ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-о/753/23/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2019 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О.,

секретар судового засідання Косолап Л.П.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області,

представник заінтересованої особи - Родіонова О.О.,

розглянув в судовому засіданні в м. Києві в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 р. ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , заявниця) звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного її проживання на території України в період з 1988 по 1994 р., у якій заінтересованою особою зазначила Дарницький районний відділ ГУ ДМС України у м. Києві.

Заява обґрунтована такими обставинами. Заявниця є громадянкою Російської Федерації, проте з 24.05.1988 по 1994 р. вона була прописана (зареєстрована) і фактично проживала в Україні за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаний період вона працювала на Київському заводі «Електроприбор» та у 2-й обласній лікарні м. Києва. На теперішній час заявниця збирає пакет документів для встановлення належності до громадянства України, однак у картотеці реєстраційного обліку Дарницької РДА у м. Києві відомості про реєстрацію її місця проживання за вказаний період відсутні.

Ухвалою від 02.11.2018 суд залишив заяву ОСОБА_1 без руху та надав десятиденний строк для усунення недоліків.

06.03.2019 заявниця на виконання вимог ухвали суду подала заяву в новій редакції, у якій зазначила заінтересованою особою Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області.

Ухвалою від 12.03.2019 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до судового розгляду на 23.07.2019.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Зі змісту поданих Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у місті Києві та Київській областіписьмових пояснень вбачається, що заінтересована особа заперечує проти задоволення заяви посилаючись на те, що факт проживання заявниці на території України не може розглядатися в порядку окремого провадження, оскільки чинним законодавством передбачений інший порядок його встановлення. До того ж з огляду на те, що ОСОБА_1 є громадянкою Російської Федерації, а не громадянкою колишнього СРСР, наявність у неї одночасно оригіналів паспорта СРСР та паспорту Російської Федерації ставить під сумнів правомірність її дій під час документування.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив підстави для залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду.

Так, за приписом частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності чи відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспрюваних прав.

Згідно з частиною 2 статті 315 цього Кодексу у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Факти, що мають юридичне значення - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду у порядку окремого провадження, зокрема, за умови, що факти, які підлягають встановленню, мають юридичний характер, тобто відповідно до закону викликають юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав фізичних та юридичних осіб.

Згідно зі статтею 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Як роз`яснив Верховний Суд України у постанові Пленуму від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Аналіз наведених законодавчих норм дає підстави для висновку, що в порядку окремого провадження не можуть розглядатися заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, якщо чинним законодавством передбачений інший порядок його встановлення.

Суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Заявниця звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання на території України станом на 24.08.1991.

Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 1 Порядку паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Стаття 4 Конституції України визначає, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Відповідно до Конституції України правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України «Про громадянство України».

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.

Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України визначає Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень затверджено Указом Президента України від 27.03.2001 № 215 (в редакції Указу Президента України від 27.06.2006 №588/2006).

Так, згідно підпункту а пункту 7 Порядку встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України.

Пункт 8 Порядку визначає, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Таким чином, вказаний Закон та Порядок встановлення належності до громадянства України стосується осіб, які проживали на території України станом на 24 серпня 1991 року і перебували у громадянстві колишнього СРСР, але не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт проживання, тому для встановлення належності до громадянства України особа подає заяву, а також інші відповідні документи, передбачені розділом II Порядку до управління, відділу міграційної служби за місцем проживання в Україні.

Отже, у разі відсутності передбачених Порядком документів подається відповідне судове рішення, що підтверджує факт постійного проживання особи на території України, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» від 12.09.1991 №1543-ХІІ станом на 24.08.1991.

ОСОБА_1 додано до заяви копію паспорта громадянина Російської Федерації та копію паспорта громадянина СРСР, у якому наявна відмітка про її прописку за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 24.05.1988 по 07.06.1994.

Також до заяви додано копію трудової книжки заявниці, з якої вбачається, що до 09.11.1992 вона працювала на Київському заводі «Електроприбор», а з 09.11.1992 по 14.07.1994 - у 2-й обласній лікарні, м. Київ.

Водночас заінтересована особа ставить під сумнів правомірність дій заявниці під час документування та вважає дану заяву необґрунтованою ще і з огляду на те, що заявниця набула громадянство Російської Федерації разом з правами та обов`язками громадянина цієї держави.

Частиною 4 статті 315 цього Кодексу встановлено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Отже, зважаючи на заперечення заінтересованої особи, які ґрунтуються на чинному законодавстві, суд дійшов висновку, що в даному випадку встановлення факту проживання ОСОБА_1 на території України пов`язується з наступним вирішенням спору про право на набуття нею громадянства України, а відтак заявлені вимоги не підлягають розгляду в порядку окремого провадження.

На підставі викладеного, керуючись частиною 4 статті 315 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 ,заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області,про встановлення факту, що має юридичне значення,залишити без розгляду.

Роз`яснити заявниці ОСОБА_1 , що вона має право подати позов на загальних підставах.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: