ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2019 року м. Чернівці

справа № 715/2635/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіна Н. Ю.

суддів Височанської Н.К., Одинака О.О.

секретаря Конецької Д.Г.

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4

учасники справи

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_3

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Глибоцька селищна рада Глибоцького району Чернівецької області

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 15 квітня 2019 року, головуючий у І-й інстанції Григорчак Ю.П.,

встановив:

ОСОБА_1 у грудні 2018 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області про встановлення факту родинних відносин та встановлення факту спільного проживання з спадкодавцем.

Зазначала, що внаслідок смерті матері ОСОБА_7 відкрилась спадщина ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Внаслідок смерті батька ОСОБА_8 відкрилась спадщина ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Спадкоємцями за законом також є брат ОСОБА_3 , сестри ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Справа №715/2635/18-ц Головуючий у 1 інстанції Григорчак Ю.П.

Провадження №22-ц/822/676/19 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

Приватним нотаріусом Глибоцького районного територіального округу Чернівецької області Тимофтій Л.М. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із унеможливістю встановити факт родинних відносин з спадкодавцем ОСОБА_8 , пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Посилалася на невизнання спадкоємцем ОСОБА_3 права на спадкування ОСОБА_1 , відмінність у написанні імені батька ОСОБА_8 , що позбавляє можливості отримання свідоцтва про смерть батька ОСОБА_8 .

Просила встановити факт родинних відносин між донькою ОСОБА_1 та батьком ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день смерті.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 15 квітня 2019 року у позові відмовлено.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 15 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Зазначає, про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, не подання спадкоємцями заяви до нотаріуса про прийняття спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті ОСОБА_7 , встановлення факту спільного проживання з матір`ю ОСОБА_7 з метою захисту права спадкоємця на звернення до суду з заявою про встановлення факту ухилення ОСОБА_3 від виконання обов`язку з утримання спадкодавця.

Також вважає, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, визнання відповідачем ОСОБА_8 позову в частині встановлення факту родинних відносин, встановлення факту спільного проживання з батьком ОСОБА_8 з метою захисту права спадкоємця на обов`язкову частку у спадковому майні, отримання свідоцтва про смерть батька ОСОБА_8 , відшкодування витрат на поховання спадкодавця, звернення до суду з заявою про встановлення факту ухилення ОСОБА_3 від виконання обов`язку з утримання спадкодавця.

Посилається на порушення норм процесуального права, неправильне застосування ч.6 ст.294 ЦПК України, постанови Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 січня 2019 року у справі №405/7175/15-ц, відмову у прийнятті довідки комунального некомерційного підприємства «Глибоцька центральна районна лікарня» від 13 лютого 2019 року №341, надання переваги одним доказам над іншими.

ОСОБА_3 у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Суд першої інстанції відмовляючи у позові ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин та встановлення факту спільного проживання, керувався положеннями ч.1 ст.4, ч.6 ст.294 ЦПК України, ч.1 ст.29, ч.3 ст.1268 ЦК України та дійшов висновку про відсутність правових підстав для захисту права ОСОБА_1 у спосіб встановлення факту спільного проживання з ОСОБА_7 , встановлення факту родинних відносин, недоведеність факту постійного проживання ОСОБА_1 з спадкодавцем ОСОБА_8 на день смерті останнього.

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив, що встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_7 , факту родинних відносин не тягне за собою виникнення у ОСОБА_1 будь-яких прав, оскільки спадкування здійснювалось за заповітом, ОСОБА_1 не мала права на обов`язкову частку у спадщині.

Водночас суд першої інстанції встановив, що довідка в.о. старости с.Черепківці та с.Новий Вовчинець Глибоцького району Чернівецької області ОСОБА_9 від 9 жовтня 2018 року №1397, довідка старостинським округом сіл Черепківці та Новий Вовчинець Глибоцької селищної ради від 1 лютого 2019 року №180 спростовуються довідкою Черепковецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області від 18 листопада 2015 року №2062, по господарською книгою села Черепківці Глибоцького району Чернівецької області, обліковою карткою об`єкта по господарського обліку №0332-1.

Разом з тим суд першої інстанції вважав, що здійснення ОСОБА_1 догляду за батьками ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за час хвороби до дня смерті не може вважатися прийняттям спадщини в розумінні ч.3 ст.1268 ЦК України.

На підставі частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам відповідає.

За змістом ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом статей 43 та 49 ЦПК України позивач самостійно визначає предмет позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову

При цьому згідно зі п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Відповідно до правил, встановлених п. 3 ч.2 ст.197 ЦПК України, суд заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них.

За змістом абз1, 4 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить

керуватися при вирішенні спору.

Предметом позову ОСОБА_1 , тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої остання просила ухвалити судове рішення, є встановлення факту родинних відносин між донькою ОСОБА_1 та батьком ОСОБА_8 , факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті, факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день смерті.

Обставинами, якими ОСОБА_1 обгрунтовувала позовні вимоги, зазначала відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, не визнання спадкоємцем ОСОБА_3 права ОСОБА_1 на спадкування.

Отже, ОСОБА_1 пов`язувався захист прав та охоронюваного законного інтересу із правовідносинами між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з спадкування, внаслідок смерті матері ОСОБА_7 та батька ОСОБА_8 .

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

У рішенні Конституційного суду України №18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року визначено поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається у частині першій статті 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.3 ст.16 ЦК України).

На підставі ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За змістом ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняттям спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

На підставі ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

На підставі ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ч.2 ст.5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або ос пореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішення такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18).

Разом з тим обраний ОСОБА_1 спосіб захисту встановлення факту родинних відносин між донькою ОСОБА_1 та батьком ОСОБА_8 , факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті, факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день смерті, не направлений на вирішення спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про право ОСОБА_1 на спадкування, не має наслідком припинення порушення права ОСОБА_1 на спадкування внаслідок смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , спричинить штучне передрішення спору про застосування належного способу захисту.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для захисту права ОСОБА_1 у обраний нею спосіб шляхом встановлення факту родинних відносин між донькою ОСОБА_1 та батьком ОСОБА_8 , факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті, факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день смерті, з підстав невідповідності позовних вимог про встановлення факту, що має юридичне значення, належному способу захисту прав ОСОБА_1 .

З урахуванням викладеного рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 15 квітня 2019 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ч.1 ст.375 ЦПК України, колегія суддів

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 15 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 14 липня 2019 року.

Головуючий - підпис (Половінкіна Н.Ю.)

Судді - підписи (Височанська Н.К., Одинак О.О.)

З оригіналом згідно: