ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8271/19 Справа № 203/3104/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Руденко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 рокуколегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 26 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до громадської організації Люстраційна Антикорупційна рада Придніпров`я, редакції всеукраїнської газети Лица, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до громадської організації «Люстраційна Антикорупційна рада Придніпров`я», редакції всеукраїнської газети «Лица», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації.

Вказував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у всеукраїнській газеті «Лица» надруковано статтю « ОСОБА_4 », автором якої є ОСОБА_2 . У статті поширена недостовірна інформація щодо нього особисто та членів його сім`ї, чим порушено його честь, гідність та ділову репутацію, оскільки інформація не відповідає дійсності й підлягає спростуванню. Відповідно до тексту статті особою, яка є джерелом інформації, є ОСОБА_3 Недостовірною інформацією в статті є наступне: перебування у власності ОСОБА_1 в цілому квартири загальною площею 81,8 кв.м, яка розташована в АДРЕСА_1 ; володіння членами сім`ї ОСОБА_1 земельною ділянкою площею 418 кв.м; замовчування ОСОБА_1 в декларації назви нерухомості, оформленої на членів його родини площею в 1 475 кв.м, 280,4 кв.м, 257,1 кв.м та 116,9 кв.м; набуття у власність у 2014 році ОСОБА_1 двох квартир, а членами його родини трьох земельних ділянок та, відповідно, невказування ним особисто та його рідними ціни, за яку придбане майно; замовчування ОСОБА_1 в декларації вартості автомобілів Nisan Patrol та Audi А8, 2013 року випуску; внесення рідними ОСОБА_1 протягом 2014 року двох внесків в статутні фонди підприємств та товариств у розмірі 4.730.000 грн. та 900.000 грн; внесення протягом 2014 року рідними ОСОБА_1 на банківський рахунок 2.212.610 грн; витрат сім`ї ОСОБА_1 за 2014 рік у п`ять разів більше отриманих доходів; перебування у власності дружини ОСОБА_1 ОСОБА_5 комплексу для відпочинку «Липовий рай», угідь для полювання та риболовлі; підозра кременчуцькою активісткою ОСОБА_3 сім`ї ОСОБА_1 у співпраці зі спецслужбами Росії.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд зобов`язати відповідачів спростувати вказану інформацію про нього та членів його сім`ї, яка була поширена ІНФОРМАЦІЯ_1 року у всеукраїнській газеті « ІНФОРМАЦІЯ_2 » №17/1144/ на сторінці сім у статті « ОСОБА_4 », як недостовірну у такий самий спосіб, у який вона була поширена, а саме: шляхом публікації відповідної статті у всеукраїнській газеті «Лица» протягом двох випусків газети з моменту набрання законної сили судовим рішенням.

Справа розглядалась судами різних інстанцій неодноразово, останнім рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 26 червня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недостовірною інформацію, яка була поширена 29 квітня 2015 року у Всеукраїнській газеті «Лица» №17 /1144/ сторінка 7 у статті « ОСОБА_4 », автор статті ОСОБА_6 , в частині:

- перебування у власності ОСОБА_1 в цілому квартири площею 81,8 кв.м;

- володіння членами сім`ї ОСОБА_1 земельною ділянкою 418 кв.м;

- у 2014 році у ОСОБА_1 з`явилися дві квартири, а у членів його родини три земельні ділянки;

- внесення рідними ОСОБА_1 у 2014 році двох внесків в статутні фонди підприємств та товариств в розмірі 4.730.000 грн. та 900.000 грн., а також внесення на банківський рахунок 2.212.610 грн., що більш аніж п`ять доходів за рік сім`ї податківця.

Зобов`язано відповідача Громадську організацію «Люстраційна Антикорупційна рада Придніпров`я», як видавника всеукраїнської газети «Лица», головний редактор ОСОБА_7 , спростувати зазначену недостовірну інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена, а саме: шляхом публікації відповідної статті у всеукраїнській газеті «Лица» протягом 2-х випусків газети з дня набрання судовим рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з Громадської організації «Люстраційна Антикорупційна рада Придніпров`я» на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 842 грн. 28 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги наступного:

- щодо невказування в декларації назви нерухомості, оформленої на членів родини ОСОБА_1 . площею 1.457,8 кв.м, 280,4 кв.м, 257,1 кв.м, 116,9 кв.м та невказування вартості автомобілів Nissan Patrol Audi F 8 2013 року випуску є таким, що повністю відповідає вимогам щодо оформлення декларації та відповідно вказування в статті про те, що позивач не вказав даної інформації є недостовірною інформацією, яка порушує немайнові права позивача;

- та обставина, що дружиною ОСОБА_1 є ОСОБА_8 ніяким чином позивачем не заперечується, тому дана обставина є такою, що не підлягає доказуванню;

- дружина позивача не є власником комплексу відпочинку ІНФОРМАЦІЯ_3 рай, угідь для полювання та риболовлі, вона є співвласником вказаного комплексу;

- судом необґрунтовано рішення щодо підозр кременчуцькою активісткою ОСОБА_9 сім`ї позивача в співпраці зі службами Росії.

ОСОБА_3 надала відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на обґрунтованість рішення місцевого суду, просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 29 квітня 2015 року у всеукраїнській газеті «Лица» №17 /1144/ на сторінці 7 надруковано та опубліковано статтю « ОСОБА_4 », автор статті ОСОБА_10 .

За змістом публікації: до редакції газети «Лица» звернулась керівник люстраційного комітету м.Кременчука ОСОБА_11 Тіщенко, яка підозрює заступника начальника Головного управління Державної фіскальної служби України в Дніпропетровській ОСОБА_12 Звонкова в корупції. Раніше він працював начальником податкової інспекції в м. Кременчуці. За інформацією активістки ОСОБА_1 купує дорогі автомобілі та квартири, не дивлячись на відносно «скромну зарплату чиновника», його дружина ОСОБА_13 є власницею ресторанів та комплексів для відпочинку та має дохід за рік більше 1 мільйону гривень.

В декларації про доходи ОСОБА_14 зазначив скільки грошей заробив він та члени його сім`ї у 2014 році. Згідно документа у позивача є син ОСОБА_15 . У його приватній власності знаходяться дві земельних ділянки площею по 1.000 кв.м кожна, дві квартири 80,6 кв. м та 81,8 кв. м і два гаражі по АДРЕСА_2 кв АДРЕСА_3 . Сім`я позивача володіє чотирма земельними ділянками по 10,989 кв.м, 893 кв.м, 419 кв.м та 43 кв.м. У 2014 році у ОСОБА_1 з`явилися дві квартири, а у членів його сім`ї три земельні ділянки, які в минулих деклараціях не були зазначені. ОСОБА_1 не уточнив, за яку ціну він та його рідні придбали нове майно. Крім того, члени сім`ї заступника начальника ДФС мають 2 автомобілі 2013 року випуску: Nissan Patrol и Audi A8, вартість яких він також не зазначив. У 2014 році рідні ОСОБА_1 здійснили два внески в статутні фонди підприємств та товариств: перший склав 4.730.000 грн, другий 900 тис. грн, та поклали на банківський рахунок 2.212.610 грн.

Також у зазначеній статті вказано про те, що дружина позивача ОСОБА_13 має свій бізнес в Полтавській області, вона є власницею комплексу для відпочинку «Липовий рай», угідь для полювання та риболовлі, ресторанів «Метрополь» та «Гостинний двір», ІНФОРМАЦІЯ_4 краси «Ирина+». Кременчуцька активістка ОСОБА_16 також підозрює сім`ю чиновника у співпраці зі спецслужбами Росії, а саме: « ОСОБА_17 Гугля є співзасновником ОСОБА_18 Ірини ОСОБА_19 , товариства з обмеженою відповідальністю «Липовий рай». Вона та її чоловік ОСОБА_20 стали членами Спостережної ради публічного акціонерного товариства «Алуштинський ефірно-масляний радгосп-завод» в Криму», що також було зазначено у статті.

Відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наступного. Вимоги щодо поширення відповідачами інформації про те, що позивач не вказав у декларації назви нерухомості, оформленої на членів його родини, площею в 1475, кв АДРЕСА_3 , 280,4 кв.м, 257,1 кв.м, 116,9 кв.м, не вказав в декларації вартість автомобіля Nisan Patrol та Audi А8 2013 року випуску, то такі відомості дійсно у декларації позивачем не зазначалися як такі, що не передбачені формою декларації. Суд першої інстанції вказав, що посилання у публікації на ці обставини знаходиться у межах свободи журналістських висловлювань, яка припускає певний ступінь перебільшення чи навіть провокації, та немайнові права позивача не порушило. Щодо поширення відповідачами інформації про те, що у власності дружини позивача ОСОБА_5 перебуває комплекс для відпочинку «Липовий рай», угіддя для полювання та риболовлі, а також посилання на підозри кременчуцької активістки ОСОБА_21 щодо співпраці членів сім`ї позивача (його дружини) із спецслужбами Росії, то суд зазначив, що положення ст.277 ЦК України уповноважують особу, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення недостовірної інформації про неї або членів її сім`ї, звернутись до суду за спростуванням цієї інформації як щодо себе, так і членів родини, якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує її особисті немайнові права, проте, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що на час публікації статті та на час звернення до суду за захистом своїх прав ОСОБА_8 була членом сім`ї позивача.

Колегія суддів в повному обсязі погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканість ділової репутації (стаття 299 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

За змістом частини першої статті 302 ЦК України фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію.

Кожен має право на свободу вираження поглядів в розумінні статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

За положеннями статті 29 Закону України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII (далі Закон № 2657-XII) суспільство має право на отримання суспільно необхідної інформації і предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

При цьому суспільство також має право на отримання інформації яка відповідає дійсності та надає можливість суспільству здійснити її оцінку самостійно на основі усіх фактів та різноманіття думок щодо оцінки такої інформації та її значення для суспільства, тому так важливо, щоб інформація, яка розповсюджується будь-ким, а особливо засобами масової інформації або лідерами суспільної думки, посадовими особами, державними службовцями, відповідала дійсності з одного боку, а з іншого була суспільно значуща та задовольняла попит суспільства на необхідність контролю за діяльністю державних органів та їх посадових осіб.

За таких обставин, з огляду на необхідність громадського контролю за діяльністю державних органів та посадових осіб інформація, яка розповсюджується щодо державних посадовців, публічних осіб є суспільно важливою інформацією, а обмеження щодо розповсюдження цієї інформації та межі критики та оцінки поведінки є більш ширшими, ніж межі критики та оцінки поведінки пересічного громадянина.

Публічна особа, державний службовець, повинен бути готовим до підвищеного рівня критики, у тому числі у грубій формі, прискіпливої уваги суспільства і підвищеної зацікавленості суспільства його діяльністю та/або особистим життям тощо, адже вони, обираючи кар`єру публічної особи, погодились на таку увагу.

Доводи апеляційної скарги щодо поширення відповідачами інформації про те, що позивач не вказав у декларації назви нерухомості оформленої на членів його родини площею в 1475, АДРЕСА_4 280,4 кв.м, 257,1 кв.м, 116,9 кв.м, не вказав в декларації вартість автомобіля Nisan Patrol та Audi А8 2013 року випуску колегія суддів відхиляє. Висновок місцевого суду про те, що такі відомості дійсно у декларації позивачем не зазначалися як такі, що не передбачені формою декларації відповідає матеріалам справи.

Крім того, колегія суддів вважає, що вказана інформація не є такою, що відноситься до недостовірної, а є оціночними судженнями відповідачів, які ґрунтуються на їх особистому трактуванні отриманої з інших джерел інформації.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є публічною особою, певний час обіймав посаду заступника начальника головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи навіть у тих випадках, коли зміст висловлювань суб`єктивно здатний викликати негативну реакцію публічної особи, стосовно якої вони поширені. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Колегія суддів не може прийняти також доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що дружиною ОСОБА_1 є ОСОБА_8 , вказана обставина є такою, що не підлягає доказуванню.

Так, ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України.

Встановивши, що позивач звернувся до суду в порядку ст.277 ЦК України щодо спростування недостовірної інформації, в тому числі, щодо члена його сім`ї дружини ОСОБА_5 , суд першої інстанції, врахувавши, що позивач не надав належних доказів того, що ОСОБА_5 є членом його сім`ї, дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги позивача про визнання недостовірною інформації щодо перебування у власності ОСОБА_5 комплексу для відпочинку Липовий рай, угідь для полювання та риболовлі задоволенню не підлягають.

Стосовно відмови в задоволенні місцевим судом вимоги позивача про визнання недостовірною інформації щодо наявності у кременчуцької активістки ОСОБА_21 підозр сім`ї позивача у співпраці з спецслужбами Росії, позивач не довів, що вказана інформація про нього була поширена з явним злим умислом, тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості особистих думок відповідача ОСОБА_22 з приводу діяльності позивача. Вказані висловлювання, здійснені відповідачем ОСОБА_22 стосовно позивача та його сім`ї, є оціночним судженням, а тому відсутні правові підстави для застосування положень статті 277 ЦК України.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 26 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 06 листопада 2019 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.