УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2019 р. смт. Веселе

Веселівський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Нагорного А.О., при секретарі судового засідання Кравцовій О.В., розглянувши заяву розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа- Веселівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, у якій просить скасувати обмеження у праві виїзду за межі України, накладеного згідно ухвали Веселівського районного суду Запорізької області від 22.10.2015 року у справі №313/1432/15-ц.

Обгрунтовуючи вимоги, ОСОБА_1 посилається на те, що суттєвою ознакою відсутності підстав для подальшого застосування у відношенні нього заходу тимчасового обмеження у праві виїзду за межі країни у даній справі є те, що починаючи з 18.09.2014 р. за виконавчим провадженням йде реальне виконання рішення суду шляхом звернення стягнення на його майно та доходи у вигляді пенсії. Перешкоди у здійсненні державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду, шляхом оскарженням дій або бездіяльності державного виконавця, оскарженням електронних торгів або постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, тощо, ним не здійснювалося. Більш того, починаючи з 2015 року державним виконавцем жодного разу він не викликався до органу державної виконавчої служби та не здійснювалися виїзди за його місцем проживання.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, але на адресу суду надіслав заяву з проханням розглянути справу без його участі, вимоги, викладені у заяві задовольнити.

Головний державний виконавець Науменко О.В. надала відзив з проханням справу розглянути без їхньої участі. У задоволенні заяви ОСОБА_1 від 30.10.2019 р. про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, відмовити.

Дослідивши заяву, оглянувши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

На виконанні у Веселівському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області знаходиться виконавче провадження № 44353345 з примусового виконання виконавчого листа № 313/229/13-ц виданого 18.04.2014 р. Веселівським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Актив» заборгованості у розмірі 506 743, 40 грн. та судових витрат у сумі 3 441, 00 грн. Виконавче провадження розпочато 11.08.2014 р. відповідно до ст.ст. 17, 19, 20, 25 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на день винесення постанови про відкриття виконавчого провадження) шляхом винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Мною у наданий для самостійного виконання строк рішення суду виконано не було.

Ухвалою Веселівського районного суду Запорізької області від 22.10.2015 року у справі № 313/1432/15-ц, за поданням державного виконавця Запорожцю В.С. тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу, шляхом заборони перетину кордону України до виконання боржником своїх зобов`язань, покладених на нього рішенням суду. Проте, в ході примусового виконання за ОСОБА_1 на праві власності було виявлено автотранспортний засіб: УАЗ 3163-10 зеленого кольору, 2005 року випуску, кузов НОМЕР_1 , д/н НОМЕР_2 , який було передано на реалізацію та в результаті невідбувшихся електронних торгів (відсутність допущених учасників торгів) згідно постанови № 44353345 від 01.09.2016 року передано стягувачу в рахунок часткового погашення заборгованості за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію, що складає 181 220,00 грн.

Крім того, згідно письмової відповіді ПФУ державним виконавцем було встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію. 18.09.2014 року державним виконавцем до УПФУ у Веселівському районі направлено постанову про звернення стягнення на пенсію, яку отримую боржник. За період з 18.09.2014 р. по 11.09.2019 р. з пенсії ОСОБА_1 у примусовому порядку утримано загальну суму у розмірі 23 120, 57 грн. (21 208,68 грн. погашено борг за виконавчим документом, 2 120,89 грн. стягнуто виконавчого збору та 100,00 грн. - стягнуто витрати виконавчого провадження).

Дані обставини підтверджується листом Веселівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 11.09.2019 року за вих. № 8745 та відповідно до даного листа, станом на 11.09.2019 року загальний залишок боргу за виконавчим документом з урахуванням виконавчого збору складає 356 653, 27 грн. (307 755,72 грн. залишок нестягнутої суми боргу та 48 897, 55 грн. залишок нестягнутого виконавчого збору).

Стаття 313 ЦК України гарантує право на свободу пересування, що означає можливість фізичної особи вільно пересуватися по території України (після 14 років), вільно виїхати за її межі та безперешкодно повернутись до України (після 16 років), а також вільно визначити місце свого перебування, обирати способи і засоби пересування.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів для примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; а у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Отже, Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

Утім визначення поняття «ухилення» Закон України «Про виконавче провадження» прямо не розкриває. Відповідно до Нового словника української мови у 4-х томах 1998 року видавництва, вбачається, що в сучасній українській мові слово ухилення тлумачиться наступним чином: відступати, відхилятися, вивертатися; намагатися не робити чого-небудь, не брати участі у чомусь, уникати; навмисно не давати відповіді на запитання, говорити щось інше.

Тобто, з погляду етимології словосполучення ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) вжите у ч. 5 ст. 6 «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Одночасно це і є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Проте особа, що має невиконанні зобов`язання не може вважатися винною в ухиленні, поки не доведено протилежного.

У розумінні ст. 12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню, зокрема факту ухилення боржника від виконання зобов`язань.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення до суду з відповідним поданням є посилання виконавця саме на наявність статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашенням боргу у добровільному порядку (самостійне невиконання боржником зобов`язання протягом строку, вказаного державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження).

При цьому під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовими рішеннями, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наявність майна, грошових коштів) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до частин 1, 2 статті 48 Закону N 1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Згідно ч. 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Також, відповідно до ст. 33 Конституції України право кожного вільно залишати територію України може бути обмежено лише законом. Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон передбачені Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України». Стаття 6 цього Закону передбачає, що за наявності зазначених у цій нормі підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон громадянину може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта чи вилучено або затримано паспорт.

Пунктом 5 ч. 1 та ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року № 3857-ХІІгромадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), до виконання зобов`язань.

В силу ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну. Крім того, Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для закордонних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України орієнтує суди на те, що законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявністю факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання, тому з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, підлягає з`ясуванню судом, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання у повному обсязі або частково.

Таким чином, сама по собі наявність невиконання зобов`язання не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві, доведенню підлягає ухилення боржника від виконання.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

На вищевказані обставини звертає увагу Верховний Суд України в узагальненнях від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

Відповідно до частини 5 статті 441 ЦПК України, суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Керуючись ст.ст. 258-261, 441 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Веселівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України - задовольнити у повному обсязі.

Скасувати обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , накладеного згідно ухвали Веселівського районного суду Запорізької області від 22.10.2015 року у справі № 313/1432/15-ц.

Копію ухвали для виконання направити до Адміністрації Державної прикордонної служби України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 26) для виконання.

Копію ухвали направити сторонам для відома.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду в 15-денний строк з дня її проголошення, або в порядку ч. 2 ст. 354 ЦПК України.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя

Веселівського районного суду

Запорізької області А.О. Нагорний