Справа № 447/220/18 Головуючий у 1 інстанції: Карбовнік І.М.
Провадження № 22-ц/811/389/19 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефовчи Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 03 грудня 2018 року, постановлену в складі головуючого - судді Карбовніка І.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и л а:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 03 грудня 2018 року до відповідачки ОСОБА_1 застосовано заходи процесуального примусу, а саме стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної судової адміністрації України штраф в розмірі 1 841 грн. 00 коп. за зловживання своїми процесуальними правами.

Роз`яснено ОСОБА_1 , що застосування заходів процесуального примусу не звільняє її від виконання обов`язків, встановлених ЦПК України.

Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 03 грудня 2018 року оскаржила відповідач ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що ухвала суду першої інстанції є незаконною з підстав недоведеності обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права. Вважає безпідставними посилання суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі на затягування нею судового процесу та зловживання процесуальними правами. Зазначає, що за станом свого здоров`я вона не може приймати участь у судових засіданнях особисто та у кожному судовому засіданні приймав участь її представник. Посилається на те, що нею були подані до суду відповідні заяви та долучено медичну довідку.

Просить скасувати ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 03 грудня 2018 року.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» створено Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який постановив ухвалу, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи про дату, час і місце розгляду справи окрім направлення повідомлень, також і шляхом оприлюднення цієї інформації на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Таким чином, сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились. І оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи у їх відсутності, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами, а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції посилаючись на дотримання строків розгляду справи, виходив з того, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. При цьому суд прийшов до висновку, що відповідач нехтує вказівкою суду від 21 вересня 2018 року, якою її явку в судове засідання визнано обов`язковою, вказує про невиконання нею процесуальних обов`язків та зловживання процесуальними правами. З огляду на це до неї застосовано заходи процесуального примусу у вигляді штрафу.

Проте, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Виходячи з системного аналізу норм цивільно-процесуального законодавства, учасник справи відповідач, як сторона у справі, має право брати участь в судових засіданнях як особисто, так і через свого представника.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані, зокрема, виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою.

Згідно ч. 5 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення.

Як передбачено положеннями ч. 2 ст. 44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема вчинення дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України заходи процесуального примусу застосовуються з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обовязків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Такими заходами є: попередження; видалення із залу судового засідання; тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; привід; штраф (ч. 1ст. 144 ЦПК України).

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках, зокрема, за невиконання процесуальних обов`язків чи ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу та зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

З аналізу наведених норм вбачається, що зловживанням правами можуть бути визнані дії учасника процесу, які формально хоча й передбачені серед його повноважень та прав, однак здійснюються ним не з метою досягнення передбаченого законом процесуального результату, а з метою затягування чи взагалі перешкоджання розгляду справи.

Саме цей критерій є основним для кваліфікації дій особи як зловживання правами.

Матеріалами справи встановлено, що ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 21.09.2018 року визнано явку відповідачки ОСОБА_1 в судове засідання, призначене на 26.10.2018 року обов`язковою. Разом з тим, судом у цій ухвалі не зазначено з яких саме підстав слід визнати явку відповідача в судове засідання обов`язковою, за присутності у всіх судових засіданням її представника.

Відповідач, користуючись наданими їй процесуальними правами, 25.10.2018 року через канцелярію суду подала заяву про неможливість прибути в судове засідання через незадовільний стан здоров`я, в підтвердження чого долучила довідку Миколаївської ЦРЛ № 1092 від 23.10.2019 року. Просила розгляд справи проводити у її відсутності, за участі її адвоката Сирової З.З., яка наділена відповідними повноваженнями представника.

В судовому засіданні, яке відбувалось 26.10.2018 року з участю представника відповідача, через неявку особисто відповідача, судом оголошено перерву до 03.12.2018 року. В даному судовому засіданні повторне клопотання про неможливість відповідачкою особисто брати участь в судових засіданнях, а лише через її адвоката, судом розцінено, як небажання ОСОБА_1 брати участь у справі, що породжує затягування судового процесу та визнано таке зловживання нею своїми процесуальними правами. Проте знову ж таки не зазначено з яких саме підстав явка відповідача в судове засідання є обов`язковою, за присутності у всіх судових засіданням її представника.

З огляду на відсутність в матеріалах справи мотивованого судового рішення щодо причин визнання обов`язковою явки в судове засідання саме відповідача, в той час коли у всіх судових засіданнях приймає участь її представник і у такої суд не з`ясовував будь-які обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що в діях відповідачки відсутнє зловживання наданими їй процесуальними правами, оскільки вона бере участь в судовому процесі через свого представника, який наділений відповідними повноваженнями. В її діях не вбачається, що вони суперечать завданням цивільного судочинства.

З огляду на наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що судом порушено норми процесуального права, а підстави для стягнення штрафу з ОСОБА_1 відсутні.

У статті 17 Конвенції про захист прав людини і основних свобод зловживання правом визначається як діяльність або дії, спрямовані на скасування прав і свобод, визнаних у конвенції, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено нею.

Отже, в Цивільному процесуальному кодексі України наведено невичерпний перелік дій, які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням правами чи обов`язками. Конкретизовано лише те, що такі дії мають здійснювати протиправне перешкоджання у здійсненні судочинства.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (рішення від 02 грудня 2010 у справі "Шульга проти України").

Колегія судді звертає увагу на те, що заходи процесуального примусу не можна розглядати як вид відповідальності, а тим паче як покарання, оскільки вони покликані забезпечити виконання правил цивільного судочинства, а не покарати особу. Тобто вони повинні спонукати особу припинити протиправні дії, спрямовані особою на перешкоджання судочинства.

Застосовуючи заходи процесуального примусу у вигляді штрафу за зловживання процесуальними правами та невиконання процесуальних обов`язків, суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені норми, не врахував забезпечення відповідачем явки в судові засідання свого представника, наявність об`єктивних причин щодо неможливості явки відповідача в судове засідання, зокрема те, що вона хворіє хронічним захворюванням з діагнозом «Синдром вертебральтних артерій на грунті генеративно-дистофічних змін шийного відділу хребта. Вегето-судинна дистонія по гіпертонічному типу. Астеноневротичний синдром». За станом її здоров`я потребує тривалого амбулаторного, стаціонарного лікування, до обстеження, що стверджується довідкою №76 від 29.11.2018 року, виданою Миколаївською комунальною центральною лікарнею.

Отже, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що причини неявки в судове засідання є поважними і не спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та погоджується, що підстав для застосування заходів процесуального примусу не було.

Мотивом для скасування оскаржуваної ухвали в частині накладення штрафу на ОСОБА_1 відповідно до пунктів 3 і 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до порушення норм процесуального права, які потягли хибне вирішення питання.

У відповідності до вимог абзацу 2 частини 5 статті 268 ЦПК України в редакції 2017 року, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 05 серпня 2019 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 374 ч.1 п.2, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 03 грудня 2018 року скасувати.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню в силу вимог ч. 2 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Повний текст постанови складено 05 серпня 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.