Справа № 372/2471/19
Провадження 2-1416/19
ухвала

Іменем України

15 липня 2019 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Зінченко О.М.

при секретарі Євдокімова В.С.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Обухівського районного суду перебуває зазначена вище цивільна справа.

Разом із позовною заявою представник позивача звернувся до суду із заявою про забезпечення позову. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 10 липня 2019 року в задоволені заяви представника позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову по даній цивільній справі - відмовлено.

Відповідно дотримання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України, 10 липня 2019 року Обухівським районним судом Київської області направлено запит до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київські області щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_2 .

12 липня 2019 року до Обухівського районного суду Київської області надійшла заява адвоката Касьяненко Дмитра Леонідовича про забезпечення позову, в якій представник позивача просив забезпечити позов шляхом заборони державним виконавцям Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області вчиняти будь які дії щодо реалізації нерухомого майна житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 215,9 кв.м., житловою площею - 76.30 кв.м., та земельної ділянки, площею 0.1000 та, кадастровий номер НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , в обґрунтування представник зазначив, що спірне рухоме майно придбано Відповідачем за час перебування Позивача та Відповідача в шлюбі, і є єдиним спільним майном подружжя та належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Відповідач протягом тривалого часу чинить перешкоди щодо користування спільним майном, що, в свою чергу, свідчить про необхідність виділення зі спільного майна подружжя часток кожного з них. Позивачу стало відомо, що виконавцем винесено постанову про арешт вказаного майна, нібито відповідач має борги, однак сторони разом не проживають, а починаючи з 2015 року між сторонами існують гострі конфліктні відносини, що унеможливлюють подальше спільне проживання. Предметом оскарження у цій справі є поділ майна подружжя та виділення частки кожного з них у майні, що належить подружжю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , однак є об`єктом електронних торгів, дані про проведення яких 13.06.2019 року розміщені на офіційному сайті ДП «СЕТАМ». Вказане майно відповідало предмету застави за кредитним зобов`язанням кредитний договір, укладений між відповідачем та ЗАТ КБ «ПриватБанк». Враховуючи можливі ризики продажу майна, втрати майна, складнощі щодо можливого повороту виконання виконавчого документа, частковим стягненням з відповідача заборгованості за зобов`язанням за договором іпотеки шляхом продажу на електронних торгах майна, що перебуває у спільній сумісній власності, з метою недопущення відчуження ДП «СЕТАМ» на користь третіх осіб рухомого майна, представник позивача просить суд вжити заходів забезпечення позову.

Ознайомившись з матеріалами заяви про забезпечення позову та матеріалами позовної заяви, суд прийшов до наступного.

Згідно з частиною першою статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно із ч.ч. 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до п.п. 4,5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Також слід зазначити, що статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При чому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Відповідно до ч.1 ст. 152 УПК України заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд приймає до уваги те, що провадження по справі не відкрито, а забезпечення позову допускається під час розгляду справи й виключно відповідно до положення норм ч.1 ст. 152 ЦПК України, на даній стадії процесу суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову до того ж представником позивача разом з поданням позовної заяви було подано заяву про забезпечення позову, судом прийнято ухвалу питання порушенні в заяві представника вирішувалось відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства, ухвала направлена сторонам у справі, у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149-153, 157 ЦПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову по даній цивільній справі - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд шляхом подачі в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Суддя О.М.Зінченко