Справа № 2-3547/11 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/576/19 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2019 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Жукровської Х.І.,

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 11 грудня 2018 року у справі за поданням державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області про визначення частки майна боржника,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2018 року старший державний виконавець Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції (далі-Залізничний ВДВС міста Львів ГТУЮ) у Львівській області Жук Я.Я. звернувся до суду з поданням, в якому просив визначити частку боржника ОСОБА_1 у спільному сумісному майні квартирі АДРЕСА_1 , в якій йому належить 3/4 частини.

Свої вимоги державний виконавець обґрунтовував тим, що на примусовому виконанні у Залізничному ВДВС міста Львів ГТУЮ у Львівській області знаходиться виконавче провадження №52643291 з примусового виконання виконавчого листа №2-3547/11, виданого 17.11.2014 року Залізничним районним судом м.Львова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю (далі-ТОВ) «ОТП Факторинг Україна» заборгованості в розмірі 1050217 грн. 50 коп., однак, боржник в добровільному порядку не виконує рішення суду. В результаті вжитих державним виконавцем заходів примусового виконання рішень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», рухомого майна, грошових коштів і цінностей, належних боржнику та на які може бути звернено стягнення для погашення заборгованості за вказаним виконавчим документом, не виявлено, а тому з метою звернення стягнення на належне боржнику нерухоме майно, яке належить йому та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності, квартиру АДРЕСА_1 , просить визначити його частку в цій квартирі, яка за підрахунком державного виконавця, становить 3/4 частини квартири.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 11 грудня 2018 року подання державного виконавця задоволено.

Визначено частку боржника ОСОБА_1 в розмірі 3/4 ідеальної частки в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності.

Ухвалу суду оскаржив боржник ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 , просить її скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні подання державного виконавця.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що він не є співвласником квартири АДРЕСА_1 , оскільки після отримання спадщини після смерті дочки ОСОБА_4 , він та інша співвласниця квартири ОСОБА_3 подарували квартиру внукові ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 22.02.2010 року, а тому вимога державного виконавця про визначення його частки в цій квартирі є безпідставною.

В судове засідання апеляційного суду представник названого відділу ДВС та представник стягувача не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені (а.с.246-247), клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення сторони апелянта в підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Статтею 443 ЦПК України передбачено, що питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця і розглядається в десятиденний строк в судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб, явка яких до суду не є обов`язковою.

Судом встановлено, що на виконанні в Залізничному ВДВС міста Львів ГТУЮ у Львівській області знаходиться виконавче провадження №52643291 з примусового виконання виконавчого листа №2-3547/11, виданого 17.11.2014 року Залізничним районним судом м.Львова, про стягнення з ОСОБА_1 , як із спадкоємця боржника ОСОБА_4 , на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором №МL-600/076/2008 від 18.04.2008 в розмірі 126258,15 доларів США, що в еквіваленті в гривнях на день подання позову 14.10.2011 року за курсом НБУ становить 1009181 грн. 39 коп., та заборгованість по відсотках в розмірі 4921,32 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості еквівалентно 39336 грн.11 коп., та судових витрат, що в загальному становить 1050217 грн. 50 коп., однак в межах вартості спадкового майна, виконавче провадження за якими було відкрите 11.10.2016 року (а.с.142, 144).

Згідно свідоцтва про право власності від 30.12.2002 року (а.с.148), співвласниками квартири АДРЕСА_1 вказані: ОСОБА_1 та члени його сім`ї: ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла.

Після її смерті, належну їй 1/4 частину квартири успадкував її батько ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 29.01.2010 року, виданим державним нотаріусом Другої львівської державної нотаріально контори ОСОБА_9 Н ОСОБА_10 . (а.с.149).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованою 13.11.2017 року, яка подана державним виконавцем на підтвердження вказаних в поданні обставин (а.с.145), встановлено, що 2/4 квартири АДРЕСА_1 зареєстровано на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , 1/4 частини квартири на праві спільної часткової власності за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26.07.2007 року, виданого Другою львівською державною нотаріальною конторою, та 1/4 частини квартири на праві спільної часткової власності за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 29.01.2010 року, виданого Другою львівською державною нотаріальною конторою.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив із того, що боржник ОСОБА_1 , володіє на праві спільної сумісної власності нерухомим майном за адресою: АДРЕСА_2 , однак, такий висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки згідно з договором дарування від 22.02.2010 року, посвідченим державним нотаріусом Другої львівської державної нотаріально контори Шершун Н.К. та зареєстрованим в реєстрі за №3-242 (а.с.189-190), ОСОБА_3 та ОСОБА_1 подарували належну їм на праві власності квартиру своєму онуку ОСОБА_5 (обдаровуваний), від імені якого, як законний представник, діяв батько ОСОБА_11 .

Статтею 772 ЦК України визначено, що право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Пунктом 11 вказаного договору дарування передбачено, що право власності обдаровуваного на квартиру виникає з моменту її прийняття, а прийняття квартири в дар своїм підопічним засвідчив ОСОБА_11 .

Також у цьому пункті договору зазначено, що прийняттям дарунку вважатиметься одержання оригінального примірника цього договору після його нотаріального посвідчення.

Отже, на момент розгляду судом першої інстанції подання державного виконавця надана суду інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вже була неактуальною, оскільки власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 , був онук боржника ОСОБА_1 ОСОБА_5 , що також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію 12.11.2018 року права власності ОСОБА_5 на вказану квартиру (а.с.193), а відтак, підстав для задоволення подання державного виконавця у суду не було.

Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям апеляційним судом нового судового рішення про відмову у задоволенні вказаного вище подання державного виконавця.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Залізничного районного суду м.Львова від 11 грудня 2018 року скасувати і прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні подання старшого державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Жука Ярослава Ярославовича про визначення частки майна боржника ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 01листопада 2019 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.