Номер провадження: 22-ц/813/1752/19
Головуючий у першій інстанції Кисельов В.К.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 523/16305/16-ц

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретар судового засідання Віцько А.І.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, заапеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Кисельова В.К. о 14 годині 12 хвилині 30 жовтня 2018 року,

встановив:

У листопаді 2016 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним уточненим у квітні 2018 року позовом, в якому остаточно просить поділити спільне набуте майно подружжя, шляхом стягнення з відповідача на її користь вартості 1/2 частки коштів, які відповідач отримав від установ банків, у розмірі 888 595,46 грн.,.

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що 10 жовтня 1997 року ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_2 .. За час шлюбу сторони по справі, як сім`я, накопичили грошові кошти, які частково зберігалися на рахунках у банківських установах, що були відкриті на ім`я відповідача, та у формі готівки.

Останнім часом стосунки між сторонами по справі похолоднішати та відповідач фактично привласнив спільні грошові кошти подружжя, які зберігає на власних рахунках у банківських установах.

Так, за час шлюбу відповідач відкривав рахунки, на яких розміщував сімейні грошові кошти, у таких банківських установах: ПАТ «Південний», ПАТ КБ «Приватбанк», ПАТ «Платинум Банк», ПАТ «Перший український міжнародний банк», ПАТ «Державний ощадний банк України», ПАТ «Креді Агріколь Банк», ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «Ідея Банк», ПАТ «Укрсоцбанк», ПАТ АБ «Укргазбанк», ПАТ «ОТП Банк», ПАТ «Альфа-Банк», ПАТ «УкрСиббанк», ПАТ «Банк Михайлівський», ПАТ «ВіЕйБі Банк» (Т. 1 а. с. 1 6, 222 224 зворотна сторона).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2018 року вищевказаний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю сторін кошти у розмірі - 576 241 грн..

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму коштів у розмірі 288 120,50 грн..

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що враховуючи той факт, що відповідач зняв всі наявні кошти з рахунків банків, без погодження з позивачкою, що він не заперечував у судовому засіданні суду першої інстанції, то єдиним вірним способом захисту порушеного права позивачки є стягнення грошової компенсації з відповідача за її частку у праві спільної сумісної власності на кошти, які були розміщені в установах банків (Т. 2, а. с. 12 - 15).

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні вищевказаного позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному зьясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що подружжя не мало накопичених коштів, адже сторони під час шлюбних відносин не працювали. ОСОБА_2 позичив кошти в інтересах сім`ї, а отже висновки суду першої інстанції є помилковими.

Апелянт та його представник у судовому засіданні підтримали викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу просить скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Вказує, що суд першої інстанції правильно визначив, що позика за розписками від 12.11.2012 року та від 01.12.2013 року є особистим зобов`язанням відповідача. Кошти, які були зняті відповідачем з депозитних рахунків вона не отримувала у зв`язку з чим і виник спір. Відповідач не спростував презумпцію спільності майна подружжя, оскільки кошти були розміщені на депозитних рахунках під час шлюбу.

Позивачка та її представник у судовому засіданні підтримали викладені у відзиві на апеляційну скаргу доводи та вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, вірно встановив обставини по справі, дійшов правильного вищезазначеного висновку про необхідність часткового задоволення позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 325, 368 ЦК України в редакції чинній на момент подання позову, ст. ст. 61, 68, 71, 74 СК України в редакції чинній на момент подання позову, ст. ст. 60, 61 СК України) та процесуального (263, 264, ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

На підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

10 жовтня 1997 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_2 ..

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси №523/7255/17 від 22.09.2017 року шлюб між сторонами розірвано.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 під час шлюбу відкривав рахунки, на яких розміщував сімейні грошові кошти у різних банківських установах.

Судом була отримана наступна інформація.

Згідно інформації ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором № SAMDNWFD501 від 11.02.2016 року, картковий рахунок № НОМЕР_1 , 15.08.2016 року було знято 167 000,00 грн..

Згідно інформації ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» за договором №980-01 000198553 від 03.03.2016, 19.05.2016 було знято 180 000,00 грн..

Згідно інформації ПАТ «Платинум БАНК» за рахунком №03 31.08.2016 було знято 185918,00 грн..

Згідно інформації ПАТ «Ідея Банк» за рахунком № НОМЕР_2 , 08.08.2014 було знято 112 320,00 грн..

Згідно інформації АТ «ТАСКОМБАНК» за рахунком №1, 26.01.2017р. було знято 182 085,29 грн.; за рахунком № НОМЕР_3 , 12.11.2015р. було знято 170000,00 грн.; за рахунком № НОМЕР_4 , 11.02.2016 було знято 160 000,00грн.; за рахунком № НОМЕР_5 , 15.05.2016 було знято 10000,00 грн..

Згідно інформації від Фонду гарантування вкладів Фізичних осіб про здійснено гарантованих сум відшкодування по банкам:

ПАТ «БАНК ФІНАНСИ ТА КРЕДИТ» у розмірі 90 000,02 грн., 05.11.2015р. через банк-агент АБ «Південний»;

АТ «ІМЕКСБАНК» за рахунком № НОМЕР_6 , 14.05.2015р. було знято 160000,00 грн.; за рахунком № НОМЕР_7 , 14.05.2015 р. знято 7628,81 грн.; за рахунком № НОМЕР_8 , 14.05.2015р. було знято 1000,00 грн. через банк-агент АБ «Південний»;

ПАТ «ВіЕйБі Банк» у розмірі 1719,55 грн. отримано 17.02.2015 у розмірі 198280,45 грн. отримано 23.02.2015 р. через банк-агент ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ»;

ПАТ КБ «ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА» у розмірі 151238,79 грн. отримано 02.12.2015р. отримано через банк-агент АТ «УКРСИББАНК».

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 надав суду розвернуту довідку про рух коштів на його рахунках в установах банку, з яких вбачається, що частину отриманих коштів після отримання з одного банку, він одразу або через деякий час вносив на депозитний рахунок іншого банку. З цієї довідки вбачається, що фактично ОСОБА_2 отримав дохід у розмірі 576241 грн., а не у розмірі 1 777 190 грн. 91 коп. (Т 1., а. с. 248).

Між сторонами виникли правовідносини щодо поділу спільного сумісного майна подружжя.

За правилами ч. 1 ст. 11 ЦК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 74 СК України (в редакції чинній на момент подання позову) передбачено, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Згідно ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України (в редакції чинній на момент подання позову), об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ч. 2 ст. 68 Сімейного кодексу України в редакції чинній на момент подання позову), розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 71 Сімейного кодексу України (в редакції чинній на момент подання позову), у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незаконності розподілу коштів, які, як на думку апелянта, не є спільною сумісною власністю подружжя, а є саме такими, які позичено ним у третіх осіб в інтересах сім`ї.

Апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, які не мають юридичних наслідків з огляду на те, що у даній справі вирішується питання щодо поділу грошових коштів, які є спільною сумісною власності подружжя. Питання щодо обов`язку повернення позичених коштів у даній справі не вирішується.

Оскільки, грошові кошти у розмірі 576 241 грн. були внесені відповідачем на депозитні рахунки за час зареєстрованого шлюбу та обліковувалися на рахунках, відкритих на ім`я відповідача, то вказані кошти є спільним майном подружжя, а отже підлягають поділу.

Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції зроблено вірний висновок щодо необхідності поділу грошової суми, яка є спільною сумісною власності подружжя.

Отже, доводи апелянта зводяться до переоцінки доказів, які, як на думку апелянта, свідчать про помилковість висновків суду першої інстанції, а тому є недоведеними. Апеляційна скарга є безпідставною, а тому її треба залишити без задоволення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а також для прийняття доводів відповідача у суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2018 року залишити беззмін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 13 листопада 2019 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе