Номер провадження: 22-ц/813/1441/19
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л.В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ЮНІВЕС»

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» та ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2018 року у складі судді Домусчі Л.В.

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ СК «ЮНІВЕС», ОСОБА_2 про стягнення шкоди внаслідок ДТП.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до складеного протоколу про адміністративне правопорушення від 28.05.2017 ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «NISSAN PRIMERA», д/н НОМЕР_1 , в м. Одесі по вул. Генуезька 5, не врахував дорожньої обстановки, не обрав безпечну дистанцію та скоїв зіткнення з автомобілем «MAZDA 3», д/н НОМЕР_2 , під керування ОСОБА_3 , який по інерції зіткнувся з автомобілем «LEXUS NX300H», д/н НОМЕР_3 , під керування ОСОБА_4 , в результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим ОСОБА_2 порушив вимоги п.13.1 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 19 липня 2017 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно висновку №5954 експертного автотоварознавчого дослідження від 04 липня 2017 року, складеного судовим експертом Федотовим Ф.В. на замовлення ОСОБА_5 , вартість матеріального збитку, з технічної точки зору, заподіяного їй, як власнику автомобіля «MAZDA 3», д/н НОМЕР_2 , становить 74 152,32 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 133 175,58 грн. Також, згідно акту виконаних робіт, позивачем було здійснені витрати на евакуацію та транспортування пошкодженого автомобіля «MAZDA 3», д/н НОМЕР_2 , з місця дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 650,00 грн. На час ДТП автомобіль відповідача було застраховано в ПрАТ «СК «Юнівес» (страховий поліс серії АК №2490516 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, 100 000 грн.). На підставі заяви позивача страховою компанією 06.09.2017 було перераховано кошти на суму 39 618,73 грн., у виплаті іншої частини відшкодування позивачці в усному порядку відмовлено. Посилаючись на те, що фактично понесені внаслідок ДТП витрати складають 133 825,58 грн., а страховою компанією було відшкодовано лише 39 618,73 грн., позивачка була змушена звернутися до суду з дійсним позовом. Вважає, що зі страхової компанії на її користь має бути стягнута недосплачена сума страхового відшкодування у розмірі 60 381,27 грн., а з відповідача ОСОБА_2 різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою та компенсацію витрат на евакуатор у сумі 33 825,58 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2018 року позов задоволено частково, а саме стягнено з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» на користь ОСОБА_1 недосплачену суму страхового відшкодування в розмірі 59 381,27 грн.; стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі 33 175,58 грн. та компенсацію витрат на евакуатор (650 грн.), тобто кошти на загальну суму 33 825,58 грн.; стягнено з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 471,05 грн.; стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 471,05 грн.; в іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, 23.10.2018 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ЮНІВЕС» подало апеляційну скаргу, в якій просить суд його скасувати і ухвалити нове, яким у позові відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд помилково визначив, що між позивачем і відповідачем існують договірні зобов`язання. Висновком експерта визначено вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, яка складає 74152,32, але судом першої інстанції невірно визначено суму страхового відшкодування (взято вартість відновлювального ремонту транспортного засобу без врахування фізичного зносу та збільшення цін на 20% з урахуванням ПДВ). До матеріалів справи позивачем не долучено жодного доказу, який свідчив би про проведення ремонту взагалі і здійснення ремонту платником ПДВ, зокрема. Судом не враховано, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розмір якої відповідно до полісу АЕ №2490516 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів складає 1000 грн.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд його скасувати частково і у задоволенні позову стосовно нього відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не провів різницю між вартістю відновлювального ремонту, що складає 133175,58 грн та розміром матеріального збитку, що складає 74152,32 грн. Суд при визначені розміру шкоди помилково прийняв за основу саме вартість відновлювального ремонту, що призвело до прийняття незаконного рішення у справі. Суд врахував лише одну частину формулювання, наведеного у ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», щодо того, що «відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом», і не врахував іншої частини «з урахуванням зносу», не надав оцінки розрахункам експерта, в яких вартість відновлювального ремонту зменшується на коефіцієнт зносу. При цьому, суд помилково послався на постанову Великої Палати Верховного Суду №755/18006/15-ц, яка стосується розподілу відповідальності між страховиками та особами, що завдали шкоди, і не торкається питання порядку визначення розміру шкоди. Стягнення з відповідачів вартості відновлювального ремонту замість вартості реального матеріального збитку має наслідком безпідставне збагачення позивача. Позивач не підтвердив причинний зв`язок між ДТП та послугами евакуатора, оскільки ДТП сталося 28.05.2017, а відповідно до дати, яка зазначена на квитанції, послуги евакуатора були надані 31.05.2017. Оскільки вартість матеріальної шкоди (реальна шкода) позивача складає 74152,32 грн та знаходиться у межах ліміту відповідальності страховика, позовні вимоги до ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

У судовому засіданні 26.07.2019 представник позивача просив відмовити у задоволенні апеляційних скарг, інші учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційних скаргах, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 19 липня 2017 року (справа №522/10308/17) ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки він 28.05.2017, керуючи автомобілем «NISSAN PRIMERA», д/н НОМЕР_1 , в м. Одесі по вул. Генуезька,5, не врахував дорожньої обстановки, не обрав безпечну дистанцію та скоїв зіткнення з автомобілем «MAZDA 3», д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , в результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим ОСОБА_2 порушив вимоги п.13.1 Правил дорожнього руху.

Власником автомобіля «MAZDA 3», д/н НОМЕР_2 , який отримав механічні пошкодження унаслідок ДПТ 28.05.2017, є ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 .

Згідно з висновком №5954 експертного, автотоварознавчого дослідження від 04 липня 2017 року, складеного судовим експертом Федотовим Ф.В. на замовлення Моторної ОСОБА_7 , вартість матеріального збитку, заподіяного їй, як власнику автомобіля «MAZDA 3», д/н НОМЕР_2 , становить 74 152,32 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 133 175,58 грн.

Згідно з актом виконаних робіт від 31.05.2017, позивачем були понесені витрати на евакуацію та транспортування пошкодженого автомобіля «MAZDA 3», д/н НОМЕР_2 , з місця дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 650,00 грн.

Автомобіль відповідача «NISSAN PRIMERA», д/н НОМЕР_1 , на момент ДТП був застрахований у ПрАТ «СК «Юнівес» (страховий поліс серії АК №2490516).

На підставі заяви позивача, страховою компанією 06 вересня 2017 року було перераховано позивачу 39 618,73 грн.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 50 000 на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Відповідно до п.22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 28 цього Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Згідно зі ст. 29 цього Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

За загальними правилом ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно зі ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з п.2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (далі - Методика), вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Відповідно до п.2.4 зазначеної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Згідно з п.2.3 Методики фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану колісного транспортного засобу унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості колісного транспортного засобу, що виникає в процесі його експлуатації.

Згідно з висновком №5954 експертного автотоварознавчого дослідження від 04 липня 2017 року, складеного судовим експертом Федотовим Ф.В. на замовлення ОСОБА_5 , вартість матеріального збитку, з технічної точки зору, заподіяного їй, як власнику автомобіля «MAZDA 3», д/н НОМЕР_2 , становить 74 152,32 грн.

Суд першої інстанції, висновок про необхідність стягнення вартості робіт послався на ст.1192 ЦК України, однак не звернув увагу на спеціальну норму закону - ст. 29, якою передбачено у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.

Крім того, документальне підтвердження факту оплати проведеного ремонту ОСОБА_1 не представлено, відтак обґрунтованими є доводи апеляційних скарг про те, що суд безпідставно в основу висновку поклав вартість відновлювального ремонту, оцінку таким доводам сторін не надав.

Зважаючи на викладене, позивач має право на відшкодування вартості матеріального збитку у розмірі 74 152,32 грн.

Оскільки страховою компанією на підставі заяви було перераховано позивачу 39618,73 грн., а в іншій частині відмовлено, то стягненню зі страховика підлягає 34533,59 грн. (74152,32 - 39618,73).

Крім того, стягненню з ОСОБА_2 підлягає сума франшизи, яка за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК №2490516 становить 1000,00 грн. та за правилами п.36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має бути компенсована особою, відповідальною за завдані збитки. При цьому суд виходить з того, що належних доказів на підтвердження компенсації вартості не надано, оригінали платіжних документів в справі відсутні, не посвідчена копія розписки прийнята до уваги бути не може.

Також, посилання ОСОБА_2 у скарзі на те, що позивач не підтвердив причинний зв`язок між ДТП та послугами евакуатора, оскільки ДТП сталося 28.05.2017, а послуги евакуатора були надані 31.05.2017, не можуть бути взяти судом до уваги, оскільки те, що евакуація відбулася на декілька днів пізніше після ДТП не спростовує виникнення необхідності її здійснення, у зв`язку з ДТП, яке відбулося 28.05.2017.

Разом із тим, витрати на послуги евакуатора безпосередньо пов`язані з пригодою, оскільки викликані необхідністю транспортування авто після завдання йому механічних пошкоджень внаслідок пригоди, тому помилково покладені на ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити частково, оскаржене рішення - скасувати, позов - задовольнити частково, стягнувши на користь ОСОБА_1 : з ПАТ «Страхова компанія «ЮНІВЕС» - 34533,59 грн. страхового відшкодування і витрати на евакуатор у розмірі 650 грн., а з ОСОБА_2 - 1000,00 грн. франшизи.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2018 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЮНІВЕС» на користь ОСОБА_1 34533,59 грн. страхового відшкодування, витрати на евакуатор у розмірі 650 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1000,00 грн. франшизи.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: