ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8644/19 Справа № 204/9549/18 Суддя у 1-й інстанції - Книш А. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

за участю секретаря - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26 липня 2019 року про відмову у забезпеченні позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Зєнікова Марина Сергіївна, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Павловська Ганна Олегівна про визнання договорів недійсними, скасування записів у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації права власності, визнання договору неукладеним,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26 липня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Зєнікова М.С., Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Павловська Г.О. про визнання договорів недійсними, скасування записів у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації права власності, визнання договору неукладеним- відмовлено.

Не погодившись із такою ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. В обгрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не було належно досліджено та, у зв`язку з чим, неправильно надано оцінку тій обставині, що невжиття заходів забезпечення може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, адже на момент вирішення між сторонами спору, у разі визнання договору іпотеки недійсним, позивач вже понесе витрати на проживання в іншому житловому приміщенні, оскільки відповідач, яка вже неправомірно набула права власності на квартиру, яка є предметом оскаржуваного договору іпотеки, може обмежити користування позивачу зазначеною квартирою.

ОСОБА_2 відповідно до ст. 360 ЦПК України подала відзив, в якому просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26 липня 2019 року про відмову у забезпеченні позову без змін, посилаючись на незаконність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

23.10.2019 року ОСОБА_1 подала відповідь на відзив ОСОБА_2 , в якому просила задовольнити її апеляційну скаргу.

Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подачі відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , не скористались.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду - залишенню без змін, враховуючи наступне.

Встановлено, що 25 липня 2019 року позивач подала до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просила забезпечити позов шляхом накладення заборони відповідачу вчиняти будь-які дії, спрямовані на обмеження користування позивачу квартирою АДРЕСА_1 , в тому числі дії спрямовані на виселення позивача з квартири АДРЕСА_1 , та/або зняття з реєстрації місця проживання позивача за вищезазначеною адресою.

Заява обґрунтовувалася тим, що позивач отримала письмову вимогу від відповідача про усунення порушення зобов`язань за договором позики, в якій йдеться про те, що вона винна відповідачу грошові кошти у розмірі 1262345,60 грн., також позивач попереджена, що у разі неповернення даної суми відповідач буде задовольняти свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто квартири АДРЕСА_1 . та/або в інший спосіб визначений Законом України «Про іпотеку». На даний час зазначена квартира є її єдиним житлом, в якому вона наразі проживає. Крім того, 22 січня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Г.О. здійснено державну реєстрацію права власності за відповідачем на вказану квартиру, а отже існує реальна загроза, що невжиття термінових заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, поновлення порушених прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд виходив з того, що заходи забезпечення позову, які просить застосувати позивач, є неспівмірними із заявленими позивачем вимогами; позивачем суду не доведено, яким чином не вжиття заходів забезпечення позову, зазначені ним, можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду за наслідками розгляду вищезазначеної позовної заяви; доказів на підтвердження того, що відповідачем чинилися будь-які обмеження, спрямовані на позбавлення позивача будь-яких прав відносно користування позивачем спірною квартирою суду також не надано.

Із вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов може бути забезпечено забороною вчиняти певні дії.

Під забезпеченням позову розуміється вжиття судом передбачених законом заходів, які створюють реальну гарантовану можливість для виконання в майбутньому рішення у справі в разі задоволення заявленого позову.

При цьому, забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

При цьому відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила: визнати недійсним договір позики від 03 листопада 2017 року, укладений між позивачем та ОСОБА_2 , недійсним та неукладеним; визнати недійсним договір іпотеки від 03 листопада 2017 року між позивачем та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зєніковою М.С., недійсним; скасувати запис про іпотеку №23177193 від 03 листопада 2017 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо квартири АДРЕСА_1 , вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зєніковою М.С.; скасувати запис про обтяження №23177642 від 03 листопада 2017 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо квартири АДРЕСА_1 , вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зєніковою М.С.; визнати протиправною та скасувати проведену 22 січня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Ганною Олегівною державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 ; скасувати запис про право власності №299754411 від 22 січня 2019 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо квартири АДРЕСА_1 , вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Ганною Олегівною.

Таким чином, колегія суддів звертає увагу на те, що питання про обмеження користування квартирою, виселення з квартири чи зняття з реєстрації в рамках даної справи не вирішується. Крім того, позивачем не надано доказів стосовно того, що відповідач вчиняє або буде вчиняти будь-які дії спрямовані на вищевказані дії стосовно неї.

Посилання апелянта на копію письмової вимоги про усунення перешкод у користуванні квартирою та виселення від 28.02.2019 р., а також, на копію інформації з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно, де зазначено, що власником спірного майна є відповідач у справі, не є належними доказами того, що відповідач вчиняє будь-які дії, направлені на обмеження користування позивачем квартирою АДРЕСА_1 , в тому числі вчиняє дії спрямовані на виселення позивача зі спірної квартири, та/або зняття з реєстрації місця проживання позивача за вказаною адресою.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала має належне обґрунтування відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову та постановлена відповідно до норм процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, оскільки заявником не надано будь-яких належних та переконливих доказів на підтвердження того, що невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Таким чином, висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають вимогам закону і підтверджуються виділеними матеріалами справи.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26 липня 2019 року про відмову у забезпеченні позову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова