Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

31 жовтня 2019 року м.Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Борцової А.А.,

за участю секретаря - Шарапової О.О.,

представника відповідачки - ОСОБА_1 ,

третіх осіб - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника третьої особи - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області як орган опіки та піклування, Вільногірський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області, про вселення в житлове приміщення в порядку усунення перешкод в здійсненні права спільної часткової власності на житло, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 , треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області орган опіки та піклування, Вільногірський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області, про вселення в житлове приміщення в порядку усунення перешкод в здійсненні права спільної часткової власності на житло, вказуючи, що відповідно до договору міни від 29 червня 2010 року, який посвідчено нотаріусом Вільногірської міської нотаріальної контори 29.06.2010 р. та зареєстровано в реєстрі під № 4002686 йому на праві спільної часткової приватної власності, разом з відповідачкою та третіми особами належить в рівних частках - по ј частині кожному, чотирьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 . В зазначеній квартирі він зареєстрований з моменту отримання права власності на частку в цій квартирі. Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 16.09.2014 року шлюб між сторонами розірваний.

Однак, протягом останніх двох років, між ним та відповідачкою склались вкрай напружені, неприязні відносини, що пов`язано з його правом власності на частку квартири, які відповідачка почала оспорювати та вчиняти дії, направлені на обмеження його права користування цим житлом для реалізації власних потреб, позбавила його можливості вільного доступу до квартири, ключів від вхідних дверей не надає, в квартиру його не впускає, добровільно надати доступ до казаного приміщення відмовляється, він позбавлений можливості проживати в цій квартирі. В результаті неправомірних дій відповідачки, він змушений звертатись до органів поліції зі скаргами на її дії.

До того ж позивачка зверталась до Вільногірського міського суду Дніпропетровської області з позовом про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, рішенням суду по зазначеній цивільній справі в задоволенні позовних вимог їй було відмовлено в повному обсязі.

Оскільки дії відповідачки значно перешкоджають йому в здійсненні його права власності, вирішення спору в добровільному досудовому порядку не надається можливим, а тому він змушений звернутись до суду для захистом своїх прав та просить в порядку усунення перешкод в здійсненні ним права власності на належну йому ј частку квартири АДРЕСА_1 та вселити його в дану квартиру.

08 жовтня 2018 року адвокат Євтушок Т.А, яка діє в інтересах відповідачки, подала відзив на позовну заяву в якому заперечуючи проти позовних вимог зазначила, що з січня місяця 2014 року позивач за власним бажанням виселився зі спірної квартири з метою створення нової сім`ї та з того часу фактично проживає в АДРЕСА_2 . Відповідач жодним чином не оспорює право власності позивача на його частку в квартирі, ініціювання нею питання про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, у зв`язку з відсутністю у ньому понад рік без поважних причин, пов`язано лише з тим, що вона сплачує комунальні платежі у тому числі й за ОСОБА_5 , без можливості оформлення державної допомоги у формі субсидії тощо. Вважає, позивачем не надано доказів наявності перешкод у користуванні спірним житловим приміщенням, а відтак відсутнє порушення суб`єктивного права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, він добровільно припинив спільне проживання з сім`єю, постійно проживає в іншому місці, в квартирі постійно мешкає відповідачка та їхні дві доньки, на даний момент спільне проживання неможливе через неприязні стосунки між ними, в зв`язку з чим обраний позивачем спосіб захисту є недоцільним, в задоволенні позову просить відмовити.

Позивач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити (т.2 а.с.9)

Відповідачка ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлена про місце, дату та час розгляду справи.

Представник відповідачки ОСОБА_1 , в судовому засіданні, зазначив, що позивачем не надано доказів вчинення перешкод в користуванні ним спірною квартирою, якими саме діями відповідачка чинила опір, та в який період вчинялись ці перешкоди. Взагалі довгий час відповідачка не перебуває на території України, з кінця 2018 року вона працює та проживає в Польщі. Рішенням Вільногірського міського суду встановлено, що спору про поділ спільного майна між сторонами не було, тобто позивач добровільно відмовився від користування житловим приміщенням та з 2014 року не намагався ним користуватися, тому відповідач на свій розсуд користується квартирою. Чи є вільний доступ до житла позивачу, хто користується житлом йому не відомо. Доказів на спростування позиції позивача, що в нього немає ключів від квартири, надати не може.

Третя особа - ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначила, що вважає позовні вимоги не обґрунтованими з тих підстав, що відповідачу ніхто не перешкоджає користуватись належним йому житлом, з того часу, як він з ними не живе, будь-якого спілкування між ними не було. Мати відсутня в квартирі більше трьох років, працює за кордоном, приїжджає періодично. Позивач сам виявив бажання покинути житло в зв`язку з тим, що створив нову сім`ю, замки в квартирі не змінювалися, ключі від квартири в нього були та за його бажання він може потрапити до житла. Вона особисто теж не чинить перешкод позивачу в цьому, в квартирі вона буває щотижня з п`ятниці по неділю, а якщо в неї чергування на роботі - один раз в два тижні. Восени минулого року, позивач приходив до квартири, почав відкривати замок, але не ключем, а стороннім предметом. Вона, почувши це, викликала поліцію, потім вже через вічко побачила, що то був батько, він в свою чергу, почувши, що вона викликає поліцію пішов геть. Двері вже відчиняли працівники поліції, так як в замку знаходився сторонній предмет. Коли приїздить батько, то завжди псуються замки, замазуються цементом, затикаються папером. Вона боїться бувати одна в квартирі, вважає за не можливим проживання в одній квартирі з батьком та з його новою жінкою і дитиною.

Третя особа - ОСОБА_2 в судовому засіданні показала, що позов не визнає, зазначила, що в квартирі не проживає, про перешкоди в користуванні батьком житлом їй не відомо, тому вважає позов не обґрунтованим та просить в його задоволенні відмовити. В квартирі проживала до початку навчання, тобто до 2016 року, а реєстрацію місця проживання змінила навесні 2019 року. В квартирі буває періодично, так як буває в Вільногірську два дні на місяць - на вихідні, постійно в квартирі фактично ніхто не проживає. Батько має доступ до квартири, але близько 5 років він в цій квартирі не проживає, приблизно з 2014 року, в зв`язку з тим, що батьки припинили шлюбно-сімейні стосунки, та батько став проживати з іншою жінкою і з того часу в квартирі більше не жив, не приїздив та з ними не спілкувався. За її присутності вселитись в квартиру він не намагався, чи є в нього ключі від квартири, їй невідомо. Вона та інші співвласники квартири не перешкоджають йому в користуванні квартирою.

Представник третьої особи - Вільногірського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Представник третьої особи - виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, органу опіки та піклування Левченко О.М. в судовому засіданні показала, що вселення батька до належного йому житла надасть можливість дитині позивача право користуватись цим житлом, що буде сприяти належному забезпеченню прав дитини, в подальшому надала заяву, про розгляд справи без її участі, при ухваленні рішення просила прийняти до уваги її позицію, викладену раніше в судовому засіданні (т.1 а.с.245)

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували в шлюбі, який розірвано рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2014 року (т.1 а.с.7), мають спільних дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження останніх (т.1 а.с.10, 11).

Право власності сторін на спірну квартиру підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, згідно з яким ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 володіють на праві приватної спільної часткової власності, на підставі договору міни ВМХ № 032945 від 29.06.2010 року, посвідченого державним нотаріусом Вільногірської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Канюгою О.В., квартирою АДРЕСА_1 , розмір частки кожного із співвласників складає ј (т.1 а.с.8,9).

Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб № 24 від 03.01.2019 року виданої відділом реєстрації фізичних осіб виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, за адресою АДРЕСА_3 зареєстрований позивач, відповідачка, їх спільна донька ОСОБА_3 , та син позивача ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с. 154) та згідно наданої довідки № 5371 станом на 08.10.2019 року в даній квартирі зареєстровані позивач, відповідачка та їх донька ОСОБА_3 (т.2 а.с.22).

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 05.12.2017 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_5 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги - ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Вільногірська міська рада Дніпропетровської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням ( т.1 а.с.5,6).

Відповідно до копії постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 14.08.2018 року, по виконавчому провадженню № 55989624, на ј частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 84,7 кв.м., житловою площею 59,1 кв.м., що належить боржнику ОСОБА_5 накладено арешт та встановлено обмеження права користування ним, без права відчуження, відповідальний зберігач ОСОБА_6 (т.1 а.с.157-159), що підтверджується також Інформацією з Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (т.1. а.с.160,161).

Згідно протоколу № 382855 проведення електронних торгів від 17.01.2019 року, виставлена на торги ј частина квартири загальною площею 84,7 кв.м., житловою площею 59,1 кв.м., за адресою АДРЕСА_3 , вартісна ціна 79448,00 грн., торги не відбулися, через відсутність допущених учасників торгів (т.1 а.с.166).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08.08.2019 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ПАТ КБ «Приватбанк», Приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задоволено позов та визнано виконавчий напис вчинений Приватним нотаріусом Чернігівського нотаріального округу Завалієвим А.А., та зареєстрованого в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 13926, за яким в безспірному порядку стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 22.08.2013 року в розмірі 78060,01 грн. таким, що не підлягає виконанню (т.2 а.с.14-16).

Постановою начальника Вільногірського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області Ляшенко Ю.Ю. про закінчення виконавчого провадження від 24.09.2019 року по виконавчому провадженню № 55989624, припинено чинність арешту майна та скасовано інші заходи примусового виконання рішення (т.2 а.с.12).

Відповідно до відомостей наданих Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 22.05.2019 року за вих. № 0.184-18188/0/15, ОСОБА_6 за період з 13.06.2017 року по 03.01.2018 року чотири рази перетинала державний кордон України, останній раз 03.01.2019 року (т.1 а.с.218).

Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.

Нормами ст. 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а згідно із ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, при цьому на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження його майна.

Положеннями ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, при цьому при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, при цьому власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю, а кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, при цьому відповідно до вимог ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

В силу ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, а відповідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року" та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що передбачено і положеннями ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, а обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Таким чином, судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 , відповідачці ОСОБА_6 , та їхнім дітям - третім особам по справі - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності, по ј частці кожному. В зазначеній в квартирі фактично проживає відповідачка з доньками, будь-яка домовленість між співвласниками щодо розпорядження та користування спільним нерухомим майном відсутня.

Позивач заперечує наявність у нього можливості вільно користуватися належною йому часткою у вказаному житлі, зокрема у зв`язку з відсутністю ключів від квартири, відповідачка та треті особи цей факт заперечують, однак будь-яких доказів на спростування цих тверджень позивача останніми не надано.

Разом з тим, дії, які вчинялися відповідачкою щодо позивача, зокрема, звернення до суду з позовом про позбавлення позивача права користування належним йому житлом, та звернення третьої особи ОСОБА_3 до органів поліції з питання намагання позивача проникнути до спірної квартири, на думку суду, свідчать про небажання відповідачки та третіх осіб надати позивачу можливість вільно користуватися належним йому майном.

Тривалість не проживання позивача у спірній квартирі та добровільне залишення ним цього помешкання в зв`язку з припиненням шлюбно-сімейних стосунків з відповідачкою і створення ним нової сім`ї, на що звертають увагу представник відповідачки та треті особи, визначального значення по даній справі не мають.

З врахуванням вказаних обставин, суд дійшов висновку, що відповідачка перешкоджає позивачу у вільному володінні та користуванні вказаним житловим приміщенням, чим порушуються права та законні інтереси позивача на вільне володіння власністю оскільки власник житла має право на вільний доступ до нього і реалізація такого права не може ставитись у залежність від волі інших осіб, тому права позивача як співвласника житла підлягають захисту шляхом його вселення у квартиру АДРЕСА_1 , а позов - задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача, а витрати, понесені відповідачкою на оплату правової допомоги, стягненню з позивача не підлягають у зв`язку із задоволенням позову.

На підставі ст.ст. 316,319, 321,358,360, 383, 386, 391 ЦК України, ст.150 ЖК України, керуючись ст.ст. 12, 81, 128, 133, 141, 178, 247, 263- 265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області як орган опіки та піклування, Вільногірський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області, про вселення в житлове приміщення в порядку усунення перешкод в здійсненні права спільної часткової власності на житло - задовольнити.

Вселити ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , який народився с. Іванівка П`ятихатського району Дніпропетровської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 704 грн. 80 коп. судових витрат у виді сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Вільногірський міський суд Дніпропетровської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 11 листопада 2019 року.

Головуючий - суддя: А.А.Борцова