Єдиний унікальний номер 234/2045/18 Номер провадження 22-ц/804/2448/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Соломахи Л.І.

суддів Канурної О.Д., Мальованого Ю.М.

за участю:

секретаря судового засідання Самойленко Г.В.

представника позивача - адвоката Легезіна О.Г.

представника відповідача - адвоката Снєжко А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 234/2045/18 за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" про захист прав споживачів з апеляційною скаргою позивача Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 03 липня 2019 року у складі судді Кравченко О.Ю., -

В С Т А Н О В И В:

14 лютого 2018 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк" (далі АБ "Укргазбанк") звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зазначало, що 09 вересня 2008 року між відкритим акціонерним товариством акціонерний банк "Укргазбанк", правонаступником прав і обов`язків якого є АБ "Укргазбанк", та ОСОБА_2 , яка у зв`язку з укладанням шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_2 , укладено кредитний договір № 2233/3/33 за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 12 900,00 доларів США на строк з 09 вересня 2008 року по 08 вересня 2028 року із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 16,5% річних. Кредит надано на придбання житлової нерухомості - житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 09 вересня 2008 року укладено договір іпотеки № 1149, предметом іпотеки за яким є нерухоме майно - житловий будинок з господарськими та побутовими будовами та спорудами, номер АДРЕСА_1 , на земельній ділянці земель Краматорської міської ради, та належить іпотекодавцю на праві власності.

Посилаючись на те, що Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі 09 вересня 2008 року, а відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором здійснювати повернення кредиту, сплату процентів за його використання та всіх комерційних платежів у передбачені договором строки не виконує, в результаті чого станом на 07 лютого 2018 року утворилась заборгованість, яка становила 14 343,86 доларів США, та 123 780,95 грн., з яких: заборгованість по кредиту строкова - 6 880,00 доларів США; заборгованість по кредиту прострочена - 2 310,83 доларів США; заборгованість по процентах поточна - 160,27 доларів США; заборгованість по процентах прострочена - 4 992,76 доларів США; пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 41 117,79 грн.; пеня за несвоєчасну сплату процентів - 82 663,25 грн., просив стягнути зазначену заборгованість.

Також позивач посилався на те, що відповідно до умов кредитного договору та договору іпотеки позичальник зобов`язана одночасно з укладенням кредитного договору надати до банку укладені виключно у акредитованих у банку страхових компаніях договір страхування власного життя позичальника та договір страхування майна, яке береться в іпотеку, а також надати до банку докази сплати страхових платежів, що підтверджують дію зазначених договорів страхування на строк не менший, ніж на рік; вчиняти всі необхідні дії для дійсності зазначених договорів страхування, зокрема вчасно сплачувати страхові платежі, сплата яких забезпечувала б дію договору страхування на строк не менший, ніж той, в межах якого позичальник виконає зобов`язання за цим кредитним договором, а будь-яка чергова сплата платежів продовжувала б дію договору страхування не менше, ніж на наступний рік; не пізніше, ніж за 3 робочі дні до граничного строку сплати чергових страхових платежів, визначених договорами страхування, сплачувати такі чергові страхові платежі та не пізніше, ніж за 1 робочий день до граничного строку сплати чергових страхових платежів, визначеного договором страхування, надавати до банку докази таких сплат.

На час подання позову відповідачем не надано до банку будь-яких доказів дійсності договору страхування предмету іпотеки та сплати страхових платежів.

Пунктом 4.2. договору іпотеки визначено, що за невиконання або неналежне виконання (в тому числі невчасне) виконання пунктів 3.3.1 - 3.3.13 даного договору іпотекодавець сплачує на користь іпотекодержателя штраф у розмірі 5% від заставної вартості предмета іпотеки, яка згідно до п. 2.3 договору становить 63 000,00 грн., у зв`язку з чим просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь штраф за невиконання умов договору іпотеки щодо страхування предмету іпотеки в розмірі 3 150,00 грн. (а.с. 2 - 7 т. 1).

17 квітня 2018 року відповідач ОСОБА_1 подала зустрічну позовну заяву, яку 22 травня 2018 року уточнила.

Посилаючись на те, що протягом дії кредитного договору виникали форс-мажорні обставини, у зв`язку з чим вона вимушена була звертатися до відповідача з тим, щоб або змінити умови договору на такі, які можна було виконувати, або зупинити дію договору на час дії форс-мажорних обставин. Проте кожного разу отримувала відмову, незважаючи на те, що п. 5.5 кредитного договору сторонами врегульовано, що у випадку виникнення форс-мажорних обставин сторони звільняються від виконання своїх зобов`язань на період дії зазначених обставин. В порушення цієї домовленості банк вимагає повернення всього кредиту, погрожуючи стягненням на предмет іпотеки.

Починаючи з 2009 року банк свідомо, після отримання від неї повідомлень про зміну обставин виконання договору у зв`язку з непереборною силою та зміною обставин виконання договору, погрожуючи звернути стягнення на іпотечне майно, погіршував її фінансовий стан та сприяв виникненню обставин, за яких вона не могла своєчасно виконувати умови кредитного договору, в результаті чого вона кожного разу отримувала додатково до сукупної вартості кредиту суму нарахованої пені,

Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції в Україні" забороняє банкам нараховувати пеню та зобов`язує списати вже нараховану пеню з 14 квітня 2014 року.

Згідно умов п. 3.3.8 кредитного договору кошти для погашення заборгованості в першу чергу направляються на погашення простроченої комісії, потім простроченої заборгованості по процентах, потім простроченої заборгованості по кредиту, потім строкової заборгованості по комісії, потім пені, потім строкової заборгованості по процентах, потім строкової заборгованості по кредиту.

Таким чином, не сплативши пені, вона не має можливості вільно виконувати умови кредитного договору та погашати кредит.

Просила: 1. усунути перешкоди для виконання нею зобов`язань за кредитним договором № 2233/3/33 від 09 вересня 2008 року шляхом скасування пені, нарахованої АБ "Укргазбанк" за період з 14 квітня 2014 року до ухвалення судом рішення;

2. заборонити банку нараховувати пеню за кредитним договором № 2233/3/33 від 09 вересня 2008 року до дати набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України;

3. звільнити її від виконання зобов`язань за кредитним договором № 2233/3/33 від 09 вересня 2008 року на період проведення антитерористичної операції в Україні, оголошеної Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, припинивши дію кредитного договору № 2233/3/33 від 09 вересня 2008 року на цей період (а.с. 114 - 119 т. 1).

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 03 липня 2019 року позовні вимоги АБ "Укргазбанк" задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АБ "Укргазбанк" заборгованість за кредитним договором № 2233/3/33 від 09 вересня 2008 року у розмірі 5 475,38 доларів США та судовий збір в сумі 2 254,65 грн. В іншій частині позовних вимог АБ "Укргазбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до АБ "Укргазбанк" про захист прав споживачів відмовлено повністю (а.с. 63 - 67 т. 3).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до кредитного договору № 2233/3/33 від 09 вересня 2008 року, Відкрите акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк" надав ОСОБА_5 кредит в сумі 12 900,00 доларів США на строк з 09 вересня 2008 року по 08 вересня 2028 року або по день, визначений в пункті 1.6 та/або в пункті 3.3.11 цього Договору, із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 16,5% річних. Кредит надавався на придбання житлової нерухомості - житлового будинку, загальною площею 47,3 кв.м, житловою площею 28,5 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16 - 22 т. 1).

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 2233/3/33 від 09 вересня 2008 року між Банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 1149 від 09 вересня 2008 року, який посвідчений приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Соловйовою С.С. (а.с. 23 - 30 т. 1).

Відповідно до копії заяви про видачу готівки № 343_31 від 09 вересня 2008 року ОСОБА_6 отримала готівкою 12 900,00 доларів США (а.с. 43 т. 1), що нею не заперечується.

Відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 2233/3/33 від 09 вересня 2008 року заборгованість за кредитним договором станом на 07 лютого 2018 року становить:

- 14 343,86 доларів США, з яких заборгованість по кредиту строкова - 6 880,00 доларів США; заборгованість по кредиту прострочена - 2 310,83 доларів США, заборгованість по процентах поточна - 160,76 доларів США, заборгованість по процентах прострочена - 4 992,76 доларів США;

- заборгованість по пені 123 780,95 грн., з яких пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 41 117,70 грн., заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів - 82 663,25 грн. (а.с. 8 - 15 т. 1).

Відповідно до претензії про повернення заборгованості по кредиту від 10 грудня 2010 року за вихідним номером Вих. № 328/225-510, Банк, керуючись пунктом 3.2.5 кредитного договору, пред`явив Позичальнику ОСОБА_2 вимогу про дострокове виконання своїх зобов`язань, а саме: сплатити банку протягом 10 днів від дати отримання даної претензії суму заборгованості за простроченими та поточними нарахуваннями по кредиту, процентам та штрафним санкціям за кредитним договором, яка станом на 09 грудня 2010 року становить: прострочена заборгованість за кредитом в сумі 859,91 доларів США; поточна заборгованість за процентами в сумі 168,36 доларів США; поточна заборгованість за кредитом в сумі 11 502,50 доларів США; заборгованість за штрафними санкціями за несвоєчасну сплату кредиту в розмірі 1 755,04 грн.; заборгованість за штрафними санкціями (неустойка) за несвоєчасну сплату процентів - 830,20 грн., заборгованість за штрафними санкціями відповідно до пункту 4.2 Договору іпотеки за невиконання або неналежне виконання пунктів 3.3.1 - 3.3.13 Договору іпотеки - 3 150,00 грн. (а.с. 67 - 68 т. 1). Претензія про повернення всієї суми заборгованості по кредитному договору підписана в.о начальника відділення № 3 Донецької філії АБ "Укргазбанк" Анісімовим В.М. скріплена печаткою відділення банку.

Відповідно до довіреності № 923 від 29 листопада 2010 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк "Укргазбанк" в особі Голови Правління Брезвіна А.І., який діє на підставі Статуту, цією довіреністю уповноважив провідного економіста відділу продажів клієнтам корпоративного, середнього та малого бізнесу Відділення № 3 Донецької філії ПАТ АБ "Укргазбанк" Анісімова Валерія Михайловича, представляти Банк перед третіми особами, а також вчиняти від імені Банку певні дії, в тому числі вчиняти дії та правочини спрямовані на стягнення простроченої заборгованості перед Банком з його позичальників та поручителів/гарантів, а також з інших боржників Банку. Довіреність видана без права передоручення і діє з 06 грудня до 19 грудня 2010 року (а.с. 152 т. 1), тобто Анісімов В.М. мав повноваження на підписання цієї претензії про дострокове повернення суми кредиту.

Відповідно до висновку Донецької торгово-промислової палати про істотну зміну обставин, який складений 03 травня 2018 року, ТПП підтверджує ОСОБА_1 настання істотних змін обставин за укладеним кредитним договором № 2233/3/33 від 09 вересня 2008 року, пов`язаних із суттєвим зростанням курсу валюти, наявністю на території місця проживання терористичних актів, воєнних дії в ході проведення на території Донецької і Луганської областей антитерористичної операції, веденням бойових дій, протиправних дій третіх осіб, наявності загрози життю та здоров`ю людини; обмеженням проїзду та пересування; пошкодженням та знищенням шляхів сполучення, блокадами, встановлених фактів незаконного відчуження та знищення товарно-матеріальних цінностей, рухомого та нерухомого майна тощо (а.с. 125 - 127 т. 1).

Задовольняючи частково позовні вимоги АБ "Укргазбанк", суд першої інстанції виходив з того, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредитні кошти. Відповідач згідно умов договору зобов`язалася повертати кредит з процентами періодичними платежами впродовж 20 років до 08 вересня 2028 року. Проте прострочила повернення чергової частини, у зв`язку з чим Банк скористався правом, передбаченим частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктом 3.2.5 кредитного договору, вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, пред`явив відповідачу претензію вих. № 328/225-510 від 10 грудня 2010 року про повернення заборгованості по кредиту в сумі 12 530,77 доларів США та 2 585,24 грн. Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України; в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до наданих до матеріалів справи копій платіжних документів (а.с. 53 - 98 т. 2) відповідачем ОСОБА_1 після 10 грудня 2010 року, тобто після пред`явлення претензії про дострокове повернення позики, сплачено за кредитним договором 7 055,39 доларів США, а тому сума заборгованості по кредиту станом на час розгляду справи судом становить 5 475,38 доларів США (12 530,77 доларів США - 7 055,39 доларів США). Заява представника відповідача ОСОБА_1 про застосування до кредитних зобов`язань позовної давності не ґрунтується на законі. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором останній платіж за кредитним договором відповідачем здійснено 18 березня 2015 року і з цього моменту трирічний строк позовної давності щодо вимог по стягненню основної суми боргу (кредиту та процентів) перервався та почав спливати заново. Позов банком пред`явлений до суду 16 лютого 2018 року, тобто до закінчення трирічного строку, який відраховується з 18 березня 2015 року. Сума основного боргу, яка підлягає стягненню - 5 475,38 доларів США, виникла станом на грудень 2010 року, тобто до збройного конфлікту на території України та складання 03 травня 2018 року Донецькою торгово-промисловою палатою висновку про настання істотних змін обставин за укладеним кредитним договором, а тому підстави для звільнення відповідача від виконання зобов`язань по кредитному договору на період дії форс-мажорних обставин відповідно до п. 5.5 кредитного договору відсутні.

Позовні вимоги в частині стягнення пені у загальній сумі 123 780,95 грн. та штрафу за невиконання умов договору іпотеки у розмірі 3 150,00 грн. відповідно до статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" задоволенню не підлягають, оскільки відповідач зареєстрована та мешкає в зоні проведення АТО та зазначені пеня, штраф виникли та нараховані після 14 квітня 2014 року.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про усунення перешкод для виконання своїх зобов`язань за кредитним договором шляхом скасування пені, нарахованої банком за період з 14 квітня 2014 року, заборони нараховувати пеню за кредитним договором до завершення проведення АТО та звільнення позивача від виконання зобов`язань за кредитним договором на період проведення АТО, припинивши дію кредитного договору на цей період, суд першої інстанції виходив з того, що зустрічні позовні вимоги не є тлумаченням договору, дії банку по нарахуванню пені не порушують будь-яких прав ОСОБА_1 , тому зазначені вимоги не є належним способом захисту. Розглянувши первісний позов банку, суд відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафів, що є достатнім захистом інтересів ОСОБА_1 . Відмовивши у стягненні процентів з тих підстав, що нарахування процентів по кредиту припинилося у зв`язку із зверненням з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості, пені, штрафів, суд не вбачає підстав для припинення дії кредитного договору. Пункт 5.5.-5.7 кредитного договору, не містить підстав саме для припинення дії кредитного договору, а лише передбачає підстави для звільнення Сторін від виконання своїх зобов`язань на період дії форс-мажорних обставин. Враховуючи зазначене та підстави задоволення первісного позову про стягнення суми кредиту в розмірі 5 475,38 доларів США, зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки є взаємовиключними вимогами та не відповідають належному способу захисту (а.с. 63 - 67 т. 3).

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач АБ "Укргазбанк" в апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Краматорського міського суду Донецької області від 03 липня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в розмірі 8 868,48 доларів США та штрафу за порушення умов договору іпотеки в розмірі 3 150,00 грн., ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що основною правовою підставою, з якої виходив суд першої інстанції при відмові позивачу в стягненні з ОСОБА_1 8 868,48 доларів США, було встановлення факту використання банком свого права на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, пред`явивши претензію за вихідним номером вих. № 328/225-510 від 10 грудня 2010 року про повернення заборгованості за кредитом і, як наслідок, встановлено втрату банком права нарахування процентів. Зазначений висновок суд обґрунтував правовою позицією Верховного суду, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/6519/12 від 28 березня 2018 року.

Вважає, що такий висновок суду першої інстанції та посилання на практику Верховного Суду є неспроможними, оскільки у справі № 444/6519/12 Верховним Судом розглядався спір, в якому підставою його виникнення було невиконання умов кредитного договору, а саме: строк виконання якого сплинув; банк не користувався правом дострокового стягнення заборгованості за кредитом; умовами договору було визначено право банку нараховувати відсотки за користування кредитними коштами лише в межах строку кредитування; банком заявлено вимогу про стягнення процентів за кредитом, які нараховані після спливу строку кредитування.

Умовами п. 1.1 кредитного договору № 2233/3/33 від 09 вересня 2008 року, який укладено сторонами, визначено, що Банк надає кредит позичальнику на строк з 09 вересня 2008 року по 08 серпня 2028 року.

Відповідно до п. 3.1.7. кредитного договору сторони визначили, що банк зобов`язався нараховувати проценти за зобов`язаннями Позичальника за період з дня одержання кредиту до дня його погашення, враховуючи перший день кредиту та не враховуючи останній день користування кредитом. Проценти нараховуються на залишок заборгованості за кредитним договором.

Отже, Банк не лише мав право, а був зобов`язаний нараховувати проценти за користування кредитом по день його фактичного погашення.

Крім того, виходячи з положень п. 7.4. кредитного договору сторони визначили строк дії договору - по 08 вересня 2029 року.

Таким чином, в даній справі ані строк кредитування, ані строк дії кредитного договору не сплинули, і навіть у разі спливу такого строку Банк в силу положень п. 3.1.7 кредитного договору зобов`язаний був нараховувати відсотки за користування кредитом до дати його фактичного повернення.

Судом також невірно застосовано до вимог позивача про стягнення з іпотекодавця штрафу за невиконання умов договору іпотеки норму статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції". Так, дія вказаної статті закону розповсюджується на правовідносини між Банком та Позичальниками щодо нарахування неустойки за невиконання позичальниками саме основного зобов`язання за кредитним договором, тобто кредитного договору. Позовні вимоги банку до ОСОБА_1 про стягнення штрафу в розмірі 3 150,00 грн. обумовлені невиконанням іпотекодавцем умов договору іпотеки, тому застосування судом першої інстанції до таких вимог положень зазначеної статті є хибним (а.с. 69 - 71 т. 3).

Відповідачем ОСОБА_1 рішення Краматорського міського суду Донецької області від 03 липня 2019 року в апеляційному порядку не оскаржено.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 11 вересня 2019 року за апеляційною скаргою позивача АБ "Укргазбанк" відкрито апеляційне провадження (а.с. 97 - 99 т.3).

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивача відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якої на підставі ордеру серії ДН № 040619 від 19.09.2019 року (а.с. 106 т. 3) діє адвокат Снєжко А.Г., просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення Краматорського міського суду Донецької області від 03 липня 2019 року залишити без змін.

Зазначає, що згідно частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

У зв`язку із порушенням позичальником зобов`язань за кредитним договором банк використав, передбачене пунктом 3.2.5 кредитного договору, право достроково вимагати з позичальника повернення заборгованості за кредитним договором, надіславши боржнику 10 грудня 2010 року претензію (вимогу) за вихідним номером вих. № 328/225-510 про дострокове повернення протягом 10 днів всієї суми кредиту й пов`язаних з ним платежів, сплату відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій. Пред`явивши зазначену вимогу, позивач відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання. Відповідно до претензії строк виконання зобов`язання закінчився через 10 днів від дати отримання претензії - 21 грудня 2010 року. У подальшому права та інтереси банку підлягають захисту згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, проте позивачем такі вимоги не заявлялися.

Висновки суду ґрунтуються на законі, тому підстави для зміни рішення в цій частині відсутні.

Доводи апеляційної скарги щодо відмови банку у стягненні штрафу в розмірі 3 150,00 грн. є необґрунтованими. Судом застосовано статтю 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції". Суд обґрунтував відмову у стягненні штрафу з відповідача за невиконання вимоги про страхування предмету іпотеки тим, що договір іпотеки є похідним від основного кредитного договору, тому відповідно до зазначеної норми закону забороняється нарахування штрафів і на інші договірні зобов`язання, до яких також відносяться договірні зобов`язання з іпотечного договору.

Крім того, відповідач пояснювала суду чому вона у 2016 - 2017 роках не сплачувала страхові платежі, долучила Висновок Донецької торгової-промислової палати, копію договору страхування за 2015 рік, відповідно до якого страхування з 2015 року не забезпечується страховими виплатами під час проведення АТО.

Згідно статті 617 ЦК України відповідач звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання у зв`язку із непереборною силою, виникненням випадку. Доказом впливу непереборної сили на фінансовий стан відповідача є Висновок ТПП від 03 травня 2018 року про істотну зміну обставин.

Вважає, що суд обґрунтовано відмовив позивачу у стягненні з ОСОБА_1 штрафу за договором іпотеки в розмірі 3 150,00 грн. (а.с. 105 т. 3)

В судовому засіданні апеляційного суду 06 листопада 2019 року представник позивача - адвокат Легезін О.Г., який діє на підставі довіреності юридичної особи № 626 від 18 грудня 2018 року, підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Снєжко А.Г. проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників обох сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача АБ "Укргазбанк" підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

В апеляційній скарзі позивач оскаржує рішення суду лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 8 868,48 доларів США та штрафу за невиконання умов договору іпотеки у розмірі 3 150,00 грн.

В іншій частині (в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 5 475,38 доларів США., в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у сумі 123 780,95 грн., в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 ) рішення суду не оскаржується, а тому апеляційний суд не має права робити висновків щодо цієї неоскарженої частини рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в розмірі 8 868,48 доларів США та штрафу за невиконання умов договору іпотеки у розмірі 3 150,00 грн., апеляційний суд виходить з наступного:

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до кредитного договору № 2233/3/33 від 09 вересня 2008 року, Відкрите акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк", правонаступником якого є позивач АБ "Укргазбанк", надав ОСОБА_1 кредит в сумі 12 900,00 доларів США на строк з 09 вересня 2008 року по 08 вересня 2028 року зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 16,5% річних, на придбання житлової нерухомості - житлового будинку, загальною площею 47,3 кв.м, житловою площею 28,5 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16 - 22 т. 1).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до копії заяви про видачу готівки № 343_31 від 09 вересня 2008 року ОСОБА_8 отримала готівкою 12 900,00 доларів США (а.с. 43 т. 1), що нею визнається.

Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

Відповідно до пункту 3.3.3 кредитного договору Позичальник зобов`язується повернення суми кредиту здійснювати щомісячно з 1 по 10 число кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту, в розмірі не менше 1/240 від суми отриманого Кредиту, що становить 53,75 доларів США, а останній платіж сплачується в сумі 53,75 доларів не пізніше 08 вересня 2028 року.

Відповідно до пункту 3.3.4. кредитного договору Позичальник зобов`язується щомісячно, один раз на місяць не пізніше 10-го числа місяця наступного за місяцем користування кредитом (окрім останнього місяця користування кредитом) та в день закінчення строку, на який надано кредит, сплачувати проценти за користування кредитом, виходячи з процентної ставки зазначеної в пункті 1.1 цього договору (16,5% річних). У разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом сплачувати проценти за користування кредитом виходячи з процентної ставки, встановленої пунктом 3.1.10 цього договору, а саме: на залишок простроченої заборгованості за кредитом проценти нараховувати, виходячи із процентної ставки зазначеної у пункті 1.1, збільшеної на 1%, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості (а.с. 16 - 22 т. 1).

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), за правилом статті 610 ЦК України є порушенням зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Зазначене право позивача передбачено і пунктом 1.6 кредитного договору, згідно якого строк (термін) виконання зобов`язань Позичальника перед банком щодо повернення всієї суми кредиту, нарахованих процентів, можливої неустойки, комісій та інших видатків, передбачених цим Договором, вважається таким, що настав у разі настання строку/терміну, визначеного пунктом 1.1 цього договору, а також за рішенням Банку у разі (незалежно від настання строку/терміну, на який надано кредит згідно пункту 1.1 цього Договору або строків/термінів часткової сплати кредиту та/або сплати процентів, встановлених цим договором) неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань згідно цього договору та зокрема зобов`язань, передбачених пунктом 3.3 цього договору та/або у разі прострочення (включаючи одноразове прострочення) строків/термінів сплати процентів та/або часткового погашення кредиту згідно умов цього договору. У вказаному рішенні Банку зазначається дата настання строку (терміну) виконання зобов`язань Позичальника перед Банком щодо повернення всієї суми кредиту, нарахованих процентів, можливої неустойки та інших видатків, передбачених цим Договором.

Відповідно до пункту 3.2.5 кредитного договору банк має право вимагати дострокового виконання зобов`язання Позичальника за цим договором, забезпеченого іпотекою, зокрема, у разі: 1) передання іпотекодавцем предмета іпотеки іншій особі без згоди Банку, якщо одержання такої згоди необхідне; 2) порушення іпотекодавцем правил про зміну предмета іпотеки, 3) втрати/пошкодження предмета іпотеки за обставин, за які Банк не відповідає, якщо іпотекодавець не змінив або не відновив предмет іпотеки; 4) неналежної сплати страхових платежів по договору страхування майна, яке береться в іпотеку за ризиками від вогню, стихійних лих та впливу рідини з водопровідних і каналізаційних труб, опалювальних та протипожежних систем у акредитованій у Банку страховій компанії та договору страхування власного життя у страховій компанії ЗАТ СК "Українська страхова група "Життя".

Суд першої інстанції встановив і це не заперечується жодною із сторін, що Банк скористався своїм правом, передбаченим частиною другою статті 1050 ЦК України, вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Позивачем відповідачу 10 грудня 2010 року була направлена претензія про повернення заборгованості по кредиту в сумі 12 530,77 доларів США та 2 585,24 грн. (вихідний номер Вих. № 328/225-510 від 10 грудня 2010 року), в якій Банк, посилаючись на те, що Позичальник не виконав своїх зобов`язань по своєчасному погашенню заборгованості за кредитом та процентами, що станом на 09 грудня 2010 року Позичальник має прострочену заборгованість перед Банком у розмірі 859,91 долар США, пред`явив вимогу Позичальнику ОСОБА_1. про дострокове виконання своїх зобов`язань, а саме: сплатити Банку протягом 10 днів від дати отримання даної претензії суму заборгованості за простроченими та поточними нарахуваннями по кредиту, процентам та штрафним санкціям за кредитним договором, яка станом на 09 грудня 2010 року становить: прострочена заборгованість за кредитом - 859,91 доларів США; поточна заборгованість за процентами - 168,36 доларів США; поточна заборгованість за кредитом - 11 502,50 доларів США; заборгованість за штрафними санкціями за несвоєчасну сплату кредиту - 1 755,04 грн.; заборгованість за штрафними санкціями (неустойка) за несвоєчасну сплату процентів - 830,20 грн., заборгованість за штрафними санкціями відповідно до пункту 4.2 Договору іпотеки за невиконання або неналежне виконання пунктів 3.3.1 - 3.3.13 Договору іпотеки - 3 150,00 грн. (а.с. 67 - 68 т. 1).

Суд першої інстанції правильно встановив, що зазначена претензія про повернення заборгованості по кредиту в сумі 12 530,77 доларів США та 2 585,24 грн. підписана в.о начальника відділення № 3 Донецької філії АБ "Укргазбанк" Анісімовим В.М. скріплена печаткою відділення банку, що Анісімов В.М. при підписанні претензії діяв в межах своїх повноважень, визначених довіреністю № 923 від 29 листопада 2010 року, яка видана Публічним акціонерним товариством акціонерний банк "Укргазбанк" в особі Голови Правління Брезвіна А.І., а саме, представляти Банк перед третіми особами, а також вчиняти від імені Банку певні дії, в тому числі вчиняти дії та правочини спрямовані на стягнення простроченої заборгованості перед Банком з його позичальників та поручителів/гарантів, а також з інших боржників Банку. Строк дії довіреності з 06 грудня до 19 грудня 2010 року (а.с. 152 т. 1).

Розмір заборгованості, зазначений в цій претензії станом на 09 грудня 2010 року, відповідачем не оспорюється.

Задовольняючи частково позовні вимоги АБ "Укргазбанк", суд першої інстанції правильно виходив з того, що у зв`язку з тим, що Банк скористався правом, передбаченим частиною другою статті 1050 ЦК України, вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, пред`явив відповідачу вимогу - претензію вих. № 328/225-510 від 10 грудня 2010 року про повернення заборгованості по кредиту в сумі 12 530,77 доларів США та 2 585,24 грн., право Банку нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинено. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, згідно якої право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) також зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, є необґрунтованими.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи позивача про те, що у справі № 444/9519/12 мають місце інші фактичні обставини, не впливають на висновки суду, оскільки Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок не щодо конкретних обставин справи (після спливу визначеного договором строку кредитування), а щодо застосування частини першої статті 1048 ЦК України як після спливу визначеного договором строку кредитування, так і у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Правильність застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин правової позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, підтверджується постановою Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 760/5110/14-ц, в якій фактичні обставини є тотожними з обставинами у справі, яка розглядається апеляційним судом (кредит також був наданий Банком на строк до 22 лютого 2028 року), в якій Верховний Суд дійшов переконання, що, звернувшись із вимогою про дострокове виконання основного зобов`язання, банк реалізував своє право на пред`явлення вимоги в порядку частини другої статті 1050 ЦК України, чим змінив строк виконання в повному обсязі кредитного зобов`язання відповідача, а отже, у позивача припинилося право нараховувати проценти за кредитом, після чого він не вправі здійснювати нарахування таких процентів.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 жовтня 2019 року по справі №456/3745/16-ц.

Доводи позивача про те, що умовами п. 1.1. кредитного договору сторонами визначено, що Банк надає кредит позичальнику на строк по 08 серпня 2028 року, що згідно п. 3.1.7. кредитного договору сторони визначили, що банк зобов`язався нараховувати проценти за зобов`язаннями Позичальника за період з дня одержання кредиту до дня його погашення, враховуючи перший день кредиту та не враховуючи останній день користування кредитом, що проценти нараховуються на залишок заборгованості за кредитним договором, що згідно п. 7.4. кредитного договору сторони визначили строк дії договору - по 08 вересня 2029 року, з урахуванням чого банк не лише мав право, а був зобов`язаний нараховувати проценти за користування кредитом по день його фактичного погашення, є необґрунтованими.

Поняття "строк договору", "строк виконання зобов`язання"та "термін виконання зобов`язання"згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга зазначеної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття "строк виконання зобов`язання" і "термін виконання зобов`язання"охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Таким чином, позикодавець наділений можливістю реалізувати своє право в порядку частини другої статті 1050 ЦК України на дострокове повернення йому частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, як шляхом пред`явлення досудової вимоги, так і судової.

Звернувшись 10 грудня 2010 року до ОСОБА_1 із вимогою про дострокове виконання основного зобов`язання, Банк реалізував своє право на пред`явлення вимоги в порядку частини другої статті 1050 ЦК України, чим змінив строк виконання в повному обсязі кредитного зобов`язання відповідача, а отже, у позивача припинилося право нараховувати проценти за кредитом, після чого він не вправі здійснювати нарахування таких процентів.

Строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором відповідно до вимог про дострокове погашення заборгованості змінено пред`явленням банком 10 грудня 2010 року вимоги про дострокове погашення заборгованості. Позичальник ОСОБА_1 визнає, що таку вимогу вона отримала та саме вона надала до суду її копію, а тому змінений строк виконання основного зобов`язання настав 20 грудня 2010 року, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами в сумі 5 153,03 доларів США (згідно позовної заяви 160,27 доларів США - поточна заборгованість, 4 992,76 доларів США - прострочена заборгованість), яка згідно розрахунку позивача (а.с. 8 - 14 т. 1) виникла після 13 грудня 2010 року, задоволенню не підлягають, оскільки банк скористався правом на дострокове повернення кредиту. Згідно претензії від 10 грудня 2010 року заборгованість за процентами становила - поточна заборгованість у сумі 168, 36 доларів США, яка згідно розрахунку позивача (а.с. 8 - 14 т. 1) та виписок з банківського рахунку ОСОБА_1 (а.с. 114 - 127, зокрема а.с. 122 т. 2) Позичальником була погашена 13 грудня 2010 року.

Суд першої інстанції правильно визначив, що належна до стягнення сума заборгованості за кредитним договором на час розгляду справи судом складає 5 475,38 доларів США. Суд правильно виходив з того, що заборгованість відповідача на момент настання дострокового виконання основного зобов`язання складала 12 530,77 доларів США, відповідно до наданих до матеріалів справи копій платіжних документів відповідачем ОСОБА_1 після 10 грудня 2010 року (після пред`явлення претензії про дострокове повернення позики) сплачено за кредитним договором 7 055,39 доларів США (а.с. 53 - 98 т. 2), а тому непогашена на час ухвалення судового рішення заборгованість за кредитом становить 5 475,38 доларів США (12 530,77 - 7 055,39).

Відповідачем такий розмір заборгованості, згідно пояснень її представника у судовому засіданні апеляційного суду, визнається.

Враховуючи, що відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, який доданий позивачем до позовної заяви, заборгованість за кредитним договором (тіло та проценти) станом на 07 лютого 2018 року становить 14 343,86 доларів США, з яких заборгованість по кредиту строкова - 6 880,00 доларів США, заборгованість по кредиту прострочена - 2 310,83 доларів США, заборгованість по процентах поточна - 160,76 доларів США, заборгованість по процентах прострочена - 4 992,76 доларів США, суд дійшов висновку про часткове задоволення цих позовних вимог, а саме стягнув несплачені до моменту звернення позивача до суду платежі у сумі 5 475,38 доларів США та відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог на суму 8 868,48 грн. (14 343,86 - 5 475,38), зазначивши в резолютивній частині рішення, що відмовляє у задоволенні іншої частини позовних вимог.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача послався на те, що відповідно до частини десятої статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів" в редакції, яка діяла станом на 10 грудня 2010 року, вимога Банку від 10 грудня 2010 року втратила чинність, оскільки споживач усунув порушення умов договору.

Відповідно до частини десятої статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів" в редакції, яка діяла станом на 10 грудня 2010 року, якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту.

Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Згідно вимоги про дострокове погашення кредиту - претензії від 10 грудня 2010 року вихідний номер Вих. № 328/225-510 Банк пред`явив вимогу Позичальнику ОСОБА_1. про дострокове виконання своїх зобов`язань, посилаючись, що станом на 09 грудня 2010 року вона має прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 859,91 долар США, а тому протягом 10 днів від дати отримання даної претензії має сплатити суму заборгованості за простроченими та поточними нарахуваннями по кредиту, процентам та штрафним санкціям за кредитним договором, яка станом на 09 грудня 2010 року становить 12 530,77 доларів США та 2 585,24 грн., а саме: прострочена заборгованість за кредитом - 859,91 доларів США; поточна заборгованість за процентами - 168,36 доларів США; поточна заборгованість за кредитом - 11 502,50 доларів США; заборгованість за штрафними санкціями за несвоєчасну сплату кредиту - 1 755,04 грн.; заборгованість за штрафними санкціями (неустойка) за несвоєчасну сплату процентів - 830,20 грн., заборгованість за штрафними санкціями відповідно до пункту 4.2 Договору іпотеки за невиконання або неналежне виконання пунктів 3.3.1 - 3.3.13 Договору іпотеки - 3 150,00 грн. (а.с. 67 - 68 т. 1).

Згідно розрахунку заборгованості, який позивачем доданий до позовної заяви (а.с. 8 - 15 т. 1), та виписок з банківського рахунку ОСОБА_1 (а.с. 114 - 173 т. 2) відповідач протягом тридцяти календарних днів з дати одержання вимоги про дострокове погашення кредиту порушення умов договору, а саме, погашення простроченої станом на 09 грудня 2010 року заборгованості за кредитом у розмірі 859,91 доларів США (при щомісячних платежах 53,75 доларів США), не усунула. 13 грудня 2010 року нею сплачено лише поточні проценти у розмірі 168,36 доларів США, про які також зазначено у вимозі. Що стосується саме порушення умов кредитного договору про щомісячне погашення кредиту в розмірі 53,73 доларів США (п. 3.3.3 договору), то воно усунуто не було і станом на 10 січня 2011 року прострочена заборгованість за тілом кредиту становила вже 913,66 доларів США, тобто збільшилася на суму щомісячного платежу за грудень 2010 року (859,91 + 53,75 = 913,66).

Отже, доводи представника позивача про те, що вимога кредитодавця від 10 грудня 2010 року втратила чинність є необґрунтованими.

Суд першої інстанції ухвалив судове рішення в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та за процентами, частково задовольнивши позовні вимоги у сумі 5 475,38 доларів США та відмовивши у задоволенні позовних вимог про стягнення 8 868,48 доларів США, з додержанням норм матеріального права. Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 8 868,48 доларів США або призвели до неправильного вирішення справи у цій частині, апеляційним судом не встановлено. Отже, підстав для скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 8 868,48 доларів США, в межах доводів апеляційної скарги не має.

Що стосується доводів апеляційної скарги позивача про неправильне застосування судом першої інстанції до вимог позивача про стягнення з іпотекодавця штрафу за невиконання умов договору іпотеки норми статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", апеляційний суд вважає їх обґрунтованими.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу за невиконання умов договору іпотеки у розмірі 3 150,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зареєстрована та мешкає в зоні проведення АТО та зазначений штраф виник та нарахований після 14 квітня 2014 року, а тому відповідно до статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" стягненню не підлягає.

Відповідно до статті 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Заявляючи позовні вимоги про стягнення штрафу, позивач посилався на те, що такий передбачений пунктом 4.2. договору іпотеки у розмірі 5% від заставної вартості предмета іпотеки, яка згідно до п. 2.3 договору становить 63 000,00 грн., за невиконання або неналежне виконання (в тому числі невчасне) пунктів 3.3.1 - 3.3.13, згідно яких іпотекодавець зобов`язаний на період дійсного договору застрахувати предмет іпотеки на його повну вартість за власний рахунок від всіх видів ризиків по даному виду страхування (в тому числі від ризиків випадкового знищення, пошкодження або псування) та виконувати всі умови кредитного договору при здійснені страхування (п. 3.3.4); вчиняти всі необхідні дії для дійсності договору страхування, за яким застраховано предмет іпотеки, зокрема вчасно сплачувати страхові платежі, сплата яких забезпечувала б дію договору страхування на строк не менший, ніж той, в межах якого іпотекодавець як позичальник виконає зобов`язання за кредитним договором, а будь-яка чергова сплата платежів продовжувала б дію договору страхування не менше, ніж на наступний рік (п. 3.3.4.1); не пізніше ніж за 3 робочі дні до граничного строку сплати чергових страхових платежів, визначених договором страхування, сплачувати такі чергові страхові платежі та не пізніше, ніж за 1 робочий день до граничного строку сплати чергових страхових платежів, визначених договором страхування, надавати іпотекодержателю докази таких сплат (п. 3.3.4.2). На час звернення до суду з позовом ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором іпотеки щодо страхування предмета іпотеки не виконує, не надала Банку доказів дійсності договору страхування предмету іпотеки та сплати страхових платежів, а тому просив стягнути з неї штраф за невиконання умов договору іпотеки щодо страхування предмету іпотеки в розмірі 3 150,00 грн. (а.с. 2 - 7 т. 1).

Матеріалами справи доведено, що взабезпечення зобов`язань за кредитним договором № 2233/3/33 від 09 вересня 2008 року між Банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 1149 від 09 вересня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Краматорського міського нотаріального округу Соловйовою С.С., зареєстровано в реєстрі за № 5448 (а.с. 23 - 30 т. 1).

Відповідно до пункту 3.3.4 договору іпотеки іпотекодавець зобов`язаний на період дії дійсного договору застрахувати предмет іпотеки на його повну вартість за власний рахунок від всіх видів ризиків по даному виду страхування (в тому числі від ризиків випадкового знищення, пошкодження або псування) та виконувати всі умови кредитного договору при здійснені страхування.

Пунктом 3.3.4.1 договору іпотеки передбачено, що іпотекодавець зобов`язаний вчиняти всі необхідні дії для дійсності договору страхування, за яким застраховано предмет іпотеки, зокрема вчасно сплачувати страхові платежі, сплата яких забезпечувала б дію договору страхування на строк не менший, ніж той, в межах якого позичальник виконає всі зобов`язання за кредитним договором, а будь-яка чергова сплата платежів продовжувала б дію договору страхування не менше, ніж на наступний рік.

Згідно пункту 3.3.4.2 договору іпотеки іпотекодавець зобов`язаний не пізніше ніж за 3 робочі дні до граничного строку сплати чергових страхових платежів, визначених договором страхування, сплачувати такі чергові страхові платежі та не пізніше, ніж за 1 робочий день до граничного строку сплати чергових страхових платежів, визначених договором страхування, надавати іпотекодержателю докази таких сплат.

Відповідач визнає, що на час звернення позивача до суду нею не було надано Банку доказів дійсності договору страхування предмету іпотеки та сплати страхових платежів.

З матеріалів справи встановлено та це визнає відповідач, що останній страховий платіж до звернення банку до суду з цим позовом відповідач сплатила за договором добровільного страхування майна № -10 від 14 січня 2015 року, згідно якого застрахувала предмет іпотеки - житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , строк дії цього договору визначено з 07 лютого 20015 року (дата страхового платежу) до 01 лютого 2016 року (а.с. 16 - 18 т. 1).

Пунктом 4.2. договору іпотеки визначено, що за невиконання або неналежне виконання (в тому числі невчасне) виконання пунктів 3.3.1 - 3.3.13 даного договору іпотекодавець сплачує на користь іпотекодержателя штраф у розмірі 5% від заставної вартості предмета іпотеки, яка згідно до п. 2.3 договору становить 63 000,00 грн.

Оскільки з 01 лютого 2016 року по час звернення позивача до суду у лютому 2018 року позичальник ОСОБА_1 не виконувала умови договору іпотеки щодо страхування предмета іпотеки, зокрема свої обов`язки відповідно до пунктів 3.3.4.1, 3.3.4.2 договору іпотеки, наявні підстави для її відповідальності, передбаченої пунктом 4.2 договору іпотеки.

Встановлений пунктом 4.2 договору іпотеки штраф за невиконання зобов`язань за договором іпотеки не є штрафом на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором, а тому мораторій на нарахування штрафів, встановлений статтею 2 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" на нього не розповсюджується, про що обґрунтовано зазначає позивач в апеляційній скарзі.

Доводи представника відповідача про те, що згідно статті 2 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" мораторій на нарахування штрафів розповсюджується і на інші, крім кредитних, зобов`язання, зокрема і на договірні зобов`язання за договором іпотеки, є необґрунтованими.

Абзаци перший та другий статті 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" чітко визначають, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики.

В абзацах четвертому та п`ятому статті 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" дійсно є посилання на " інші договірні зобов`язання, проте норми цих абзаців статті 2 розповсюджуються лише на спеціального суб`єкта та на чітко визначений об`єкт договірних зобов`язань - на виконання тимчасово переміщеними вищими навчальними закладами, тимчасово переміщеними науковими установами кредитних та інших договірних зобов`язань (крім договорів про надання освітніх послуг), які виникли до переміщення на підконтрольну українській владі територію у зв`язку із проведенням антитерористичної операції.

Доводи відповідача про те, що відповідно до статті 617 ЦК України вона звільняється від зобов`язання виконувати умови договору іпотеки про страхування предмету іпотеки, апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Відповідно до статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Ознаки непереборної сили наведено у пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України як надзвичайної або невідворотної за даних умов події.

Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла відвернути, і ця подія завдала збитків.

Відповідно до частини другої статті 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до статті 141 Закону України від 2 грудня 1997 року № 671/97-ВР "Про торгово-промислові палати в Україні" торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

Згідно з нормами статті 10 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" сертифікат Торгово-промислової палати України є єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов`язань.

Згідно правового висновку, який викладений у постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 759/18370/15-ц форс-мажорні обставини не є загальновідомими та мають підтверджуватися сертифікатом торгово-промислової палати.

Відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України або уповноважених нею регіональних торгово-промислових палат, що засвідчують настання обставин непереборної сили для відповідача з зазначенням певного часу їх настання та дії щодо зобов`язань за договором іпотеки № 1149 від 09 вересня 2008 року відповідачем суду не надано.

Наданий відповідачем Висновок Донецької торгово-промислової палати від 08 травня 2018 року № 244/12.1-21.03 (а.с. 125 - 127 т. 1) не є сертифікатом що засвідчує настання обставин непереборної сили для відповідача у розумінні статті 141 Закону України від 2 грудня 1997 року №671/97-ВР "Про торгово-промислові палати в Україні" та взагалі не засвідчує настання для відповідача обставин непереборної сили, а лише підтверджує настання для відповідача істотних змін обставин за укладеним кредитним договором № 2233/3/33 від 09 вересня 2008 року.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення

Отже, суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин щодо штрафу за невиконання іпотекодавцем умов договору іпотеки щодо страхування предмету іпотеки норму статті 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", що призвело до помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу в розмірі 3 150,00 грн. Отже, рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення цих позовних вимог.

Враховуючи, що в резолютивній частині оскаржуваного рішення відсутнє окреме посилання на відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу в розмірі 3 150,00 грн., зазначене рішення суду включено до абзацу четвертого резолютивної частини, в якій зазначено про відмову у задоволенні позовних вимог "в іншій частині", апеляційний суд вважає необхідним з урахуванням висновків апеляційного суду щодо всіх доводів апеляційної скарги, рішення суду в частині відмови у задоволенні інших позовних вимог (абзац четвертий резолютивної частини рішення) змінити, зазначивши висновки щодо всіх позовних вимог "в іншій частині", а саме:

- відмовити АБ "Укргазбанк" у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 8 868,48 доларів США, пені у розмірі 123 780,95 грн.;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь АБ "Укргазбанк" штраф за невиконання пункту 3.3.4 (підпункти 3.3.4.1 - 3.3.4.2) договору іпотеки № 1149 від 09 вересня 2008 року у розмірі 3 150,00 грн.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 03 липня 2019 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь АБ "Укргазбанк" заборгованості за кредитним договором у розмірі 5 475,38 доларів США сторонами не оскаржується.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги позивача і відповідно про зміну рішення суду першої інстанції, рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат - стягнення з ОСОБА_1 судового збору у розмірі 2 254,65 грн. також підлягає зміні.

З позовних вимог з ціною позову 14 343,86 доларів США та 126 930,95 грн., що разом за офіційним курсом НБУ на час звернення позивача до суду 2669,948 грн. за 100 доларів США складає 509 904,55 грн., позивачем сплачено судовий збір у розмірі 7 812,39 грн. (а.с. 1 т. 1).

З урахування задоволених доводів апеляційної скарги позивача, позовні вимоги позивача задоволені у розмірі 149 339,80 грн. (5 475,38 доларів США за офіційним курсом НБУ на час звернення позивача до суду 2669,948 грн. за 100 доларів США = 146 189,80 грн. + 3 150,00 грн.), з урахуванням яких на відповідача слід покласти судовий збір у розмірі 2 288,08 грн. (149 339,80 х 7 812,39 : 509 904,55).

За подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 5 398,52 грн. (а.с. 93, а.с. 95 т. 2) з оскаржуваних вимог на суму 239 933,80 грн. (8 868,48 доларів США за офіційним курсом НБУ на час звернення позивача до суду 2669,948 грн. за 100 доларів США = 236 783,80 грн. + 3 150,00 грн.).

Апеляційні вимоги позивача задоволені частково у сумі 3 150,00 грн.

З урахування задоволених вимог апеляційної скарги позивача на відповідача слід покласти судовий збір у зв`язку із розглядом справи судом апеляційної у розмірі 70,88 грн. (3 150,00 х 5 398,52 : 239 933,80).

Відомості про інші судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, сторонами не надані.

Керуючись статтями 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" задовольнити частково.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 03 липня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором змінити.

Відмовити Публічному акціонерному товариству Акціонерний банк "Укргазбанк" у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 8 868,48 доларів США, пені у розмірі 123 780,95 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" (, юридична адреса: 03087, місто Київ, вулиця Єреванська, будинок 1) штраф за невиконання пункту 3.3.4 (підпункти 3.3.4.1 - 3.3.4.2) договору іпотеки № 1149 від 09 вересня 2008 року у розмірі 3 150 (три тисячі сто п`ятдесят) гривень 00 коп.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 03 липня 2019 року в частині розподілу судових витрат - стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" судового збору у розмірі 2 254,65 грн. змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" (, юридична адреса: 03087, місто Київ, вулиця Єреванська, будинок 1) на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції 2288 (дві тисячі двісті вісімдесят вісім) гривень 08 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" (, юридична адреса: 03087, місто Київ, вулиця Єреванська, будинок 1) на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції 70 (сімдесят) гривень 88 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 листопада 2019 року.

Головуючий: Л.І. Соломаха

Судді: О.Д. Канурна

Ю.М. Мальований