Постанова

Іменем України

07 листопада 2019 року

місто Київ

справа № 761/17684/15-ц

провадження № 61-26291св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Служба безпеки України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Служби безпеки України на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 листопада 2015 року у складі судді Гуменюк А. І. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 09 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Стрижеуса А. М., Антоненко Н. О., Шкоріної О. І.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 у червні 2015 року звернувся до суду з позовом до Служби безпеки України, у подальшому уточненим, просив визнати незаконним рішення житлово-побутової комісії Центрального управління Служби безпеки України від 08 травня 2014 року, протокол № 9, в частині відмови у зарахуванні ОСОБА_1 , 1985 року народження, на квартирний облік зі збереженням попереднього часу перебування на обліку в Управлінні Служби безпеки України в Чернігівській області та зобов`язати житлово-побутову комісію Центрального управління Служби безпеки України зарахувати ОСОБА_1 на квартирний облік Центрального управління Служби безпеки України, зі збереженням попереднього часу перебування на обліку в Управлінні Служби безпеки України в Чернігівській області, тобто з 11 травня 2012 року.

Позивач обґрунтовував заявлені вимог тим, що з липня 2007 року до жовтня 2013 року проходив військову службу в Управлінні Служби безпеки України в Чернігівській області та у зв`язку із відсутністю власного житла в місті Чернігові 21 березня 2012 року звернувся до житлово-побутової комісії з метою постановлення його на квартирний облік. Рішенням житлово-побутової комісії Управління Служби безпеки України в Чернігівській області від 11 травня 2012 року його зараховано на квартирний облік Управління та внесено до загального списку на отримання житла відповідно до підпункту 7 пункту 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов та надання їм житлових приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від11 грудня 1984 року № 470 (далі - Правила).

Наказом Служби безпеки України від 24 жовтня 2013 року № 1255-ОС позивача направлено для подальшого проходження військової служби до Головного слідчого управління Служби безпеки України. Після переїзду на нове місце служби він подав рапорт про переведення черги квартирного обліку. Житлово-побутова комісія Головного слідчого управління Служби безпеки України прийняла рішення клопотати перед житлово-побутовою комісією Центрального управління Служби безпеки України про зарахування позивача на квартирний облік зі збереженням попереднього часу перебування на обліку.

Рішенням житлово-побутової комісії Центрального управління Служби безпеки України від 08 травня 2014 року позивачу відмовлено у зарахуванні на квартирний облік з посиланням на те, що на момент зарахування його на квартирний облік в Управлінні Служби безпеки України в Чернігівській області, він не потребував поліпшення житлових умов, оскільки був забезпечений житловою площею в межах норми. Позивач вважав таке рішення незаконним, у зв`язку із чим звернувся до суду з позовом.

Стислий виклад заперечень відповідача

Служба безпеки України позов не визнала, у задоволенні позовних вимог просила відмовити повністю, обґрунтовуючи тим, що доводи позивача про наявність підстав для поліпшення житлових умов не відповідають дійсності, оскільки, за твердженнями останнього, він проживав в одній кімнаті із сестрою, яка з 2009 року вибула на навчання, до того ж, зауважила, що позивач зареєстрований у трикімнатній квартирі, житловою площею 42, 5 кв. м, тільки з 15 березня 2012 року, тобто вже після вибуття сестри на навчання, що спростовує факт їх спільного проживання в одній кімнаті. Враховуючи вибуття сестер позивача на навчання у 2009 році, позивач та його батько з матір`ю могли проживати в трьох кімнатах окремо один від одного та, станом на дату постановки на облік в Управлінні Служби безпеки України в Чернігівській області, були забезпечені жилою площею у розмірі 14, 16 кв. м на одну особу. За таких обставин, відповідач вважав позов безпідставним.

Стислий виклад змісту рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25 листопада 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконним рішення житлово-побутової комісії Центрального управління Служби безпеки України від 08 травня 2014 року в частині відмови ОСОБА_1 у зарахуванні на квартирний облік капітана юстиції ОСОБА_1 , зі збереженням попереднього часу перебування на квартирному обліку в Управлінні Служби безпеки України в Чернігівській області. Зобов`язано житлово-побутову комісію Центрального управління Служби безпеки України зарахувати капітана юстиції ОСОБА_1 на квартирний облік Центрального управління Служби безпеки України, зі збереженням попереднього часу перебування на квартирному обліку в Управлінні Служби безпеки України в Чернігівській області, тобто із 11 травня 2012 року. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалось тим, що судом встановлено та не спростовано сторонами, що рішення житлово-побутової комісії Управління Служби безпеки України в Чернігівській області від 11 травня 2012 року про зарахування позивача на квартирний облік Управління з 11 травня 2012 року із внесенням його до загального списку, не скасовано та позивача з квартирного обліку не знято. Вибуття сестер позивача на навчання не позбавляє їх права на житлову площу у квартирі, оскільки зазначене не передбачено чинним законодавством.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 31 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 квітня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду міста Києва від 31 березня 2016 року скасовано. Справу передано до суду апеляційної інстанції на новий апеляційний розгляд.

Ухвала суду касаційної інстанції обґрунтовувалась тим, що, відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції всупереч принципам повноти, всебічності та об`єктивності перевірки усіх встановлених судом фактичних обставин, не дав належної правової оцінки підставам позову та не перевірив усіх обставин, на які посилалися сторони, з урахуванням зібраних у справі доказів, фактично вийшов за межі доводів апеляційної скарги, дослідивши питання, які не досліджувались судом першої інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 09 серпня 2017 року апеляційну скаргу Служби безпеки України відхилено. Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 листопада 2015 року залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду обґрунтовувалась тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що рішення житлово-побутової комісії Центрального управління Служби безпеки України від 08 травня 2014 року в частині щодо відмови позивачеві у зарахуванні його на квартирний облік, зі збереженням попереднього часу перебування на квартирному обліку в Управлінні Служби безпеки України в Чернігівській області, тобто з 11 травня 2012 року, підлягає визнанню незаконним, у зв`язку з чим відповідач зобов`язаний зарахувати позивача на квартирний облік Центрального управління Служби безпеки України, зі збереженням попереднього часу перебування на квартирному обліку в Управлінні Служби безпеки України в Чернігівській області, тобто із 11 травня 2012 року. Обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у серпні 2017 року, Служба безпеки України просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 09 серпня 2017 року, постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовується тим, що суди першої та апеляційної інстанцій неповно з`ясували обставини справи, дійшли помилкових висновків, які не відповідають обставинам справи, ухвалили оскаржувані судові рішення із неправильним застосуванням норм матеріального права. Заявник зазначає, що у зв`язку з вибуттям сестер позивача у 2009 році на навчання відсутні підстави для висновків про спільне проживання осіб різної статі в одній кімнаті. Станом на 11 травня 2012 року у житлово-побутової комісії Управління Служби безпеки України в Чернігівській області були відсутні підстави для взяття позивача на облік.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у травні 2018 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги та матеріали цивільної справи, за результатами чого зробив висновок, що оскаржувані судові рішення відповідають вимогам законності та обґрунтованості, визначеним статтею 213 ЦПК України 2004 року, а отже касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 , 1985 року народження, його сестри ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , 1992 року народження, батько ОСОБА_5 , 1960 року народження, та колишня дружина батька ОСОБА_6 , 1964 року народження, проживали разом у квартирі АДРЕСА_1 , про що свідчить довідка з місяця проживання про склад сім`ї та прописку, видана Приватним підприємством «Техкомсервіс» 16 березня 2012 року за № 195.

Зазначена квартира належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , що підтверджено свідоцтвом про право власності на житло, виданим Виконавчим комітетом Новозаводської районної ради м. Чернігова 23 березня 2005 року.

Згідно з технічним паспортом на квартиру АДРЕСА_1 , виготовленого Державним комунальним підприємством «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради народних депутатів 27 листопада 2000 року, квартира, загальною площею 72, 0 кв. м, житловою площею 42, 5 кв. м, складається з трьох житлових кімнат площами: 17, 7 кв. м, 13, 8 кв. м, 11, 0 кв. м.

У кімнаті площею 17, 7 кв. м проживає батько позивача ОСОБА_5 , який за станом здоров`я потребує для проживання кімнату окремо від інших членів сім`ї, що підтверджено медичним висновком № 3494, виданим Третім поліклінічним відділенням Чернігівської міської лікарні № 1 Чернігівської міської ради 06 березня 2012 року. У кімнаті площею 13, 8 кв. м проживали колишня дружина батька ОСОБА_6 та сестра позивача ОСОБА_4 . У кімнаті площею 11, 00 кв. м проживав позивач із сестрою ОСОБА_3 , 1992 року народження.

Відповідно до витягу із протоколу засідання житлово-побутової комісії Управління Служби безпеки України в Чернігівській області від 11 травня 2012 року судами встановлено, що на підставі звернення позивача, відповідно до підпункту 7 пункту 13 Правил, його зараховано на квартирний облік Управління із 11 травня 2012 року, з внесенням його до загального списку.

Згідно з довідкою № 74/1/8-220, виданою Управлінням Служби безпеки України в Чернігівській області 23 грудня 2013 року, ОСОБА_3 перебував на квартирному обліку Управління (м. Чернігів) з 11 травня 2012 року до жовтня 2013 року в загальному списку на отримання житла. У місті Чернігові житла не отримував. Наказом Служби безпеки України від 24 жовтня 2013 року № 1255-ОС ОСОБА_3 направлено для подальшого проходження військової служби до Головного слідчого управління Служби безпеки України.

За змістом витягу з протоколу засідання житлово-побутової комісії Центрального управління Служби безпеки України від 08 травня 2014 року № 9, капітану юстиції, старшому слідчому-криміналісту Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_1 відмовлено у зарахуванні на квартирний облік у Центральному управлінні Служби безпеки України зі збереженням попереднього часу перебування на обліку в Управлінні Служби безпеки України в Чернігівській області у зв`язку із неправомірним зарахуванням його на такий облік. Відмову аргументовано тим, що на час зарахування на квартирний облік у м. Чернігові ОСОБА_3 був зареєстрований у трикімнатній квартирі АДРЕСА_1, жилою площею 42, 5 кв. м, у будинку АДРЕСА_1, де було зареєстровано 3 особи: він, батько ОСОБА_5 (згідно з медичним висновком потребує окремої кімнати) та мати ОСОБА_6 - власник квартири (батьки розлучені). Дві сестри ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зняті з реєстрації з цієї квартири у 2009 році у зв`язку з навчанням. Норма жилої площі для поліпшення житлових умов у м. Чернігів становить 6, 0 кв. м на одну особу. Рівень середньої забезпеченості 8, 5 кв. м жилої площі на одну особу. Таким чином, на момент зарахування на квартирний облік в Управлінні Служби безпеки України в Чернігівській області ОСОБА_1 . не потребував поліпшення житлових умов, оскільки був забезпечений житловою площею в межах норми (14, 16 кв. м).

Рішення житлово-побутової комісії Управління Служби безпеки України в Чернігівській області від 11 травня 2012 року про зарахування позивача на квартирний облік Управління з 11 травня 2012 року із внесенням його до загального списку не скасовано та позивача з квартирного обліку не знято.

Оцінка аргументів, викладених у касаційних скаргах

В оцінці доводів касаційної скарги Верховний Суд врахував, що спірні правовідносини виникли з приводу взяття позивача на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов, із зарахуванням попереднього часу перебування на обліку за попереднім місцем проходження військової служби.

Відповідно до Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081, та з метою встановлення єдиного порядку прийняття на квартирний облік військовослужбовців Служби безпеки України, розподілу та надання їм житлових приміщень наказом Служби безпеки України 06 листопада 2007 року № 792, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 листопада 2007 року за № 1308/14575, затверджено Інструкцію про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Служби безпеки України та членам їх сімей житлових приміщень (далі - Інструкція).

Ця Інструкція визначає порядок організації забезпечення та надання житлових приміщень військовослужбовцям - особам офіцерського, старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Служби безпеки України, а також особам, звільненим з військової служби в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у Службі безпеки України після звільнення та членам їх сімей, уключаючи членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли, пропали безвісти під час проходження військової служби, які перебувають на обліку осіб та потребують поліпшення житлових умов (пункт 1.1).

Відповідно до пункту 1.2 Інструкції державні службовці, службовці та працівники, які проходять службу (працюють) у Службі безпеки України, забезпечуються житловими приміщеннями відповідно до вимог чинного законодавства.

Пунктами 2.1, 2.2 Інструкції передбачено, що житлово-побутові комісії утворюються у Центральному управлінні, його підрозділах, а також органах, закладах та установах Служби безпеки України з метою дотримання вимог чинного законодавства при веденні обліку співробітників, які потребують поліпшення житлових умов, та членів їх сімей, розподілу та використання житлової площі. Основними завданнями житлово-побутових комісій є: прийняття рішень з питань квартирного обліку і надання житлових приміщень; розгляд рапортів співробітників про зарахування на облік осіб як таких, що потребують поліпшення житлових умов; перевірка житлових умов співробітників; ведення обліку співробітників, які потребують поліпшення житлових умов, та членів їх сімей. Рішення житлово-побутових комісій затверджуються: у Центральному управлінні - заступником Голови Служби безпеки України, до функціональних обов`язків якого належить координація господарського забезпечення; в органах, закладах та установах Служби безпеки України - їх керівником.

Усі питання, пов`язані із забезпеченням житлом співробітників, вирішуються за місцем перебування їх на обліку як осіб, що потребують поліпшення житлових умов, відповідними житлово-побутовими комісіями Центрального управління, органів, закладів та установ Служби безпеки України. Співробітники визнаються такими, що потребують поліпшення житлових умов, відповідно до законодавства України (пункти 3.1, 3.2 Інструкції).

Співробітники, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом в іншу місцевість, зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей зі збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла (пункт 3.11 Інструкції).

Відповідно до статті 34 ЖК Української РСР потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни: 1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок; 2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам; 3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров`я Української РСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок; 4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів; 5) які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності; 6) які проживають у гуртожитках.

Відповідно до пункту 13 Правил (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) на квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов. Потребуючими поліпшення житлових умов визнаються: 1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок. Цей рівень періодично переглядається вказаними органами;

2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам. Перелік випадків, коли жилі будинки (жилі приміщення) вважаються такими, що не відповідають санітарним і технічним вимогам, визначається Міністерством житлово-комунального господарства УРСР, Міністерством охорони здоров`я УРСР і Держбудом УРСР; 3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров`я УРСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок. Порядок видачі медичних висновків зазначеним хворим встановлюється Міністерством охорони здоров`я УРСР; 4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів; 5) які проживають не менше 5 років за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності; 6) які проживають у гуртожитках;

7) які проживають в одній кімнаті по дві і більше сім`ї, незалежно від родинних відносин, або особи різної статі старші за 9 років, крім подружжя (в тому числі якщо займане ними жиле приміщення складається більш як з однієї кімнати).

За пунктом 3.15 Інструкції співробітники та члени їх сімей знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, унаслідок чого відпала потреба в наданні житла; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту; засудження до позбавлення волі за вироком суду, що набрав законної сили, крім випадків звільнення від покарання чи відбування; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно з пунктом п`ятим частини 2 статті 40 ЖК Української РСР громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадку подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік.

Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що особа може бути взята на облік за наявності однієї із зазначених умов, наявність одночасно декількох умов чи всіх законодавством не вимагається. Зняття особи з обліку також має відбуватися за настання певних умов. Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_3 взято на облік з підстав, передбачених підпунктом 7 пункту 13 Правил, а не на підставі підпункту 1 пункту 13 Правил, питання про зняття ОСОБА_3 із обліку житлово-побутовою комісією не вирішувалося, підстави для зняття ОСОБА_3 із квартирного обліку судами не встановлені.

Доводи касаційної скарги стосуються відсутності правових підстав взяття позивача на облік саме у зв`язку із забезпеченням позивача жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок. Відповідачем під час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій не доведено, що позивача взято на облік неправомірно та наявні правові підстави для зняття з обліку потребуючих поліпшення житлових умов.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 71 ЖК Української РСР жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.

У справі, що переглядається, судами встановлено, що позивач проживав у квартирі в одній кімнаті із сестрою ОСОБА_3 , яка віком старша за 9 років, а тому наявні підстави, визначені у підпункті 7 пункту 13 Правил, щодо його поліпшення житлових умов. Тимчасова відсутність сестер позивача у зв`язку з навчанням не може свідчити про факт непроживання осіб різної статі у одній кімнаті, оскільки жиле приміщення і право на нього за відсутньою особою у зв`язку з навчанням зберігається.

При цьому, батько позивача у зв`язку з медичними показанням потребував проживання в окремій кімнаті, а отже, неможливо вселити в одну кімнату осіб однієї статі, щоб вони були мінімально забезпечені жилою площею.

Відповідно до пункту 4 Переліку категорій військовослужбовців Служби безпеки України, яким надається службове житлове приміщення співробітники, які потребують поліпшення житлових умов та у складі сімей яких є хворі хронічними захворюваннями відповідно до Переліку хронічних захворювань, при яких особи, що страждають цими захворюваннями, не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я Української РСР від 08 лютого 1985 року № 52 (зі змінами).

Зважаючи на наведене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог є обґрунтованими, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Встановивши фактичні обставини, суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначили правову природу цивільних відносин між сторонами. Верховний Суд, застосувавши правило частини третьої статті 401 ЦПК України, вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на вирішення спору та відповідний правовий результат не впливають.

Щодо клопотання заявника про розгляд касаційної скарги за його участі

Служба безпеки України звернулась до суду касаційної інстанції із клопотанням про розгляд касаційної скарги за участю її представника.

Як зазначено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи має бути проведений протягом п`яти днів після складення доповіді суддею-доповідачем колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Зважаючи на наведені правила та те, що процесуальним законом не передбачено можливість виклику сторін для участі у розгляді справи касаційним судом під час попереднього судового засідання, яке проводиться у порядку письмового провадження, Верховний Суд визнає клопотання заявника таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Служби безпеки України залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 09 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

А. С. Олійник

В. В. Яремко