Справа № 361/7499/19
Провадження № 2/361/3758/19
У Х В А Л А

12 листопада 2019 року Броварський міськрайонний суд Київської області, суддя Селезньова Т.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення грошових коштів, -

встановив:

Позивач заявив позовні вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів на рахунках, процентів за ставкою 27,1 % по короткостроковим кредитам за Законом «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», пені в розмірі 3% вартості послуги за прострочення за Законом «Про захист прав споживачів», і 3% річних за ч.2 ст.625 ЦКУ.

В позовній заяві зазначено, що вона подається як позов на захист прав споживача.

Ухвалою суду від 29.10.2019р. позову було залишено без руху у зв`язку з тим, що в ньому не обґрунтовано його подання як позову на захист прав споживача, не вказано з надання якої послуги виник спір; не вмотивовано подання позову до даного суду і не сплачено судовий збір. Залишаючи позов без руху, суд виходив з того, що в позовній заяві позивач конкретно не визначив з якої банківської послуги виникли спірні правовідносини, які позивачем визначені як такі, що врегульовані законом про захист прав споживачів.

Так, в позовній заяві вказано, що 28.12.2006р. між сторонами був підписаний договір кредиту; на підставі цього правочину відповідачем були відкриті позивачу банківські рахунки. При цьому позивач посилається на такий правочин: договір кредиту, який укладався між банком (кредитор) і позивачем (позичальник), але який є неукладеним (посилається на рішення Ріпкінського районного суду від 28.03.2014р. за позовом ОСОБА_2 до АТ «Райффайзенбанк Аваль» про визнання договору кредиту недійсним). За даним (неукладеним) договором кредиту позивач вніс свої кошти на відкриті банком йому (на підставі вказаного договору кредиту) рахунки. Такі грошові кошти позивач розглядає як грошовий вклад позивача. Позивач посилається на те, що вказані кошти відповідач списував з рахунків позивача на свою користь, в порушення вимог закону, що регулює грошові перекази.

Визначення правовідносин, з яких виник даний спір, і визначення підстав позову має значення і є необхідним саме на даній стадії (відкриття провадження), оскільки саме на даній стадії суд повинен встановити територіальну підсудність даного позову і перевірити дотримання позивачем вимог закону про сплату судового збору, а вирішення даних питань напряму залежить від того, чи є позов дійсно позовом про захист прав споживача, або він лише містить таку назву з метою уникнення сплати судового збору і для зміни підсудності за вибором позивача. Тому дане питання не може бути перенесене для вирішення в стадію підготовчого провадження.

На виконання ухвали про залишення позову без руху позивач подав заяву про усунення недоліків, в якій послався, що позов подається на захист його прав як споживача банківських послуг; суть правовідносин, з яких виник спір, позивач у даній заяві визначив як те, що він звернувся до банку за наданням фінансових послуг, і не отримав фінансову послугу належної якості, що підтверджено рішенням Ріпкінського районного суду (про відмову йому у позові про визнання договору кредиту недійсним, яким як зазначає позивач було встановлено, що договір кредиту не був укладений).

Таким чином, з урахуванням виключно змісту позовної заяви і заяви про усунення недоліків, - і не надаючи наперед будь-яку оцінку щодо обгрунтованості чи необгрунтованості заявлених позовних вимог, - при визначенні того, чи є даний позов позовом на захист прав споживачів, слід виходити з наступного:

позивач заявляє позов про стягнення зокрема коштів, які були ним внесені на рахунки, відкриті відповідачем в рамках договору кредиту, підписаного сторонами 28.12.2006р. для виконання грошових зобов`язань позичальника. Позивач сам посилається на те, що суд встановив неукладеність даного договору кредиту. Правовідносини у сторін виникли внаслідок виконання кожною з них певних зобов`язань за неукладеним договором кредиту.

Позивач не посилається на укладення сторонами будь-якого іншого договору щодо надання будь-яких інших банківських послуг споживчого характеру.

Тому при визначенні чи є даний спір спором про захист права споживача фінансової (банківської) послуги у сфері застосування Закону «Про захист прав споживачів», слід виходити з того, що такий спір виникає з певного договору про надання певної конкретно визначеної послуги, який би укладався між сторонами, або знаходився б в процесі укладення, або за яким би банк не надав обумовлену таким договором споживчу фінансову послугу чи надав її неналежної якості.

У даному ж випадку поданий ОСОБА_1 позов не є позовом на захист прав споживача від неналежно наданої чи ненаданої споживчої послуги, оскільки сам позивач посилається на відсутність з відповідачем договору про надання йому конкретної фінансової послуги, тому у цьому сенсі він не є (в межах даного позову і в межах виниклих відносин між сторонами) споживачем послуги відповідача.

Спір з приводу наслідків, які виникли у зв`язку з виконанням сторонами певних зобов`язань, які вони брали на себе за договором, який у подальшому не був укладений або який у подальшому був визнаний неукладеним, - не є спором про захист прав споживача.

Таким чином, даний позов є звичайним цивільним позовом, який подається на захист матеріального права за нормами Цивільного Кодексу України, не є позовом про захист прав споживача. Тому відсутні підстави для визначення територіальної підсудності даного позову за приписами ч.5 ст.28 ЦПК України за місцем проживання позивача.

Підсудність даного позову визначається за загальним правилом за місцем знаходження відповідача, згідно ст.27 ЦПК України. Згідно ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з ЄДРПОУ.

В позовній заяві позивач вказана місцезнаходження відповідача м. Київ, вул. Лєскова, 9. Позовна заява не містить у собі посилань позивача на інші підстави визначення територіальної підсудності даному суду. Тому суд дійшов висновку про непідсудність даного цивільного позову даному суду.

За місцем знаходження відповідача даний позов підсудний територіально Печерському районного суду м. Києва.

Згідно п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України суд передає справу на розгляду іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. тому є підстави для передачі даного позову Печерському районного суду м. Києва (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15.

Позивач не сплатив судовий збір, що може розглядатись як самостійна підстава для повернення позову позивачу. Але разом з тим, виходячи з того, що позов передається за підсудністю іншому суду, то суд не вбачає підстав для повернення його позивачу. Питання щодо необхідності сплати судового збору чи звільнення позивача від даного обов`язку має вирішити уповноважений на розгляд справи суд.

Керуючись ст.27, ст.31 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення грошових коштів - передати Печерському районного суду м. Києва (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15).

Копію ухвали для ознайомлення направити сторонам. Після закінчення строку на подання апеляційної скарги справу невідкладно передати зазначеному суду.

Ухвала може бути оскаржена учасниками справи. Строк подання апеляційної скарги на ухвалу - 15 днів з дня складення. У разі неотримання ухвали в день складення учасник справи має право на поновлення строку оскарження, якщо апеляційну скаргу подасть протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду безпосередньо, або через Броварський міськрайонний суд Київської області згідно п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Ухвала складена 12.11.2019р.

Суддя Т.В. Селезньова