П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 11 липня 2019 року про відмову у забезпеченні позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антонова Сніжана Миколаївна, про визнання договору дарування недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив визнати недійсним договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антоновою С.М. за № 3527 від 29 липня 2003 року; визнати за позивачем право власності на іншу Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 .

У липні 2019 року ОСОБА_1 подав клопотання про забезпечення позову, в якому просив заборонити приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Олів`є Т.І. або іншим органам нотаріату вчиняти дії по оформленню у спадщину квартири АДРЕСА_1 та яка є спадковим майном після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4

Заява обґрунтована тим, що відповідач є спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 Шестимісячний строк для прийняття спадщини закінчився 28 березня 2019 року. ОСОБА_3 може у будь-який час успадкувати вищезазначену квартиру, яка є предметом спору у даному провадженні та оформити відповідні правовстановлюючі документи на своє ім`я. У подальшому це унеможливить виконання рішення суду, позбавить позивача права на поновлення порушених прав, а вжиті заходи по розгляду спору призведуть до їх неефективності.

УхвалоюДарницького районного суду міста Києва від 11 липня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та задовольнити заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що предметом розгляду справи є визнання недійсним договору дарування та визнання за позивачем права власності на вищезазначену квартиру, так як договір дарування був вчинений в результаті помилки. Квартира є єдиним житлом позивача, у якому він реально проживає у теперішній час разом зі спадкодавцем померлої дружини, яка у свій час ошукала позивача та сприяла підписанню спірного договору з відчуженням житла на її користь. Позивач не може фізично мати вказаний в оскаржуваній ухвалі документ на право власності на квартиру, так як саме його втрата під впливом певних обставин та помилки є предметом позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вказує на те, що позивач намагається скасувати свої дії, які ним були добровільно реалізовані в процесі укладання договору дарування. Відповідач не був зазначений стороною вказаної угоди і ніякого відношення до неї не має, а отримав від своєї матері заповіт і має бажання виконати розпорядження рідної людини. Відповідачем по справі може бути нотаріус, який посвідчив договір дарування, а відповідачу залишається у судовому процесі роль третьої особи з самостійними вимогами.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано відповідних правовстановлюючих документів, які б підтверджували б право власності сторони по справі на предмет забезпечення позову - квартиру АДРЕСА_1 .

Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року роз`яснено судам, що при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовних вимогам.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказує на те, що перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_4 він придбав у власність квартиру АДРЕСА_1 . У зв`язку з погіршенням сімейних відносин у 2003 році його дружина виявила бажання виділити зі спільної сумісної власності (квартири) свою частку та зареєструвати її на своє ім`я. Позивач не заперечував проти цього та підписав у нотаріуса всі необхідні документи. По завершенню нотаріальних дій всі документи були передані нотаріусом дружині, яка в подальшому надала позивачу лише оригінал свідоцтва на Ѕ частину квартири, зареєстрованої на її ім`я. Після смерті дружини позивачу стало відомо, що він не має жодних майнових прав на квартиру. Позивач зазначає, що він, ймовірно, підписав договір дарування своєї частки на користь померлої дружини.

Позовні вимоги пред`явлені до спадкоємця померлої ОСОБА_4 , яка оформила на себе Ѕ частину вищезазначеної квартири.

Разом з тим, спосіб забезпечення позову у виді заборони приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Олів`є Т.І. або іншим органам нотаріату вчиняти дії по оформленню у спадщину квартири АДРЕСА_1 , який просить застосувати ОСОБА_1 , не є співмірним з заявленими позовними вимогами та жодним чином не забезпечить виконання рішення суду.

У разі задоволення позовних вимог оспорюваний правочин вважатиметься недійсним після набрання рішенням суду законної сили та позивач не буде позбавлений права на підставі рішення суду зареєструвати своє право власності на Ѕ частину квартири.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Крім того, на момент звернення позивача до суду право власності на спірну квартиру зареєстровано за померлою ОСОБА_4 Отже, зміна власника квартири з померлої особи на її спадкоємця ніяким чином не погіршить можливості позивача щодо виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову, оскільки становище позивача та його правові можливості щодо предмета спору змінені не будуть.

Так, у разі не оформлення спадщини відповідачем та у разі задоволення позову позивач реєструватиме своє право власності на підставі рішення суду, навіть якщо воно зареєстровано за іншою особою, а саме ОСОБА_4

Аналогічним чином позивач реєструватиме своє право власності на спірну квартиру на підставі рішення суду у разі її належності відповідачу. З будь-якими іншими обставинами позивач забезпечення позову у заявлений ним спосіб не пов`язує, а, отже, підстав до задоволення заяви немає.

У той же час, відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано відповідних правовстановлюючих документів, які підтверджували б право власності сторони по справі на предмет забезпечення позову.

Однак, такі висновки суду є необґрунтованими, оскільки позивач надав суду, зокрема, інформаційну довідку КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 12 жовтня 2018 року, ордер на житлове приміщення від 20 жовтня 1986 року, свідоцтво від 29 липня 2003 року, згідно якого ОСОБА_4 належить Ѕ частина квартири, яка є предметом даного спору.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказав на те, що на даний час він не є власником квартири та подав до суду клопотання про витребування у приватного нотаріуса договору дарування від 29 липня 2003 року та іншим матеріалів нотаріальної справи, які стосуються відчуження позивачем Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції по суті прийшов до правильного висновку про відмову у забезпеченні позову, проте, виходив при цьому із невірних мотивів.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з вимогами ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 11 липня 2019 року змінити у мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 07 листопада 2019 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.