Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.07.2019 Справа №607/10891/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді - Сливки Л.М.

за участі секретаря судового засідання - Хамелко О.Ю.,

позивача - ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , представника відповідача - адвоката Фльорківа О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання та стягнення додаткових витрат, пов`язаних із навчанням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 07 травня 2019 року пред`явила до суду позов до відповідача ОСОБА_4 , у якому просить стягнути із відповідача на її користь аліменти на повнолітню дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову та до закінчення дочкою навчання або досягнення ОСОБА_5 двадцяти трьохрічного віку, а також стягнути із відповідача на її ( ОСОБА_1 ) користь додаткові витрати на оплату навчання дитини ОСОБА_5 , яка продовжує навчання у Національному університеті «Львівська політехніка» в розмірі 38290 гривень, згідно договору про надання освітніх послуг. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона ( ОСОБА_1 ) перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем ОСОБА_4 , який розірвано 26 грудня 2007 року. Від шлюбу у них є спільна дочка ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час, досягла повноліття, однак навчається на денній формі навчання у Національному університеті «Львівська політехніка». Згідно договору про надання освітніх послуг вартість навчання складає 16500 гривень у рік, які вона ( ОСОБА_1 ) сплачує самостійно. При цьому, їй відомо, що відповідач ОСОБА_4 офіційно працевлаштований у ТОВ «СЕ Борднетце - Україна». З цих підстав вважає, що у відповідача наявна фінансова можливість сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів на повнолітню дочку ОСОБА_6 до закінчення дочкою навчання або досягнення нею двадцяти трьохрічного віку. Крім цього, зазначає, що оскільки у неї ( ОСОБА_1 ) немає можливості самостійно оплачувати навчання дочки, отже із відповідача слід стягнути додаткові витрати, пов`язаних із навчанням ОСОБА_5 у розмірі 38290 гривень, що становить половину суми оплати повної вартості навчання. З цих підстав просила позов задовольнити.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 червня 2019 року провадження у зазначеній справі було відкрито, та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.

Від представника відповідача ОСОБА_4 - адвоката Фльорківа О.В. надійшов до суду відзив на позов, у якому сторона відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог, покликаючись на те, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання). З цих підстав вважають, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на оплату навчання дитини ОСОБА_5 , яка продовжує навчання у Національному університеті «Львівська політехніка», в розмірі 38290 гривень, згідно договору про надання освітніх послуг, не відповідають закону та не підлягають до задоволення. Щодо вимоги про стягнення аліментів на користь повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, то вважають, що така вимога підлягає задоволенню тільки при наявності у батьків можливості надавати таку допомогу, та такі обставини повинні підтверджуватися належними та допустимими доказами. Разомі з цим пояснюють, що відповідач працевлаштований у ТОВ «СЕБН-УА» на посаді водія навантажувача відділу складського господарства відділу логістики з посадовим окладом 8555 гривень, відповідно, після обов`язкових відрахувань (податків, зборів, та інших обов`язкових платежів), середньомісячний дохід відповідача складає 6886,76 гривень. При цьому, з 25 вересня 2011 року відповідач перебуває у шлюбі із ОСОБА_7 , яка є безробітною. Від даного шлюбу у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_8 , який перебуває на утриманні відповідача та його дружини, яка не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування. Окрім того, малолітній син Відповідача ОСОБА_8 у зв`язку із захворюванням перебуває на диспансерному обліку та з 03 січня 2018 року та потребує домашнього догляду. У зв`язку із захворюванням малолітнього сина, його лікуванням та перебуванням на диспансерному обліку і потребі у постійному домашньому догляді дитини. Відповідач змушений нести додаткові витрати. Відтак, рівень доходу (заробітку) відповідача, котрий є єдиним джерелом доходу сім`ї Відповідача, на утриманні якого є безробітна дружина та малолітній син, котрий потребує постійного лікування та домашнього догляду, з урахуванням доходів та витрат сім`ї відповідача на харчування та сплату комунальних послуг, лікування, тощо, свідчить про неможливість надання ним матеріальної допомоги та сплати ним аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 , яка продовжує навчання, у заявленому позивачем розмірі. Вважає, що з огляду на вартість навчання, визначену у договорі про надання освітніх послуг, з відповідача можуть стягуватись аліменти у твердій грошовій сумі в наступних розмірах: 756,25 гривень, щомісячно за період із травня 2019 року по квітень 2020 року; 831,66 гривень, щомісячно, за період із травня 2020 року по квітень 2021 року та 915,42 гривень, щомісячно, за період із травня 2021 року по квітень 2022 року. З цих підстав, вказуючи на незаконність та необґрунтованість позовних вимог просить відмовити у задоволенні позову.

У поданій відповіді на відзив представник позивача ОСОБА_2 заперечила проти викладених представником відповідача у відзиві обставин та зазначила, що у своїй постанові від 07.11.2017 у справі № 355/511/17 Верховний Суд вказав, що той факт, що відповідач офіційно не працевлаштований і має на утриманні малолітніх дітей, не звільняє його від обов`язку забезпечувати належне утримання своїх дітей та сплачувати аліменти у розмірі, визначеному законом. Щодо перебування на диспансерному обліку утриманця відповідача зазначила, що 13 березня набрав чинності Наказ МОЗ України № 157 від 26.01.2018, яким скасовується низка форм первинної облікової документації. Тому на даний час, законодавство не передбачає такої форми первинного обліку дітей як диспансеризація. Окрім того, відповідачем додано довідку із ТОВ «СЕ Борднетце-Україна» про те, що відповідач працює на зазначеному підприємстві з посадовим окладом у розмірі 8 555 гривень. Згідно із п.п. 14.1.48 ПКУ заробітна плата - це основна і додаткова зарплата, інші заохочувальні і компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платникові податку у зв`язку з відносинами трудового найму. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається із: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Проте, у довідці наданій відповідачем, вказано лише розмір посадового окладу, який може варіюватись в залежності від складових, які входять в фонд оплати праці.

Позивач ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 у судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі та просили задовольнити. При цьому позивач вказала, що на данай час перебуває у цивільному шлюбі від якого у неї є малолітній син, у зв`язку із чим вона позбавлена можливості працевлаштуватись та потребує фінансової допомоги на оплату вартості навчання дочки ОСОБА_9 .

Представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Фльорків О.В. у судовому засіданні заперечив проти позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, з підстав викладених у відзиві на позов.

Судом установлено:

Сторони ОСОБА_10 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 26 грудня 2007 року, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 виданого 26 грудня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України (актовий запис №931 Відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України від 26 грудня 2007 року).

Від шлюбу сторін ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась дочка ОСОБА_5 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим 19 травня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільської міської ради.

З копії договору №152-2 від 04 серпня 2018 року про надання освітньої послуги між вищим навчальним закладом та фізичною (юридичною) особою, укладеного між Національним університетом «Львівська політехніка» та ОСОБА_11 убачається, що ОСОБА_5 навчається у Національному університеті «Львівська політехніка» за спеціальністю 191 Архітектура та містобудування на денній формі навчання, освітній ступінь - бакалавр, тривалістю навчання з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2022 року. Загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить - 76580 гривень, вартість навчання за перший курс (2018/2019 роки) складає 16500 гривень; за другий курс навчання (2019/2020 роки) - 18150 гривень; за третій курс (2020/2021 роки) - 19960 гривень; за четвертий курс (2021-2022 роки) - 21970 гривень.

Із наявної у матеріалах справи копії квитанції №0.0..1 виданої Відділенням «Мелодія» Тернопільської філії АТ КБ «ПриватБанк» слідує, що 08 серпня 2018 року позивач ОСОБА_10 сплатила на рахунок Національного університету «Львівська політехніка» кошти з призначенням платежу «оплата за навчання ОСОБА_5 » у сумі 16500 гривень.

Згідно довідки №175-1 виданої 27 червня 2019 року Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕ Борднетце-Україна», ОСОБА_4 працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю «СЕ Борднетце-Україна» на посаді водія навантажувача підвідділу складського господарств відділу логістики з 23 травня 2016 року по даний час, з посадовим окладом 8555 гривень.

Стороною відповідача надано суду копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 виданого 25 вересня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, яким стверджується, що відповідач ОСОБА_4 25 вересня 2011 року зареєстрував шлюб із ОСОБА_12 , про що складено актовий запис №1639 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_13 .

Від шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син - ОСОБА_8 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції (актовий запис №68 від 13 січня 2015 року).

Як убачається із довідки №178 виданої 21 листопада 2017 року Лікарсько-консультативною комісією Тернопільської обласної дитячої клінічної лікарні, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 перебуває на диспансерному обліку у зв`язку із захворюванням (код за МКХ-10 №10.0, К 82.2.), та з 03 січня 2018 року потребує домашнього догляду.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до вимог ст.199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 201 Сімейного кодексу України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проаналізувавши встановлені обставини справи, беручи до уваги те, що позивач ОСОБА_1 на даний час не працює, оскільки доглядає за малолітньою дитиною до досягнення нею троьхрічного віку, з огляду на те, що дочка сторін ОСОБА_5 навчається на денній контрактній (платній) формі навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, а також враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище відповідача ОСОБА_4 , який офіційно працевлаштований, щомісячний розмір його посадового окладу становить 8555 гривень, перебування у нього на утриманні малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та дружини ОСОБА_7 , суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині стягнення із відповідача аліментів підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3 аліментів на дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи із 07 травня 2019 року і до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення ОСОБА_5 двадцяти трьохрічного віку.

Щодо вимоги про стягнення із відповідача додаткових витрат, пов`язаних із навчанням, суд зазначає наступне.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15 та у постанові Верховного Суду від 29 січня 2018 року (справа № 622/373/16-ц; провадження № 61-1717 св 18).

Відтак, правила та порядок участі батьків у додаткових витратах на дитину, передбачені ст. 185 СК України, не можуть бути розповсюджені на відносини між повнолітньою дитиною та її батьками.

З урахуванням наведеного, суд вважає, вимоги позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат, пов`язаних із навчанням є безпідставними та необгрунтованими.

На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 12, 76, 77, 78, 80, 81 141, 258, 259, 264, 265, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання та стягнення додаткових витрат, пов`язаних із навчанням - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи із 07 травня 2019 року і до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення ОСОБА_5 двадцяти трьохрічного віку.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_4 в дохід держави 768,40 гривень судового збору.

Рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Повний текст судового рішення складено 29 липня 2019 року.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка