відводу суддів - ч.4 ст.36 ЦПК України.

Щодо доводу позивача, зазначеного у пункті 4 цієї заяви про відвід, який стосувався суб`єктивного критерію безсторонності суддів, а саме: особистої зацікавленості суддів в розгляді даної справи, то суд апеляційної інстанції в цій же постанові від 02 жовтня 2019 року підкреслив, що особиста безсторонність суддів не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне, тому припущення позивача щодо суб`єктивної зацікавленості суддів в майбутньому прийнятті судового рішення у даній справі, суд не прийняв до уваги, оскільки воно бездоказово.

Національним законом не передбачено право учасників процесу заявляти в конкретній справі відвід всім суддям суду. Відвід всім суддям Одеського апеляційного суду не ґрунтується на законі.

07 жовтня 2019 року суд апеляційної інстанції (суддя Гірняк Л.А.), погодившись з висновками колегії суддів в постанові апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року про необґрунтованість відводу, залишив без задоволення його заяву від 23 вересня 2019 року про відвід суддів Колеснікова Г.Я., Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С. та всіх суддів Одеського апеляційного суду (т.8 а.с.33-34).

В заяві про повторний відвід суддів від 15 жовтня 2019 року позивач в її обґрунтування послався на зацікавленість суддів в результатах розгляду справи, про що, на його думку, свідчать:

- внесення в Єдиний реєстр досудових розслідувань відомостей щодо злочинів проти правосуддя, які скоєні суддями апеляційного суду в процесі судочинства у цій справі;

- його письмові пояснення, в яких документально доведена вина суддів у скоєнні конкретних злочинів, зокрема в поясненні від 25 вересня 2017 року про постановлення суддею Гірняк Л.А . свідомо неправосудної ухвали в провадженні №88-ц/785/29/17 про відмову прийняти до розгляду його заяву від 20 березня 2017 року у справі №22-ц/3280/07 про перегляд рішення на підставі судових документів, що викрадені із справи, та інших суддів апеляційного суду, які прямо чи опосередковано зацікавлені в результаті розгляду справи;

- посилання на те, що він документально довів в касаційній скарзі від 13 серпня 2019 року про скоєння суддями колегії злочину проти правосуддя у справах №22-ц/813/160/19, №22-ц/813/5661/19;

- протизаконність постанови від 16 липня 2019 року, яка доведена постановою президії Одеського обласного суду від 26 квітня 1989 року;

- посилання на те, що він виклав вимогу про постановлення окремої ухвали на адресу Державного бюро розслідувань про проведення досудового слідства за ознаками злочинів при розгляді Верховним Судом його касаційної скарги від 13 серпня 2019 року.

Дійшовши висновку про необґрунтованість заявленого відводу, колегія суддів в постанові від 16 жовтня 2019 року зазначила, що вирішення правоохоронними органами питань, які відносяться до їх компетенції, процесуальних питань судами та перевірка законності Верховним Судом судових рішень, не є підставою для відводу суддів колегії за правилами п.п.3,5 ч.1 ст.36 ЦПК України, на які послався позивач в своїй повторній заяві про відвід суддів від 15 жовтня 2019 року.

Крім того, колегія суддів в цій постанові підкреслила, що зацікавлена особа, у даному випадку позивач, повинна проявляти старанність при виконанні процедурних кроків, що стосуються неї, утримуватися від використання тактики відстрочки і використовувати можливості, передбачені національним законодавством, для скорочення розгляду (див. справу «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії», рішення від 26 жовтня 1988 року, п.35).

Суд апеляційної інстанції в постанові від 16 жовтня 2019 року дійшов висновку, що позивач, діючи в рамках дозволеної поведінки - права на відвід суддів, використав це право з метою, що протирічить цілям правосуддя, а саме здійснює дії для затягування процесу, не проявляючи старанності при виконанні процедурних кроків для скорочення строків розгляду справи, що є зловживанням процесуальними правами та неприпустимим відповідно до ст.44 ЦПК України.

Апеляційний суд в постанові від 22 жовтня 2019 року (суддя Дрішлюк А.І.), перевіряючи висновок колегії суддів в постанові від 16 жовтня 2019 року про необґрунтованість відводу, зробив висновок про те, що за обставинами даної справи ОСОБА_1 не навів доводів, які б свідчили про зацікавленість суддів в розгляді справи або про наявність об`єктивних дійсних обставин, які б викликали сумнів в неупередженості або об`єктивності суддів.

Доводи позивача стосовно проведення досудового розслідування фактично звелись до припущень щодо можливої упередженості і зацікавленості суддів, жодними доказами не підтверджені, та загалом свідчили про незгоду з процесуальними рішеннями апеляційного суду: ухвалою Одеського апеляційного суду (головуючий суддя Колесніков Г.Я.) від 03 червня 2019 року про призначення справи до розгляду в цій справі № 520/842/14 та постановою Одеського апеляційного суду (головуюча суддя Сєвєрова Є.С.) від 16 липня 2019 року в іншій справі № 520/8297/17.

Тому заява позивача про відвід суддів залишена без задоволення.

В заяві про відвід суддів колегії від 05 листопада 2019 року (т.8 а.с.64-69), в якій підставами для відводу суддів є:

- прийняття суддями неправильної постанови від 16 липня 2019 року у справі №520/8297/17;

- незастосування норм українського трудового законодавства, що викладено в апеляційних скаргах від 28 листопада 2018 року та від 03 травня 2019 року;

- недослідження постанови від 26 квітня 1989 року, - позивач детально аналізує на шести аркушах друкованого тексту зміст постанови колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ від 16 липня 2019 року, норми трудового законодавства, які, на його думку, підлягали застосуванню в цій справі, касаційну скаргу на зазначену постанову суду апеляційної інстанції.

Зазначене питання стосується розгляду справи позивача по суті. Перевірка законності і обґрунтованості процесуального документу суду апеляційної інстанції від 16 липня 2019 року відноситься до компетенції суду касаційної інстанції.

Посилання позивача на свідому помилковість постанови від 22 жовтня 2019 року, що ухвалена суддею Дрішлюком А.І., в якій суддя зазначив, що доводи ОСОБА_1 про відвід колегії суддів в постанові від 16 жовтня 2019 року свідчать про незгоду з процесуальними рішеннями (т.8 а.с.49-51), до уваги не приймаються.

В даному випадку, позивач не згоден з судовими рішеннями. За змістом ч.4 ст.36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями суду не може бути підставою для відводу.

Колегія суду апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в процесуальних документах про відвід суддів даної колегії від 02 жовтня 2019 року, 07 жовтня 2019 року, 16 жовтня 2019 року та 22 жовтня 2019 року (т.8 а.с.23-26, 28-31, 44-47, 49-51), суд апеляційної інстанції відмітив, що позивач заявив чисельні відводи суддям апеляційного суду, внаслідок чого відносно 12 суддів цивільної палати розглядались питання про відвід та самовідводи суддів (т.6 а.с.141-155, 223 - 224).

Оскільки при реалізації свого права на відвід, в тому числі і в заяві від 05 жовтня 2019 року, позивач грубо вийшов за межі дозволеного національним законом поводження, не користуючись добросовісно процесуальними правами та, перешкоджаючи дотриманню розумних строків розгляду справи, колегія суддів вважає необхідним відповідно до ст.44 ЦПК України визнати такі дії ОСОБА_1 зловживанням процесуальними правами та залишити заяву від 05 листопада 2019 року про відвід суддів без розгляду.

Керуючись ст.ст.36, 39, 40, 44, 368 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Визнати заявлений ОСОБА_1 відвід суддям Колеснікову Г.Я., Ващенко Л.Г., Сєвєровій Є.С. зловживанням процесуальними правами та заяву про відвід залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя Одеського апеляційного суду Г.Я. Колесніков