Справа № 201/9687/18
Провадження № 2/201/910/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

18 липня 2019 року

Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Федоріщева С.С.,

при секретарі - Разумняк К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Є Гроші» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Є Гроші» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог представник позивача у позовній заяві посилався на те, що 25 квітня 2018 року між сторонами був укладений договір №-001686 надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту шляхом реєстрації відповідачки на інтернет-сайті позивача і виконанням нею певних дій, які свідчать про укладення договору. За умовами зазначеного договору позивач надав, а відповідач отримала позику у розмірі 1700 грн., які було перераховано на картковий рахунок відповідачки строком на 6 днів з кінцевою датою повернення не пізніше 23 год. 00 хв. 30 квітня 2018 року включно. Сума процентів за користування позикою становить 33,66 грн. за 6 днів, проценти за користування позикою становлять 2% за кожен день користування (що становить 730% річних). Відповідно до умов укладеного договору, у разі невиконання позичальником зобов`язань, позикодавець має право стягнути пеню у розмірі 3% від залишку суми за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення. Відповідач свої зобов`язання у визначені договором строки не виконала, чим порушила умови договору, через що заборгованість ОСОБА_1 станом на 30 серпня 2018 року складає 12036,34 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 1700 грн., заборгованості за процентами у розмірі 4114,34 грн., пені за порушення строків виконання грошового зобов`язання у розмірі 6222 грн. Відповідну суму заборгованості позивач просив стягнути з відповідача на свою користь, а також судові витрати понесені на юридичну допомогу у розмірі 1500 грн., та витрати зі сплати судового збору у розмірі 1762 грн.

Представник позивача Корецька І.С. до позовної заяви додала клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач ОСОБА_1 клопотань і відзиву на позовну заяву суду не надала, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином.

Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Перевіривши надані докази, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 25 квітня 2018 року між ТОВ «Фінансова компанія є гроші» і ОСОБА_1 був укладений договір №-001686 надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідачки на інтернет-сайті https://e-groshi.com. За умовами зазначеного договору позивач надав, а відповідач отримала позику у розмірі 1700 грн., які було перераховано на картковий рахунок відповідачки строком на 6 днів з кінцевою датою повернення не пізніше 23 год. 00 хв. 30 квітня 2018 року включно. Сума процентів за користування позикою становить 33,66 грн. за 6 днів, проценти за користування позикою становлять 2% за кожен день користування (що становить 730% річних). Відповідно до умов укладеного договору, у разі невиконання позичальником зобов`язань, позикодавець має право стягнути пеню у розмірі 3% від залишку суми за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення. Викладене підтверджується копією зазначеного кредитного договору (а.с. 11-17).

Факт отримання відповідачем грошових коштів, визначених укладеним між сторонами договором, підтверджується платіжним дорученням № 475 від 25 квітня 2018 року про перерахування позивачем на картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 , відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с. 60).

Правовідносини, що виникли між сторонами урегульовано Законом України «Про споживче кредитування», Законом України «Про електронну комерцію», Цивільним Кодексом України.

Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 Закону України «Про споживче кредитування»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 Закону України «Про споживче кредитування» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч.1 ст.12 Закону, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Відповідно до п. 12 ч.1 ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Таким ідентифікатором є СМС повідомлення з кодом 756459, який зазначений у тексті договору у розділі «Підписи сторін» (а.с. 17).

Таким чином, між ТОВ «ФК Є Грош» та ОСОБА_1 був укладений договір позики на умовах фінансового кредиту.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором, а якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610, ч.1 ст.612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що грошові зобов`язання за договором №-001686 від 25 квітня 2018 року відповідач належним чином не виконала та відповідно до заявлених позивачем позовних вимог станом на 30 серпня 2018 року заборгованість становить 12036 грн., з яких: 1700 грн. - заборгованість за кредитом, 4114,34 грн. - заборгованість за процентами, 6222 грн. - пеня за порушення строків виконання грошового зобов`язання. Відповідний розмір заборгованості позивачем визначений згідно з детальним розрахунком заборгованості за договором -001686 від 25 квітня 2018 року, який долучений до позовної заяви (а.с. 19-25).

Між тим, визначаючи розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 , суд виходить з наступного.

Згідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України встановлено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

На підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Як вбачається з розрахунків, наданих позивачем, розмір пені складає 6222 грн., що у три з половиною рази перевищує розмір кредиту у 1700 грн., тому суд вважає, що позовні вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню, а з відповідача слід стягнути пеню у розмірі заборгованості за тілом кредиту у сумі 1700 грн. Відповідачем не надано суду належних доказів, які б свідчили про наявність підстав для звільнення її від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст.617 ЦК України.

Оцінюючі всі докази, досліджені судом у їх сукупності під час розгляду справи у судовому засіданні, і приймаючи до уваги те, що у ОСОБА_1 перед позивачем існує заборгованість, яка відповідачем добровільно не сплачується, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за договором №-001686 надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 25 квітня 2018 року станом на 30 серпня 2018 року в розмірі 7514,34 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 1700 грн., заборгованості за процентами у розмірі 4114,34 грн., пені у розмірі 1700 грн.

Пунктом 1 ч.3 ст. 133, ст. 137 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать судові витрати на професійну правничу допомогу.

Так, на підставі договору про надання юридичних послуг № 01/08-1 від 29 серпня 2018 позивачеві надано ФОП ОСОБА_2 юридичні послуги (а.с. 47-48).

Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг №1 від 29 серпня 2018 року до договору про надання юридичних послуг № 01/08-1 від 01 серпня 2018 року, проведено усну консультацію тривалістю 1 год.(200 грн.), аналіз документів кредитної справі - 2 год. (600 грн.), підготовлено позов, клопотання про розгляд справи в спрощеному провадженні, друкування документів та їх формування для подачі до суду - 4 год. (700 грн.) (а.с. 49).

Платіжним дорученням № 667 від 05 вересня 2018 року позивачем здійснено оплату юридичних послуг щодо боржника ОСОБА_1 за договором №-001686 надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 25 квітня 2018 року 1500 грн. (а.с. 50).

На підставі наданих позивачем доказів, суд приходить до висновку про доведеність вимог позивача щодо відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, між тим з урахуванням часткового задоволенні позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути 936,45 грн. (7514,34 грн. х 1 500 грн. : 12036,34 грн. = 936,45 грн.).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. ст. 133, 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1100,02 грн. (7514,34 грн. х 1762грн. : 12036,64 грн. = 1100,02 грн.).

На підставі викладеного, керуючись п.12 ч.1 ст.3, ст.12, ч.1 ст.13 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ст.ст. 526, 549, 551, 610, 612, 1048, 1054 ЦК України ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89,128-131, 133, 137, 141, ч.4 ст.223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, ч.2,3 ст. 274, ч.5 ст. 279, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд,.

На підставі викладеного, керуючись ст. 202, 207, 525, 625, 1046, 1047, 1049, 1054 ЦК України, ст. 13, 76-78, 141, 263, 264, 265, 280 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Є Гроші» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Є Гроші» заборгованість за договором №-001686 надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, від 25 квітня 2018 року станом на 30 серпня 2018 року в розмірі 7514 (сім тисяч п`ятсот чотирнадцять) грн. 34 коп., з яких: 1700 грн. - заборгованість за кредитом, 4114,34 грн. - заборгованість за процентами, 1700 грн. - пеня за порушення строків виконання грошового зобов`язання.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Є Гроші» витрати на правову допомогу в розмірі 936 (дев`ятсот тридцять шість) грн. 45 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Є Гроші» витрати зі сплати судового збору в розмірі 1100 (одна тисяча сто) грн. 02 коп.

У задоволенні іншої частини вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя С.С. Федоріщев