Справа № 316/705/19
Провадження № 2/316/499/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2019 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області у складі

головуючого судді Куценко М.О.

за участю секретаря судового засідання Нестерової Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Енергодара Запорізької області цивільну справу №316/705/19 за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Цигиця Любов Миколаївна до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Регіональний сервісний центр 2346, про визнання права власності на рухоме майно за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

15.04.2019 р. ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ), в особі свого представника адвоката Цигиці Любов Миколаївни (а.с.12), яка діє за письмовим договором про надання правової допомоги №163 від 29.01.2019 р. (а.с.11-11зворот) (далі представник позивача, адвокат Цигиця Л.М.) звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (далі відповідач ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_3 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Регіональний сервісний центр 2346 (далі третя особа: Регіональний сервісний центр 2346), в якій просить суд визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності за набувальною давністю на автомобіль марки ЗАЗ-DAEWOOT 13110, 2003 року випуску, білого кольору двигун 1300 куб.см.(В), шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 .

Ухвалою судді Енергодарського міського суду Запорізької області Куценко О.М. від 18.04.2019 р. по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.6).

Ухвалою суду від 19.06.2019 р. підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до розгляду по суті (а.с.35).

В судове засідання, для розгляду справи по суті, учасники справи не з`явились.

Позивач ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Цигиця Л.М., надали до суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять суд їх задовольнити (а.с.48, 83).

Відповідач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 надали до суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнали та не заперечують проти їх задоволення (а.с.65, 67).

Представник третьої особи: Регіонального сервісного центру 2346, надав до суду письмі пояснення на позовну заяву (а.с.24-25), клопотань про відкладення слухання справи представником надано не було.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст.ст.13, 81, 82 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Як зазначено вище, відповідачі визнали вимоги позову та не заперечує проти їх задоволення, третя особа не надала заперечень щодо задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до положень п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» №2 від 12.06.2009 р., визнання відповідачем позову має бути безумовним і таким, що не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Отже, вирішуючи питання прийняття відповідачами визнання позову, суд повинен спочатку з`ясувати, чи не суперечить таке визнання позову закону, чи не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 було нотаріально оформлено довіреність 01.09.2008 р., якою він уповноважив ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 управляти з правом розпоряджатися автомобілем марки ЗАЗ-DAEWOOT 13110, 2003 року випуску, білого кольору двигун 1300 куб.см.(В), шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_2 , який належить йому на праві свідоцтва про реєстрацію ТЗ серія НОМЕР_3 виданого Енергодарським МРЕВ в Запорізькій області 01.07.2003 р. (далі Довіреність). Зазначеною довіреністю ОСОБА_4 уповноважив вказаних у ній осіб правом продажу автомобіля у встановленому законом порядку, обміну, страхування, здачі в оренді, передачі в позичку, в заставу по зобов`язанням третіх осіб, зміну номерних агрегатів і вузлів, поїздок за кордон, догляд на митницях, для чого надав право представляти його інтереси у відповідних органах. Зазначена довіреність надана з правом передовіри строком на 10 років до 01.09.2018 р. (а.с.7).

Згідно письмових пояснень Регіонального сервісного центру в Запорізькій області МВС України від 21.05.2019 р. №31/8-2777, автомобіль марки ЗАЗ-DAEWOOT 13110, 2003 року випуску, білого кольору, двигун № НОМЕР_4 , кузов № НОМЕР_1 , VIN № НОМЕР_5 , д.н.з.: НОМЕР_2 (далі автомобіль) було зареєстровано 01.07.2003 р. за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_6 від 01.07.2003 р., а ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було видано 05.12.2008 р. тимчасовий реєстраційний талон серії НОМЕР_7 від 05.12.2008 р. на керування зазначеним транспортним засобом за довіреністю (а.с.24-25), що також підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 за власником ОСОБА_4 (а.с.10) та тимчасовим реєстраційним талоном на ім`я ОСОБА_1 (а.с.9).

Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 р. №1388 (із змінами та доповненнями) (далі Правила), які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС.

Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Згідно змісту пункту 7 Порядку, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують

такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також

ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

Згідно положень п.8 Порядку, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку:

укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб;

укладені та оформлені в центрах надання адміністративних послуг у присутності адміністраторів таких центрів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб;

нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб;

договори купівлі-продажу транспортних засобів, що підлягають першій державній реєстрації в сервісних центрах МВС, за якими продавцями виступають суб`єкти господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами, і які підписані від імені таких суб`єктів уповноваженою особою;

свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусом або консульською установою, чи їх дублікати;

копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин;

Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в уповноважених органах МВС, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою уповноваженого органу МВС про зняття транспортного засобу з обліку.

Переобладнання (крім переобладнання для роботи на газових паливах), відчуження, передача права користування і (або) розпорядження придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у уповноважених органах МВС, не допускається.

Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов`язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну

реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків.

Отже, придбання транспортного засобу має свою специфіку і повинна відповідати вимогам діючого законодавства України.

Сутність та правова природа загально цивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.

Відповідно до ч.3 ст.244 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Таке визначення не передбачає перехід права власності на об`єкт, що відчужується, а тільки представництво.

Так, згідно положень ст.665 ЦК України, договір купівлі-продажу передбачає, що одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Саме таким чином відбувається перехід права власності на автомобіль.

Стаття 237 ЦК України чітко передбачає, що представництво - це правовідношення, в яких одна сторона має право вчиняти певні дії від імені другої сторони, яку вона представляє.

Отже, оформляючи довіреність, особа отримуєте автомобіль тільки для користування і розпорядження, але ніяк не у власність та ніякої купівлі-продажу автомобіля не відбувається і тому власником автомобіля залишається продавець, в даному випадку ОСОБА_4 .

Враховуючи зазначене вище, посилання сторони позивача, у тому числі та те, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 фактично було укладено договір купівлі-продажу автомобіля, що посвідчується розпискою, якою ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 34000 грн. (а.с.8), є безпідставними.

Власник автомобіля ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № НОМЕР_8 (а.с.46-47), який надійшов до суду з Енергодарського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області 08.07.2019 р. (а.с.45) на виконання ухвали суду від 19.06.2019 р. (а.с.35).

Згідно ч.4 ст.25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Отже, довіреність строком до 01.09.2018 р. (а.с.7), видана померлим власником автомобіля ОСОБА_4 , втратила свою юридичну силу 09.04.2012 р..

Згідно заповіту померлого ОСОБА_4 від 26.05.2010 р. (а.с.53-зворот), який наявний в матеріалах спадкової справи №179/2012 заведеною Енергодарською державною нотаріальною конторою Запорізької області після смерті ОСОБА_7 , яка надійшла до суду 24.07.2019 р. (а.с.49) на виконання ухвали суду від 19.06.2019 р. (а.с.35), у змісті абзаців другого та третього заповіту, зазначено, що на випадок смерті все його майно, рухоме і нерухоме де б воно не було і з чого б воно не складалось, і в загалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що за законом він матиме право, заповідає ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (відповідач по даній справі), а якщо призначений спадкоємець помре до відкриття спадщини, то заповідає ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (відповідач по даній справі). ОСОБА_8 ДЛ ОСОБА_9 та ОСОБА_3 прийняли спадщину, що підтверджується відповідними заявами матеріалів спадкової справи (а.с.51, 58, 58зворот, 62зворот, 63, 63зворот).

Згідно положень ч.1 та ч.3 ст.1277 ЦК України, в разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Разом з тим, позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності.

Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 4 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Таким чином, за набувальною давністю може бути набуто право власності на майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому майно. При цьому, необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Згідно правової позиції викладеної Верховним Судом в постанові від 01.08.2018 р. по справі № 201/12550/16-ц, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності.

Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на рухоме або нерухоме, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому рухоме чи нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Велика Палата Верховного Суду у своєму висновку в постанові від 14.05.2019 р. по справі №910/17274/17 зазначила, що умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 Цивільного кодексу України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.

Стаття 68 Конституції України визначає презумпцію знання законодавства.

Як зазначалось вище, для набуття права власності на автомобіль, який перебуває у власності іншої особи існує певний порядок, який позивачем дотримано не було.

Положення ч.3 ст.344 ЦК України, до даних правовідносин також не підлягають застосуванню, оскільки довіреність видана позивачу ОСОБА_4 припинила свою дію у зв`язку із смертю власника, а ні з підстав закінчення строку дії.

Як встановлено, позивач не лише знав померлого власника автомобіля ОСОБА_4 , а і певний час володів автомобілем на підставі певного юридичного титулу, в даному випадку, довіреності, крім того, стороною позивача не доведено, що після смерті власника автомобіля ОСОБА_4 позивачу не було відомо, що він користується автомобілем без належних правих підстав і набути право власності на автомобіль у нього не має правових підстав. Тобто, стороною позивача не доведено сукупності всіх необхідних умов для набуття права власності на автомобіль за набувальною давністю.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що законні підстави для застосування набувальної давності відсутні, у зв`язку з чим, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Крім того, у зв`язку з тим, що як встановлено судом, відсутні підстави встановлені законом для визнання за позивачем права власності на автомобіль, суд не приймає визнання позову відповідачами.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 76-82, 89, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Цигиця Любов Миколаївна до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Регіональний сервісний центр 2346, про визнання права власності на рухоме майно за набувальною давністю відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду (з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 р. із змінами).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: М. О. Куценко