ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 681/1483/15-ц
Провадження № 22-ц/4820/11/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Спірідонової Т.В., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Шевчук Ю.Г.,

учасники справи: ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 21 грудня 2017 року (суддя - Горщар А.Г.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Полонської міської ради Хмельницької області, третя особа Полонська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним, визнання права на спадкове майно, стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

25 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , Полонської міської ради Хмельницької області, третя особа Полонська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним, визнання права власності на спадкове майно, стягнення матеріальної та моральної шкоди. Позивач обґрунтовувала свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно. ОСОБА_1 було відомо, що її мамою за час свого життя було складено два заповіти на ім`я позивачки, які згідно напису голови Великоберезнянської сільської ради не були змінені та не відмінено. Однак, після того як позивачка прийшла в нотаріальну контору для прийняття спадщину після смерті матері, то дізналася про ще один заповіт ОСОБА_5 , від 06.11.2003 року, який складено на ім`я відповідачки ОСОБА_3 та посвідчено головою Великоберезнянської сільської ради,згідно з яким заповідач все своє майно заповіла їй. Однак про такий заповіт позивачка не знала, ОСОБА_5 їй про це нічого не говорила, хоча останній рік проживала з позивачкою та знаходилась на її утриманні. Вважає, що підпис на заповіті ОСОБА_5 від 06.11.2003 року є надто сумнівним. В подальшому в ході розгляду справи позивачка збільшила позовні вимоги, зазначивши, що з часу вирішення спору в суді, її стан здоров`я значно погіршився, ОСОБА_6 будучи на посаді голови Великоберезнянської сільської ради, підробила заповіт від 06.11.2003 року. ОСОБА_3 своїми діями завдала позивачці як матеріальну шкоду, у вигляді витрат на придбання медичних препаратів в розмірі 1522,80 грн., так і моральну шкоду в розмірі - 40000 грн. Крім того, оскільки втрачено державні акти на право власності на земельні ділянки, які належали спадкодавиці, просила визнати за нею право власності за заповітом ОСОБА_5 на земельну частку (паї) в селі В.Березна площею 1,81 га та земельну ділянку площею 0,429 га, яка знаходиться в с . Варварівка Полонського району Хмельницької області.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 21 грудня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати в частині відсутності підстав для визнання заповіту недійсним та стягнення з неї 7809 грн. витрат за проведення експертизи та ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким визнати заповіт від імені ОСОБА_5 від 06.11.2003 року недійсним та перерозподілити судові витрати.

В обґрунтування скарги зазначає, що оскаржуваний нею заповіт від 06.11.2003 року її мати ОСОБА_5 не складала та не підписувала. Вважає, що в суді першої інстанції не було здобуто належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, крім неправдивих пояснень ОСОБА_6 , про те, що волевиявлення заповідача ОСОБА_5 було вільним і відповідало її волі. Це підтверджується грубим порушенням Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, та висновком комплексної судово-технічної експертизи ХВ КНДІСЕ №795-798/16-26 від 14.04.2016 року.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили її відхилити.

Представник Полонської міської ради Дончук Н.А. в судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила її відхилити.

Представник третьої особи Полонської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судових повісток.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання за позивачкою права власності на земельну ділянку площею 1,81 га державний акт НОМЕР_1 та земельну ділянку площею 0,429 га державний акт ХМ №2760, відшкодування з Полонської міської ради в особі сільського старости Дончук Н.А. судових витрат за оплату експертизи та 50000 грн. моральної шкоди, з ОСОБА_3 відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 1552 грн. та 40000 грн. моральної шкоди сторонами не оскаржується, тому в цій частині рішення суду не переглядається.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Відповідно до ст.534 ЦК УРСР в редакції 1963 року, (чинний на момент виникнення правовідносин щодо складення заповіту) кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Згідно ст.541 названого Кодексу заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений.

Аналогічні положення передбачено статтями 1233-1235 Цивільного кодексу України редакції 2003 року заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ч.2 ст.544 ЦК України (редакції 1963 року) заповіт, складений пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або в частині, в якій він йому суперечить.

За положеннями ст.37 Закону України «Про нотаріат» у редакції, що діяла на час складання спірного заповіту, у населених пунктах, де немає нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, мають право вчиняти нотаріальні дії, зокрема посвідчувати заповіти.

Відповідно до пункту 2 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 р. №22/5 нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій.

Судом встановлено, що 01 березня 1991 року ОСОБА_5 склала заповіт, згідно якого на випадок смерті все своє майно заповіла ОСОБА_1

25 жовтня 1999 року ОСОБА_5 склала заповіт, згідно якого на випадок смерті все своє майно заповіла ОСОБА_1 та ОСОБА_7 в рівних долях.

06 листопада 2003 року ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений сільським головою Великоберезнянської сільської ради Полонського району Хмельницької області Дончук Н.А., зареєстрований в реєстрі № 211, згідно якого заповідач на випадок свої смерті заповіла все своє майно ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла.

Підставами позову про визнання заповіту, складеного ОСОБА_5 06 листопада 2011 року, недійсним ОСОБА_1 зазначила те, що волевиявлення спадкодавця на час складання заповіту не було вільним, не відповідало її внутрішній волі, спадкодавець не підписувала зазначений заповіт.

Згідно з ч.1 ст.48 ЦК України (редакції 1963 року чинній на час складання заповіту) недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Згідно з частиною другою статті 1257 ЦК України (редакції 2003 року) за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно висновку експертів за результатами проведення комплексної судово-технічної та судово-почеркознавчої експертизи від 14.04.2016 року №795-798/16-26 надати відповідь на питання «Чи виконано підпис на заповіті від 06.11.2003 року, посвідченого сільським головою с.Велика Березна Полонського району Хмельницької області, заповідачкою ОСОБА_5 , чи іншою особою?» не виявилось можливості через обмежену кількість (чотири) зразків підпису ОСОБА_5 Підпис від імені ОСОБА_5 у журналі запису нотаріальних дій за 2002-2007 року в реєстрі під №211 за листопад 2003 року в графі «Оцінка виконаних робіт (яка дається перевіряючим)» виконано не ОСОБА_5 , а іншою особою.

Згідно висновку №8753 додаткової судово-почеркознавчої експертизи від 22.02.2017 року підписи від імені ОСОБА_5 у графі «ПІДПИС» у двох примірниках заповіту від імені ОСОБА_5 від 06.11.2003 року виконані ОСОБА_5 .

Оскільки апелянтом в апеляційній скарзі ставився під сумнів висновок №8753 додаткової судово-почеркознавчої експертизи, так як свідоцтво на підтвердження кваліфікації судового експерта Файлович Л .В. анульовано 31.10.2016 року згідно рішення ЕКК КНДІСЕ і вона звільнена з Незалежного інституту судових експертиз, за клопотанням ОСОБА_1 апеляційним судом було призначено додаткову судово-почеркознавчу експертизу. Згідно висновку експерта за результатами проведення додаткової судово-почеркознавчої експертизи №3795/3796/18-26 від 04.10.2018 року підпис від імені ОСОБА_5 в графі «Підпис» у двох примірниках заповіту від 06.11.2003 року посвідчених головою Великоберезнянської сільської ради Полонського району Хмельницької області Дончук Н .А. , та зареєстрованих у реєстрі за №211 виконані самою ОСОБА_5 .

Ухвалюючи рішення про відмову в позові в частині визнання заповіту недійним, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку, що ОСОБА_5 , діючи вільно та відповідно до своєї внутрішньої волі вчинила заповіт, який був складений з дотриманням вимог закону, підпис на заповіті вчинений особисто спадкодавцем, що підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи.

Посилання апелянта на те, що згідно висновку експертів Хмельницького відділення КНДІСЕ №795-798/16-26 від 14.04.2016 року підпис від імені ОСОБА_5 у журналі запису нотаріальних дій за 2002-2007 роки в реєстрі №211 за листопад 2003 року в графі «Оцінка виконаних робіт» виконано не ОСОБА_5 , а іншою особою, а також відсутність у цьому журналі записів про реквізити паспорту заповідача не спростовують вищезазначених висновків суду.

Належних та допустимих доказів щодо підготовлення тексту заповіту від 06.11.2003 року раніше або пізніше підпису ОСОБА_5 суду не надано, як не надано доказів на спростування підпису заповіту ОСОБА_5 та його посвідчення головою сільської ради датою 06.11.2003 року.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції без змін із підстав, передбачених статтею 375 ЦПК України.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 389, 390 ЦПК України, апеляційний су ,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 21 грудня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 липня 2019 року.

Судді: Т.О. Янчук

Т.В. Спірідонова

О.І. Ярмолюк