ПОСТАНОВА

Іменем України

13 листопада 2019 року м. Кропивницький

справа № 404/8890/18

провадження № 22-ц/4809/1531/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Суровицької Л. В.,

суддів Авраменко Т. М., Черненка В. В.

секретар Лазаренко-Шаповалова В.В.

учасники справи :

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Браверман Владислав Олександрович,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Компаньйон Фінанс»,

представники відповідача - адвокат Павел Ольга Юріївна адвокат Єнчева Олена Олександрівна,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт капітал»,

представник відповідача - Гуцул Олена Василівна ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»,

представники відповідача за довіреністю - Хоменко Олександра Володимирівна, Стефанишин Лідія Іванівна ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Бравермана Владислава Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 липня 2019 року у складі судді Мохонько В. В. у справі позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компаньйон Фінанс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт капітал», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про визнання договорів недійсними,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ТОВ «Компаньйон Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт капітал», про визнання договорів недійсними.

В обґрунтування позову зазначав, що 10 жовтня 2017 року між ним та ТОВ «Компаньйон Фінанс» було укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 529411, за умовами якого він отримав кредит на загальну суму 4 000 гривень зі строком користування кредитом до 24 жовтня 2017 року з відсоктвою ставкою (фіксована) 2 % в день, що тотожно 730 % на рік. Умовами договору передбачена пеня за кожен день прострочення - 2,5 % в день, процентна ставка у разі прострочення - 2,5 % в день. Отже загальний розмір відповідальності за невиконання умов договору становить 5 % в день, що становить 1825 % річних.

Підпункт 5.3 договору щодо розміру відсотків за користування кредитом за кожен день та щодо розміру процентної ставки за кожен день у разі прострочення, розміру пені за прострочення виконання зобов?язання є несправедливою умовою договору, такою, що суперечить п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Просив суд визнати частково недійсним договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №529411, укладеного 10 жовтня 2017 року між ним та ТОВ «Компаньйон Фінанс», в частині встановлення в ньому: 2% в день за користування кредитним коштами за споживчим кредитом (підпункт 5.3 договору); пені за кожен день прострочення в розмірі 2,5 % в день та процентної ставки за кожен день у разі прострочення - 2,5 % в день (пункт 6 договору);

Також просив суд визнати частково недійсним договір факторингу № 180329-п, укладений 29 березня 2018 року між ТОВ «Компаньйон Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал», в частині встановлення в ньому: 2% в день за користування кредитним коштами за споживчим кредитом (підпункт 5.3 договору); пені за кожен день прострочення в розмірі 2,5 % в день та процентної ставки за кожен день у разі прострочення - 2,5 % в день.

Вказану вимогу обґрунтовував тим, що 29 березня 2018 року між ТОВ «Компаньйон Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт капітал» було укладено договір факторингу № 180329. На підставі цієї угоди ТОВ «ФК «Профіт капітал» направила йому вимогу про сплату боргу в розмірі 38 800 грн. до 20 липня 2018 року. 21 та 25 липня 2018 року він на рахунок товариства сплатив кошти в сумі 2 000 грн. та 3 000 грн., проте надійшло наступне повідомлення від цього ж товариства з вимогою сплатити 42 800 грн., а пізніше - 43400 грн. Таким чином на нього здійснюється тиск з боку ТОВ «Фінансова компанія «Профіт капітал» з вимогою виконати зобов?язання за кредитним договором у розмірі більшому, ніж передбачено договором. Саме у зв?язку з цим він просить визнати частково недійсним договір факторингу (т.1, а.с. 1-3).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 квітня 2019 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (т.1,а.с.133-134).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 липня 2019 рокуу задоволенні позову відмовлено. Суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для визнання частково недійсним договору про надання позики на умовах фінансового кредиту, його умови не суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів». Сам факт незгоди позивача з розміром відсоткової ставки, пені у розумінні положень Закону України «Про захист прав споживачів» не є підставою для визнання недійсною укладеної угоди у цій частині. Відсутні підстави для визнання договору факторингу недійсним, оскільки за вказаним договором передано право вимоги, що виникло на підставі кредитного договору (т. 1 а.с. 192-199).

В апеляційній скарзі адвокат Браверман В.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що умови договору про надання позики суперечать положенням ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Вважає що відповідачем застосовується потрійна відповідальність, сукупний розмір якої перевищує вартість наданих послуг, умови договору завдають шкоди позивачеві (т. 1 а.с. 205-207).

Апеляційне провадження відкрито 17 вересня 2019 року, зазначено, що справа підлягає розгляду з повідомленням учасників справи (т.1, а.с.218), ухвалою від 26 вересня 2019 року призначено розгляд справи на 13 листопада 2019 року (т.1, а.с.224).

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Єнчева О.О., яка діє в інтересах ТОВ «Компаньйон Фінанс», просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зазначає, що укладення договору відбулося відповідно до чинного законодавства та внутрішніх правил товариства з вільного волевиявлення позивача. ОСОБА_1 не надав суду належні, допустимі,. достовірні і достатні докази, які б підтверджували існування обставин, з якими Закон України «Про захист прав споживачів» пов`язує несправедливість умов укладеного кредитного договору. Підписанням та поданням заяви позивач підтвердив свою згоду із запропонованими умовами кредитного договору, що свідчить про його вільне волевиявлення, спрямоване на укладення договору саме на тих умовах, що визначені в договорі. Крім того, нарахована сума пені за договором, яку має сплатити ОСОБА_1 , складає 2000 грн., що дорівнює 50% одержаної суми позики та не перевищує встановлений законом розмір (т. 1 а.с. 229-235).

Інші учасники справи відзив на апеляційну саргу не подали.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Представник ТОВ «Компаньйон Фінанс`у відзиві на апеляційну скрагу просила розглядати справу в її відсутність. Інші представники відповідачів, повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що 10 жовтня 2017 року між ТОВ «Компаньйон Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 529411.

Відповідно до п.5 договору кредит надано позивачу у розмірі 4 000 грн., тип кредиту «Стандартний» зі строком повернення не пізніше 24 жовтня 2017 року.

У пункті 3 договору передбачено, що позичальник зобов?язується повернути товариству у встановлений цим договором строк та сплатити проценти згідно відсоткової ставки за кожен день користування, визначеної у п.5.3 даного договору.

Пунктом 5.3 договору передбачена процентна ставка в день - 2 %, разова комісія 50 грн., тип процентної ставки - фіксована. У розділі 6 договору передбачена відповідальність, а саме: пеня за кожен день прострочення (враховуючи обмеження, встановлені Законом України «Про захист прав споживачів») - 2,50 %; процентна сатвка за кожен день у разі прострочення - 2,50 %.

Відповідно до Графіка платежів передбачено один платіж за користування кредитом 15 днів з поверненням у строк 24 жовтня 2017 року : сума основного боргу 4000 грн., 1200 грн. проценти за користування кредитом та разова комісія 50 грн., всього 5 250 грн. (а.с.4).

Відповідач ТОВ «Компаньйон Фінанс» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, про що свідчить акт про видачу грошових коштів від 10 жовтня 2017 року, згідно якого позивач отримав кредитні кошти в розмірі 4 000 грн. (т.1, а.с. 93).

29 березня 2018 року ТОВ «Компаньйон Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» уклали договір факторингу № 180329-П відповідно до умов якого ТОВ «Компаньйон Фінанс» відступило на користь ТОВ Фінансова компанія «Профіт Капітал» право грошової вимоги за кредитними договорами, що були укладені між ТОВ «Компаньйон Фінанс» та Боржниками, в тому числі з позивачем (т.1, а.с.45-50).

В рахунок погашення боргу позивачем на вимогу ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» було сплачено 21 липня 2018 року - 2 000 грн. та 25 липня 2018 року - 3 000 грн. (т.1,а.с.5).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом частини першої статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

15 січня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № 15012019, за умовами якого ТОВ Фінансова компанія «Профіт Капітал» відступила Фактору - ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» права вимоги до боржників, які виникли внаслідок невиконання боржниками умов кредитних договорів, зокрема по кредитному договору від 10 жовтня 2017 року, укладеному з позивачем (т.1, а.с.120-128).

Як підставу позову про визнання частково недійсним договору про надання позики на умовах фінансового кредиту, укладеного між позивачем та ТОВ «Компаньйон Фінанс» в частині 2 % в день за користування кредитним коштами (п.5.3) та пені в розмірі 2,5 % в день, процентної ставки за кожен день у разі прострочення - 2,5 % в день, позивач зазначав непропорційно великою сумою компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язання за договором про надання позики.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частинами першою та третьою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Нормами цивільного законодавства передбачено як визнання правочину недійсним в цілому, так і визнання недійсним окремих його положень, а також передбачено можливість визнання правочину недійсним в цілому, якщо недійсність окремих його положень тягне за собою недійсність інших його частин і недійсність правочину в цілому.

Як свідчать матерали справи, спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; умови кредитного договору містять повну інформацію щодо умов кредитування.

Зміст заяви про надання згоди на обробку персональних даних від 10 жовтня 2017 року свідчить, що підписавши кредитний договір, позивач погодився зі всіма його умовами та прийняв на себе зобов`язання щодо їх виконання, зокрема щодо повернення у встановлені строки суми основного боргу, відсотків за користування кредитом і сплати всіх належним платежів у разі , за невиконання (неналежного виконання) умов договору суду (т.1,а.с. 92).

У заяві зазначено, що підписанням заяви позивач засвідчив, що у належній та доступній формі був проінформований про всі умови, передбачені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Законом України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про споживче кредитування», а також про всі умови, повідомлення про які необхідно за приписами чинного законодавства України.

Сторони узгодили суму кредиту, дату видачі кредиту, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати за кредит, порядок зміни та припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; позивач особистим підписом засвідчив, що він погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними.

Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Разом з тим, ч. 2 ст. 551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пеня є видом забезпечення виконання стороною зобов`язань за договором , вона нараховується за кожен день прострочки виконання зобов`язань, відповідно, її розмір залежить від періоду, за який вона може бути нарахована. Тому, встановлення в договорі пені за прострочення виконання зобов`язань в розмірі 2,5% в день не суперечить вимогам Закону.

У розділі 6 договору позики щодо відповідальності передбачено, що пеня нараховується за кожен день прострочення у розмірі 2,5 %, але при цьому враховуються обмеження, встановлені Законом України «По захист прав споживачів».

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

За таких обставин, правильним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що відсутні правові підстави для визнання частково недійсним договору про надання позики в часнині процентів за користування кредитом (п.5.3 договору та пені і процентів у разі прострочення (п.6 договору).

Саме по собі отримання позивачем письмових вимог кредитора про повернення кредиту, як він вважає у завищеному розмірі, не є підставою для визнання окремих положень договору недійсними на час укладення договору. Питання щодо розміру заборгованості стосуються виконання умов кредитного договору і у разі, якщо позичальник вважає, що йому невірно нараховано суму боргу, він не позбавлений права звернутись до фінансової установи щодо здійснення перерахунку або повернення надлишково сплаченої суми.

Правильним є висновок суду про відсутність підстав для визнання недійсним договору факторингу, укладеного 29 березня 2018 року між ТОВ «Компаньйон Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт капітал», оскільки в самому цьому договорі не встановлено процентів за користування кредитом, пені та процентів за кожен день у разі прострочення, ці умови передбачені у кредитному договорі, а договір факторингу є лише правовою підставою для передачі права вимоги за кредитним договором новому кредитору.

Позивачем не надано доказів щодо наявності правових підстав для визнання вказаного договору факторингу недійсним.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, є безпідставними та спростовуються встановленими судом обставинами справи.

В межах вимог та доводів апеляційної скарги передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову не встановлено.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.375 ЦПК України апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.268, ст. ст.375, 381-383,384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Бравермана Владислава Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 18 листопада 2019 року .

Головуюча суддя Л. В. Суровицька

Судді Т. М. Авраменко

В. В. Черненко