Дата документу 13.11.2019 Справа № 329/583/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 329/583/19 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/3413/19 Богослов А.В.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький Апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Кухаря С.В.

Онищенко Е.А.

За участю секретаря: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 29 серпня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису, посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.01.2018 року житловий будинок в цілому за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3 - його матері.

Зазначає, що він проживає в зазначеному будинку, з її дозволу, як член її сім`ї.

Також у вказаному житловому будинку, як член сім`ї колишнього власника житлового будинку, спадкодавця ОСОБА_4 , проживає та зареєстрована ОСОБА_2 , його бабуся.

Вказує, що реєстрація та проживання ОСОБА_2 в будинку суперечить волі власника та створює перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні житловим будинком, як власника ОСОБА_3 так і для нього, як члена сім`ї.

Акцентує, що ОСОБА_2 ставиться до нього агресивно, намагається заборонити йому проживати в будинку, постійно вчиняє сварки, лається в його адресу, застосовує насильство, постійно погрожує «посадити в тюрму» для чого регулярно звертається до поліції з безпідставними заявами.

Так, 09.07.2019 року ОСОБА_2 підійшовши ззаду та нанесла йому декілька ударів по голові ціпком, у зв`язку із чим він звернувся в поліцію із заявою про злочин.

Зазначає, що ОСОБА_2 двічі притягувалася до адміністративної відповідальності за протиправні дії стосовно членів сім`ї.

Вказує, що через агресію з боку ОСОБА_2 за місцем його проживання не може проживати його цивільна дружина, яка знаходиться у стані вагітності. У зв`язку із зазначеними обставинами він постійно перебуває в психологічній напрузі, страху, тривозі, депресії.

Внаслідок безперервних загрозливих дій ОСОБА_2 , він позбавлений можливості здійснювати роботи у дворі, спокійно відпочивати.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 6 місяців, а саме: заборонити останній наближатися на відстань ближче ніж 5 метрів до нього; заборонити перебувати із заявником в одному приміщенні; заборонити вести листування, телефонні переговори або контактувати із заявником через інші засоби зв`язку чи соціальні мережі особисто чи через третіх осіб, спілкуватися із заявником у будь-який спосіб; зобов`язати не створювати перешкод заявнику у користуванні майном, що є об`єктом права спільного користування: подвір`ям та городом, житловим та господарським приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 ; взяти ОСОБА_2 на профілактичний облік кривдника для проведення з нею профілактичної роботи.

Рішенням Чернігівського районного суду запорізької області від 29 серпня 2019 року у задоволені позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд неправильно встановив обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного тлумачення закону, невірної оцінки доказів, проігнорував очевидні факти насильства, які доведені письмовими доказами. Суд порушив та невірно тлумачив положення ст.26 ЗУ «Про запобігання протидію домашньому насильству». Відмовляючи в задоволенні заяви, суд помилково вважав, що його вимоги не підтвердженні доказами у справі. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його заяву у повному обсязі.

На зазначену апеляційну скаргу ОСОБА_2 подала до суду апеляційної інстанції відзив у якому посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі обставини справи. Вважає, що апеляційну скаргу заявника слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано достатніх належних беззаперечних доказів на підтвердження вчинення домашнього насильства в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам матеріального права, з наступних підстав.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3,4,14 та 17 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 3 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб:1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя.

Згідно вимог ч.3 ст. 3 цього Закону, дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 24 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною 3 статті 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до ч.1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд вважав встановленими такі обставини.

ОСОБА_3 набула право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , який належав її померлому батькові ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 31.01.2018 року серії ННА №343098.

ОСОБА_1 , який є сином ОСОБА_3 , з дозволу своєї матері проживає в житловому будинку АДРЕСА_1 . Крім того, у вказаному будинку також зареєстрована та проживає ОСОБА_2 яка є бабусею ОСОБА_1

09.07.2019 року ОСОБА_1 за місцем свого проживання отримав тілесні ушкодження. Зі його слів такі ушкодження він отримав від бабусі ОСОБА_2 , на підтвердження чого надано висновок спеціаліста КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» ЗОР №34 від 10.07.2019 року.

За вказаним фактом ОСОБА_3 звернулася до Чернігівського ВП Бердянського ВП ГУНП в Запорізькі області, що підтверджується листом Чернігівського ВП Бердянського ВП ГУНП в Запорізькі області №3844/54-2019 від 18.07.2019 року та доданими до нього матеріалами перевірки за вказаним фактом.

Постановою Чернігівського районного суду Запорізької області від 14.02.2018 року ОСОБА_2 була визнана винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП стосовно онука ОСОБА_1 та останню було звільнено від адміністративної відповідальності з оголошенням усного зауваження, провадження у справі закрито.

Надавши, оцінку наданим доказам, суд встановив, що заявником не було надано беззаперечних доказів на підтвердження того, що в разі застосування вказаних заявником в заяві про видачу обмежувального припису, заходів та обов`язків щодо вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства в контексті положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», існує реальна загроза життю та здоров`ю заявника, а також настання тяжких чи особливо-тяжких наслідків.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність тривалого конфлікту між заявником та заінтересованою особою, але не підтверджує факт того, що остання вчинила щодо заявника домашнє насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що докази наявні в матеріалах справи є достатніми для задоволення вимог заяви не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Не знайшли свого підтвердження й ризики, які можуть настати у разі незастосування відносно заінтересованої особи обмежувального припису.

Суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив дійсні обставини справи, дослідив надані докази, дав їм належну правову оцінку, вірно встановив характер правовідносин, що склались між сторонами та ухвалив рішення з дотриманням норм процесуального права та вірним застосуванням норм матеріального права.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції, який, в свою чергу, дослідив зібрані у справі докази, надав їм належну оцінку, а тому доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 29 серпня 2019 року по цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 18 листопада 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко