ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 641/7861/18 Номер провадження 22-ц/814/2751/19Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н. В. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Карпушина Г.Л.

Секретар Ткаченко Т.І.

За участю: позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2

Представника відповідача Решетника С .І.

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 12 серпня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Полтава-Банк" про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення завданої моральної шкоди.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до місцевого суду із вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що в серпні 2014 року нею було відкрито картковий рахунок в AT «ПОЛТАВА- БАНК» на отримання пенсії. Даним рахунком вона користувалася до квітня 2015 року та закрила його.

Вказує, що у другій половині 2017 року позивачу стало відомо, що в AT «ПОЛТАВА-БАНК» за адресою; м. Харків вул. Киргизька, 19 співробітниками відділення на її ім`я без її відома були відкриті карткові рахунки, підписані від її імені договори на обслуговування, хоча ні з письмовими, а ні з усними заявами щодо їх відкриття вона не зверталась, документів не надавала. Позивач допускає, що 22.08.2014 року її документи, здані нею на відкриття пенсійної картки, могли бути використані працівниками відділення для виконання плану з випуску інших карток. Як підтверджено листом AT «ПОЛТАВА-БАНК» в даний час на її ім`я значиться відкритим з 29.03.2016 року пенсійний картковий рахунок НОМЕР_1, тоді як ні заяви на його відкриття, ні інших документів вона у відділення банку не подавала і згоди на використання її персональних даних, як і підписаних власноруч договорів на відкриття рахунків у банку немає.

Вказані дії Банку позивач вважає неправомірними та зазначає, що їх вчиненням їй було заподіяно моральної шкоди, яка полягає у порушенні її прав, у приниженні честі та гідності людини. Зазначені дії відповідача, на думку позивача, порушують вимоги закону щодо забезпечення банківської таємниці та конфіденційності інформації щодо клієнта, призвели до розголошення її персональних даних та відомостей про її матеріальний стан, стан її особистих справ. Маючи тяжкі захворювання, позивач вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач оцінює завдану їй моральну шкоду в розмірі 10000 гривень.

З урахуванням наведеного прохала: визнати дії АТ «ПОЛТАВА-БАНК» щодо збирання, зберігання, використання та поширення інформації про неї, як фізичну особу (персональні дані) незаконними; зобов`язати АТ «ПОЛТАВА-БАНК» видалити інформацію (її персональні дані) зі своєї бази даних, припинити збирання, зберігання, використання та поширення її персональних даних третім особам; зобов`язати відповідача закрити картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на її ім`я; стягнути з АТ «ПОЛТАВА-БАНК» на її користь моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтава від 12 серпня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Полтава -банк» про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення завданої моральної шкоди, відмовлено.

Судові витрати покладено на ОСОБА_1 .

З цим рішенням не погодилась позивач, яка в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на незаконність рішення суду, порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів скарги посилається на те, що відповідач порушив чинне законодавство, шляхом відкриття карткових рахунків, щодо яких позивач не давала жодної заяви та не підписувала жодного договору. Окрім того, Банком було повідомлено персональні дані ОСОБА_1 третім особам, а саме директору ТОВ «Охорона Аріан Плюс» ОСОБА_4 , що підтверджується письмовими доказами, які було додано до позовної заяви.

Вказує, що місцевим судом безпідставно не взято до уваги наданих позивачем доказів на підтвердження її вимог, а саме: копії трудової книжки ОСОБА_1 та медичної виписки №067-59 від 10.09.2014 року.

Зазначає, що судом першої інстанції безпідставно, без належного дослідження доказів, лише на підставі даних листа ПАТ «Полтава-Банк» було установлено, що відбулась ідентифікація та верифікація клієнта, та встановлено законність дій Банку.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Полтава-Банк», вказуючи на законність та обґрунтованість рішення місцевого суду, прохало апеляційну скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Вказують, що ОСОБА_1 , надавши в банк пакет документів, який є необхідним для укладення договору, підписавши заяви на відкриття карткових рахунків, підтвердила свою згоду на обробку персональних даних з метою та в обсязі, визначеному в договорі чи законодавством.

Зауважують, що місцевий суд дійшов вірного висновку стосовно того, що твердження позивача про те, що банком були розголошені персональні дані та відомості про матеріальний стан позивача третім особам, не підтверджені доказами, а тому не відповідають дійсності. Показання свідка ОСОБА_5 банк вважає вірно відхиленими судом, оскільки вона є дочкою позивача, тобто зацікавленою стороною у спорі.

Відносно відкритого 29.03.2016 року карткового рахунку № НОМЕР_1 Банк зазначав, що надавав відповідні роз`яснення позивачу, та, зокрема, вказував, що його було відкрито на підставі поданої ОСОБА_1 заяви, проте для отримання картки вона до Банку не з`явилась, договір не підписала, відтак, рух коштів за даним рахунком не здійснюється, та для його закриття позивачу необхідно з`явитись до банку у будь-який час та подати відповідну заяву.

Окрім того, зауважують, що ОСОБА_1 зверталась зі скаргами на АТ «Полтава-Банк» до Національного Банку України та Секретаріату уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, проте будь-яких порушень з боку банку вказаними органами виявлено не було.

Також, вказують, що, оскільки порушення з боку АТ «Полтава-Банк» не доведені та є надуманими ОСОБА_1 , то вимоги в частині стягнення моральної шкоди також є безпідставними та до задоволення не підлягають.

У судовому засіданні позивач та її представник апеляційну скаргу підтримали та прохали її задовольнити.

Представник відповідача апеляційну скаргу не визнав, прохав її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, дійшов висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як убачається з матеріалів справи та установлено місцевим судом, протягом 2014-2016 років у відділенні №1 Харківського регіонального управління ПАТ «Полтава-банк» на ім`я ОСОБА_1 були відкриті наступні карткові рахунки: № НОМЕР_2 (відкритий 22 серпня 2014 року, закритий 08 квітня 2015 року, рух коштів не здійснювався); №НОМЕР_3 (відкритий 01 вересня 2014 року, закритий 08 квітня 2015 року); №НОМЕР_1 (відкритий 29 березня 2016 року, рух коштів не здійснювався) (а.с.10,16).

Підставою для відкриття вказаних рахунків були заяви ОСОБА_1 (а.с.11,13).

Листом ПАТ «Полтава-банк» від 18 жовтня 2017 року №011-001/2677 повідомлено, що під час відкриття зазначених рахунків на ім`я ОСОБА_1 працівниками ПАТ «Полтава-банк» здійснювалась ідентифікація та верифікація, у присутності ОСОБА_1 робились копії паспорту, реєстраційного номеру облікової картки платника податків та пенсійного посвідчення, які завірялись особистим її підписом (а.с.10).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивача не надано належних та достовірних доказів, які б свідчили про порушення її прав відповідачем.

Такий висновок суду в повній мірі відповідає встановленим по справі обставинам, та нормам закону, виходячи з наступного.

Статтею 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що, відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.5 ст.6 ЗУ "Про захист персональних даних" обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

При цьому, ст.11 цього ж Закону (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) вказує, що підставами для обробки персональних даних є :

1) згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних;

2) дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень;

3) укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних;

4) захист життєво важливих інтересів суб`єкта персональних даних;

5) необхідність виконання обов`язку володільця персональних даних, який передбачений законом;

6) необхідність захисту законних інтересів володільця персональних даних або третьої особи, якій передаються персональні дані, крім випадків, коли потреби захисту основоположних прав і свобод суб`єкта персональних даних у зв`язку з обробкою його даних переважають такі інтереси.

Як убачається з детального аналізу наявних у справі належних та допустимих доказів, та вірно установлено місцевим судом, позивач, надавши відповідачу пакет документів, який є необхідний для укладення договору, підписавши заяви на відкриття карткових рахунків, підтвердила свою згоду на обробку персональних даних з метою та в обсязі, визначеному договором чи законодавством.

Так, 22.08.2014 року ОСОБА_1 було заповнено Заяву-анкету на відкриття карткового рахунку та оформлення платіжної картки від ПАТ «Полтава-Банк» (а.с.11).

29.03.2016 року ОСОБА_1 також було заповнено Заяву-анкету на відкриття карткового рахунку та оформлення платіжної картки від ПАТ «Полтава-Банк» (а.с.13).

Як убачається зі змісту позову спірним залишається саме картковий рахунок № НОМЕР_1 , який відкрито 29.03.2016 року, начебто без згоди на це апелянта. Проте, як зазначено вище та не спростовано ОСОБА_1 на підставі належних та допустимих доказів, 29.03.2016 року нею було заповнено Заяву-анкету на відкриття карткового рахунку та оформлення платіжної картки від ПАТ «Полтава-Банк» (а.с.13), на підставі якої і було відкрито відповідний картковий рахунок.

Відтак, жодних порушень прав позивача при відкритті 29.03.2016 року карткового рахунку № НОМЕР_1 банком вчинено не було, а тому вимоги позову та апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими та не заслуговують на увагу.

Також, посилання ОСОБА_1 на те, що ідентифікація та верифікація клієнта належним чином здійснена не була, суд апеляційної інстанції оцінює критично, оскільки матеріалами справи в повній мірі установлено, що при заповненні Анкет-заяв на відкриття карткових рахунків та оформлення платіжних карток від ПАТ «Полтава-Банк», позивачем було надано банку її особисті дані - копію паспорта, ідентифікаційного коду, заяву-інформаційну довідку про неналежність клієнта до ФОП /самозайнятої особи та ін. документи. У даних Анкетах-заявах ОСОБА_1 підтверджено достовірність наданої нею інформації і зазначено про її не заперечення проти перевірки її банком.

Відтак, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду стосовно того, що ідентифікація та верифікація клієнта у спірних правовідносинах була здійснена належним чином за згодою ОСОБА_1 .

Як убачається з листа ПАТ «Полтава-Банк» №031-001/2345 від 15.09.2017 року (а.с.16) картковий рахунок від 22.08.2014 року №2625.6.204328.001 було відкрито в рамках зарплатного проекту ТОВ «Охорона Аріан Плюс» на підставі заяви ОСОБА_1 та укладеного між нею та Банком договору (а.с.23), про що свідчать підписи позивача на зазначених документах, а також відбиток круглої печатки ТОВ «Охорона Аріан Плюс» та підпис директора в графі «Відмітки підприємства (для зарплатних проектів) у Заяві-анкеті від 22.08.2014 року.

Також, згідно п.2.18 Договору від 22.08.2014 року №ZP01-2943 (а.с.23-24), клієнт ( ОСОБА_1 ) надала згоду банку на обробку (збирання, реєстрацію накопичення, зберігання адаптування, зміну поновлення, використання і поширення (розповсюдження, реалізацію, передачу)знеособлення, знищення) персональних даних клієнта в обсязі, що міститься в цьому договорі та інших документах та їх копіях поданих клієнтом для укладення цього договору, та/або буд отримано Банком під час дії цього договору від клієнта або третіх осіб, у т.ч. змінювати персональні дані клієнта за інформацією від клієнта чи третіх осіб.

Клієнт також надала згоду поширювати персональні дані клієнта та/або здійснювати їх передачу чи надання доступу до них третім особам у випадках, передбачених законодавством України, та або договорами, що укладені (будуть укладені) між ним та банком. Крім того, без отримання додаткової письмової згоди клієнт надає право Банку передавати його персональні дані третім особам та здійснювати відносно цих персональних даних будь-які інші дії, якщо це пов`язано із виконанням укладених між клієнтом та Банком договорів та/або із захистом прав Банку, або необхідно для реалізації прав Банку.

Даний договір підписано сторонами.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.5-6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з нормою ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Так, з налізу змісту вказаного договору та Заяви-анкети від 22.08.2014 року, вбачається, що позивач знала про наявність третіх осіб у правовідносинах, що виникли між нею та банком, при цьому вона надала згоду на поширення інформації щодо неї будь-яким третім особам.

Відтак, твердження у позові та апеляційній скарзі про безпідставне повідомлення персональних даних ОСОБА_1 третім особам, а саме директору ТОВ «Охорона Аріан Плюс» ОСОБА_4 , не відповідає дійсності, оскільки це було обумовлено договором та здійснено за згодою позивача, що підтверджена підписом в заяві-анкеті та відповідному договорі.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Твердження апеляційної скарги стосовно того, що місцевим судом безпідставно не взято до уваги наданих позивачем доказів на підтвердження її вимог, а саме: копії трудової книжки ОСОБА_1 та медичної виписки №067-59 від 10.09.2014 року, колегія суддів оцінює критично, оскільки місцевим судом було належним чином оцінено наявні у справі докази, на підставі аналізу яких зроблено вірний висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна (немайнова) шкода відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.

Стаття 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно роз`яснень, викладених у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Головною умовою покладення на особу обов`язку компенсувати моральну шкоду є наявність такої шкоди.

Відтак, оскільки матеріалами справи не доведено порушення прав позивача неправомірними діями Банку, то і покладення на нього обов`язку щодо відшкодування шкоди, завдання якої не доведено, є безпідставним.

Суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382,383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,- залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 12 серпня 2019 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ : Т.О. Кривчун

СУДДІ: С.М. Бондаревська

Г.Л. Карпушин