Головуючий суду 1 інстанції - Пронька В.В.
Доповідач -Луганська В.М.
Справа № 420/1946/18
Провадження № 22-ц/810/868/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Луганської В.М.

суддів: Єрмакова Ю.В., Коновалової В.А.

за участю секретаря: Перишкіна Т.М.

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 04 вересня 2019 року ухвалене судом у складі судді Проньки В.В.

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення боргу.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що у серпні 2013 року дав у борг відповідачам грошові кошти у сумі 40000 грн., що підтверджується розпискою, яка написана ОСОБА_2 Гроші було надано відповідачам для придбання будинку, у якому відповідачі зараз проживають. За домовленістю відповідачі повинні були повернути гроші за пред`явленням позивачем вимоги, тому у розписці не було зазначено дату повернення боргу. У лютому 2018 року позивач звернувся письмово до відповідачів про повернення боргу, які не були повернуті. У зв`язку з викладеним просив суд стягнути з відповідачів на свою користь 40000 грн.

Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 04 вересня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 04 вересня 2019 року ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи. Суд дійшов помилкового висновку, що позивачем не доведено укладання з відповідачами договору позики. В розписці, яку він надавав до суду вказано, що відповідачі взяли у нього грошові кошти саме в борг, розписка засвідчує отримання грошових коштів.

Суд дійшов помилкового висновку, що свідки підтвердили, що вказані грошові кошти були отримані від позивача не в борг, а надані безповоротно як орендна плата за землю.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вважає, що рішення суду винесене у відповідності до вимог чинного законодавства і підстав для його скасування не має.

ОСОБА_2 посилається на те, що навесні 2013 року її батьком, ОСОБА_3 передано в оренду позивачу, ОСОБА_1 , земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва терміном на сім років. Після досягнення домовленості між Орендодавцем та Орендарем та підписання договору оренди землі, позивачем було надано наперед Орендодавцю орендну плату в розмірі 40000 гривень для придбання житла ОСОБА_3 , але при цьому було складено розписку нею не про отримання орендної плати наперед за кілька років, а про отримання від ОСОБА_1 коштів на купівлю будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Гроші ОСОБА_1 надавалися безповоротно, як орендна плата за користуванням земельною ділянкою, а складання такої розписки мотивував стандартною формою, поки не буде зареєстрований договір оренди землі.

В судове засідання скаржник ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

В судове засідання відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 не з`явилися, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить розглядати апеляційну скаргу без участі відповідачів.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи положення ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про місце та час судового засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Статтею ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтями 263, 264 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частина 2 ст. 78 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1ст. 76 цього Кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено укладання ним із відповідачами договору позики, правова природа договору між сторонами не містить зобов`язань договору позики, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог у спосіб, що визначив позивач на підставі ст. ст. 1046-1049 ЦК України.

Такі висновки суду не у повній мірі відповідають вимогам закону та встановленим обставинам у справі, з огляду на наступне.

Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що згідно розписки від 16 серпня 2013 року, оригінал якої досліджувався судом першої інстанції, відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 «взяли в долг в ОСОБА_1 40000 грн. на купівлю будинку за адресою АДРЕСА_1 ».

Факт написання розписки та отримання грошових коштів в судовому засіданні у суді першої інстанції не заперечувала відповідач ОСОБА_2

16 лютого 2018 року ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_3 була направлена вимога про повернення боргу у сумі 40000, 00 грн. у строк до 16 березня 2018 року.

Пояснення відповідача ОСОБА_2 про те, що грошові кошти були отримані від позивача не в борг, а наданні безповоротно як орендна плата за користування належною ОСОБА_3 земельною ділянкою наперед не підтверджені належними та допустимими доказами.

Свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які були опитані судом першої інстанції, пояснили, що земельну ділянку, яка належить ОСОБА_3 обробляв ОСОБА_1 . Однак, вказані свідки не зазначили на яких умовах позивач обробляв земельну ділянку відповідача ОСОБА_3 та на яких умовах надавалися грошові кошти відповідачам.

Висновок суду першої інстанції про те, що розписка від 16 серпня 2013 року не може слугувати доказом укладання договору позики, оскільки у ній не зазначено умови щодо обов`язку повернення грошових коштів, а також те, що грошові кошти були передані позивачем відповідачам в якості передоплати з орендної плати за оренду земельної ділянки обставинам справи не відповідає.

Написана ОСОБА_2 власноруч розписка від 16 серпня 2013 року є належним та допустимим доказом, який з достатньою повнотою підтверджує факт укладання сторонами договору позики, за умовами якого відповідачі взяли у ОСОБА_1 у борг 40 000 грн. з подальшим поверненням цієї суми, без визначення строку такого повернення. На підтвердження обставин того, що це грошові кошти орендна плата наперед за земельну ділянку належними та допустимими доказами відповідачами не підтверджено.

Суд першої інстанції всупереч вимогам статей 89, 264 ЦПК України, не встановив дійсні обставини справи, характер спірних правовідносин та не застосував норми матеріального права, якими вони регулюються.

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає їх обґрунтованими і достатніми для скасування рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 04 вересня 2019 року з ухваленням нового судового рішення про задоволення заявлених вимог позивача. З ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підлягає стягненню солідарно на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 16 серпня 2013 року у розмірі 40000 грн.

Згідно з положеннями частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги та задоволенням позову щодо стягнення суми боргу на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у сумі 704, 80 грн., за подання апеляційної скарги у сумі 1057, 30 грн. Оскільки борг стягнуто солідарно, то з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 921, 09 грн. з кожного.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 04 вересня 2019 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким заявлені вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_4 на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 борг у розмірі 40 000 (сорок тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою АДРЕСА_4 на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 судовий збір у розмірі 921 (дев`ятсот двадцять одну) грн. 09 коп. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 13 листопада 2019 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: Ю.В. Єрмаков

В.А. Коновалова