Житомирський апеляційний суд
Справа №274/51/17 Головуючий у 1-й інст. Замега О. В.
Категорія 24 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 274/51/17 за позовом заступника військового прокурора Львівського гарнізону, який діє в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13 червня 2019 року, яке ухвалено суддею Замегою О.В. в м. Бердичіві Житомирської області

в с т а н о в и в:

У січні 2017 року заступник військового прокурора Львівського гарнізону, який діє в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, звернувся до суду з позовом, на обґрунтування якого зазначив, що згідно наказу начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного № 23-КС від 28 липня 2015 року ОСОБА_1 зараховано курсантом першого курсу до вказаного вищого навчального закладу. Наказом начальника академії (по стройовій частині) № 173 від 28 липня 2015 року відповідача зараховано в списки особового складу на 1-й курс навчання, поставлено на всі види забезпечення, призначено на посаду курсанта та зараховано на котлове забезпечення зі сніданку 29 липня 2015 року. Укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних силах України.

24 лютого 2016 року відповідачем було написано рапорт про відрахування його з числа курсантів академії у зв`язку з небажанням продовжувати навчання. Підписано зобов`язання провести відшкодування вартості навчання.

Наказом начальника академії (по особовому складу) № 31-КС від 05.04.2016 року, ОСОБА_1 відраховано з числа курсантів вказаного навчального закладу. Наказом начальника академії (по стройовій частині) № 83 від 05.04.2016 року, відповідача відраховано з числа курсантів, знято з усіх видів забезпечення та виключено зі списків особового складу академії.

З урахуванням вищевикладеного, заступник військового прокурора просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного витрати, пов`язані з його утриманням у вказаному вищому навчальному закладі у розмірі 46524,14 грн.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13 червня 2019 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Зокрема, зазначає, що позивачем не надано суду достатніх доказів, які б в сукупності свідчили про наявність правових підстав для його задоволення в повному обсязі, а факти викладені в позовній заяві, не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства. Зазначає, що висновок суду про те, що підставою для відрахування з навчального закладу було небажання продовжувати навчання є невірним, оскільки дійсною підставою для його відрахування був незадовільний стан здоров`я. Крім того, вважає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є необґрунтованим, а тому є неналежним та недопустимим доказом у справі на підтвердження вимог позивача.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачногопросив апеляційну скаргу відповідача відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги прокурора через доведеність заявлених вимог.

В судовому засіданні представник відповідача Сударєва О.Я. доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.

Прокурор та представники Міністерства оборони України, Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від прокурора, представника академії до суду надійшли клопотання по розгляд справи за їх відсутності. Апеляційну скаргу просили залишити без задоволення, а рішення районного суду - без змін.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною першою статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ч.1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно із вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

За визначеннями пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

За змістом статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу відшкодовують Міноборони та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, установлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , перебуваючи на публічній службі, під час навчання в Академії був відрахований через небажання продовжувати навчання.

За таких обставин спори щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, оскільки пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби.

У межах цивільного судочинства суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному судочинстві в силу вимог статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №705/1664/17).

Таким чином спір, за вирішенням якого прокурор звернувся до суду, є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Суд першої інстанції не врахував вищенаведених норм процесуального права, не визначився з характером спірних правовідносин та помилково розглянув дану справу в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням вищевикладеного, ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у даній справі.

Крім того, відповідно до вимог частини першої статті 256 ЦПК України, суд повідомляє заступника військового прокурора Львівського гарнізону, який діє в інтересах держави, в особі Міністерства оборони України, Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, що розгляд даного позову віднесено до юрисдикції адміністративних судів і дана справа підсудна Житомирському окружному адміністративному суду (ч.1 ст. 25 КАСУ).

Керуючись ст. ст. 255, 367, 368, 374, 377, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13 червня 2019 року скасувати.

Провадження у справі за позовом заступника військового прокурора Львівського гарнізону, який діє в інтересах держави, в особі Міністерства оборони України, Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі - закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 листопада 2019 року.

Головуючий Судді