Провадження №2/359/57/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Коробові О.П.,

за участю представника позивача ОСОБА_4,

за участю представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про витребування трудової книжки, стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строку її виплати,

встановив:

В грудні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом та посилався на те, що в період часу з 1 червня 2015 року до 25 липня 2016 року він працював у ФОП ОСОБА_3 на посаді водія. У зв`язку з тим, що відповідач не виплачував заробітну плату, у нього виникла заборгованість в розмірі 19036 гривень 28 копійок. ФОП ОСОБА_3 ухиляється від добровільного погашення вказаної заборгованості. Тому ОСОБА_2 просив суд стягнути з відповідача заборгованість по виплаті заробітної плати в розмірі 19036 гривень 28 копійок, середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 6345 гривень 98 копійок та три проценти річних за час прострочення в розмірі 628 гривень 47 копійок.

В ході розгляду цивільної справи ОСОБА_2 двічі подавав заяви про часткову зміну предмета позову (а.с.75-77 т.1 та а.с.15-20 т.2): спочатку просив витребувати у ФОП ОСОБА_3 належним чином оформлену трудову книжку, стягнути з відповідача заборгованість по виплаті заробітної плати в розмірі 19036 гривень 28 копійок, середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 14166 гривень 73 копійок, три проценти річних за час прострочення в розмірі 628 гривень 47 копійок та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 1030 гривень 40 копійок; в подальшому він просив витребувати у ФОП ОСОБА_3 належним чином оформлену трудову книжку, стягнути з відповідача заборгованість по виплаті заробітної плати в розмірі 19036 гривень 28 копійок, компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 1030 гривень 40 копійок та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строку її виплати.

У виконання ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглянув цивільну справу в межах позовних вимог про витребування у ФОП ОСОБА_3 належним чином оформленої трудової книжки, стягнення з відповідача заборгованості по виплаті заробітної плати в розмірі 19036 гривень 28 копійок, компенсації за невикористану відпустку в розмірі 1030 гривень 40 копійок та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строку її виплати.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримує позов в зміненій редакції та наполягає на його задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_1 не визнає позов та заперечує проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень він посилається на те, що при прийнятті на роботу позивач не надавав ФОП ОСОБА_3 трудову книжку. Вона зберігається в ПрАТ «Агробудмеханізація», де ОСОБА_2 працює на посаді водія автотранспортних засобів. В матеріалах цивільної справи містяться відомості нарахування заробітної плати найманих працівників, в яких містяться підписи ОСОБА_2 про отримання ним заробітної плати протягом червня 2015 року - червня 2016 року. Крім того, позивач ухиляється від отримання компенсації за невикористану відпустку. Тому представник відповідача ОСОБА_1 просить суд відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що 1 червня 2015 року позивач влаштувався на роботу до ФОП ОСОБА_3 на посаду водія. У судовому засіданні представники сторін ОСОБА_4 та ОСОБА_1 визнали цю обставину, на підставі ч.1 ст.82 ЦПК України вона не підлягає доказуванню.

Наказом ФОП ОСОБА_3 №7.3 від 25 липня 2016 року (а.с.38 т.1) робочі дні з 29 червня 2016 року до 25 липня 2016 року були визнані прогулом позивача. ОСОБА_2 був звільнений з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України.

Ці обставини свідчать про те, що між сторонами виникли спірні правовідносини, які регулюються главою ІІІ «Трудовий договір» та главою VII «Оплата праці» КЗпП України.

Відповідно до ч.2, ч.3 ст.48 КЗпП України трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Працівники, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформлюється не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу.

Згідно з ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з ст.1, абз.2 ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: заробітну плату (грошове забезпечення) та інші періодичні платежі.

Відповідно до п.3 ч.5 ст.12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Згідно з ч.1 ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

З копії трудової книжки серії НОМЕР_1 , оформленої на ім`я ОСОБА_2 (а.с.118-119 т.2), вбачається, що позивач почав працювати ще в липні 1988 році. ФОП ОСОБА_3 є не першим його роботодавцем. Ці обставини свідчать про те, що у відповідача не виник обов`язок, передбачений ч.3 ст.48 КЗпП України, оформити на ім`я позивача трудову книжку.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показав, що він працює у ФОП ОСОБА_3 на посаді механіка. Він стверджує, що при прийнятті на роботу ОСОБА_2 не передавав відповідачу трудову книжку.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показала, що вона працює у ФОП ОСОБА_3 на посаді бухгалтера. Вона також стверджує, що у володінні ФОП ОСОБА_3 відсутня трудова книжка, оформлена на ім`я ОСОБА_2 .

Крім того, з копії листа інспектора ВК №552 від 6 листопада 2017 року (а.с.117 т.2) вбачається, що трудова книжка серії НОМЕР_1 , оформлена на ім`я ОСОБА_2 , зберігається в ПрАТ «Агробудмеханізація», де позивач працює на посаді водія автотранспортних засобів.

В матеріалах цивільної справи міститься копія іншої трудової книжки серії НОМЕР_2 , оформленої на ім`я ОСОБА_2 (а.с.158 т.2). Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України представник позивача ОСОБА_4 не подала жодного доказу на підтвердження того, що вказана трудова книжка була передана ФОП ОСОБА_3 Навпаки, достовірність цього доводу спростовується показаннями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

З огляду на це суд вважає, що підстави для витребування у ФОП ОСОБА_3 належним чином оформленої трудової книжки позивача відсутні. Тому у задоволенні позову в частині цієї вимоги ОСОБА_2 належить відмовити.

В матеріалах цивільної справи містяться копії відомостей нарахування заробітної плати найманих працівників за червень 2015 року - червень 2016 року (а.с.78-90 т.1). В цих відомостях містяться підписи ОСОБА_2 , що підтверджує отримання ним заробітної плати за кожен місяць роботи у ФОП ОСОБА_3 . З копій актів про відсутність працівника на робочому місті (а.с.32-35 т.1) вбачається, що з 29 червня 2016 року до 25 липня 2016 року позивач не виконував посадові обов`язки. Наказом ФОП ОСОБА_3 №7.3 від 25 липня 2016 року (а.с.38 т.1) вказаний період часу визнаний прогулом, протягом якого заробітна плата не підлягає виплаті.

Аналіз цих обставин свідчить про те, що відповідач виплатив ОСОБА_2 заробітну плату в повному обсязі. У ФОП ОСОБА_3 відсутня заборгованість по виплаті позивачу заробітної плати.

З висновку спеціаліста №126 від 31 серпня 2017 року (а.с.63-67 т.2) вбачається, що підписи від імені ОСОБА_2 у відомостях за жовтень 2015 року та січень 2016 року виконані ймовірно не позивачем, а іншою особою. Однак у вказаному висновку відсутнє попередження експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_7 показав, що він проводив почеркознавче дослідження та склав висновок спеціаліста №126 від 31 серпня 2017 року. Експерт ОСОБА_7 також підтвердив, що він не попереджувався про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Ці обставини свідчать про те, що вказаний висновок суперечить ч.13 ст.53, ч.4 ст.147 ЦПК України в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, та є недопустимим доказом. У виконання п.3 ч.5 ст.12 ЦПК України головуючий роз`яснював представнику позивача ОСОБА_4 право заявити клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи або самостійно замовити проведення цієї експертизи в порядку, передбаченому ст.106 ЦПК України, та подати суду висновок експерта. Однак представник позивача ОСОБА_4 відмовилась від вжиття вказаних процесуальних заходів.

З огляду на це суд вважає, що підстави для стягнення з ФОП ОСОБА_3 на користь позивача заборгованості по виплаті заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строку її виплати відсутні. Тому у задоволенні позову в частині цих вимог ОСОБА_2 належить відмовити також.

З копії видаткового касового ордеру від 15 вересня 2016 року та копії відомості нарахування компенсації за невикористану відпустку (а.с.56-57 т.1) вбачається, що ФОП ОСОБА_3 нарахувала позивачу вказану компенсацію в розмірі 1030 гривень 40 копійок.

В матеріалах цивільної справи міститься копія акту від 4 листопада 2016 року (а.с.58 т.1), з якого вбачається, що ОСОБА_2 ухиляється від добровільного отримання компенсації за невикористану відпустку. Однак ця обставина не припиняє обов`язок ФОП ОСОБА_3 виплатити позивачу вказану компенсацію.

З огляду на це суд вважає, що з відповідача на користь ОСОБА_2 належить стягнути компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 1030 гривень 40 копійок.

Крім того, на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору. Однак пред`явлений ним позов задоволений лише частково. В такому випадку з ФОП ОСОБА_3 на користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 551 гривні 20 копійок.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, абз.1 ч.6 ст.259, ст.ст.263-265, ч.6 ст.268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про витребування трудової книжки, стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строку її виплати задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 1030 гривень 40 копійок.

У задоволенні позову в частині інших вимог ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 551 гривні 20 копійок.

Повний текст рішення суду складений 4 листопада 2019 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду Є.О. Борець