Житомирський апеляційний суд
Справа №286/854/16-ц Головуючий у 1-й інст. Вачко В. І.
Категорія 6 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г. С., Миніч Т.І.,

за участю секретаря Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №286/854/16-ц за заявою ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про вселення та усунення перешкод у здійсненні права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Овруцького районного суду Житомирської області від 10 вересня 2019 року, постановлену під головуванням судді Вачко В.І. у м. Овруч,

в с т а н о в и в :

У серпні 2019 року ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою у якій просила на підставі ст.433 ЦПК України поновити пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого Овруцьким районним судом Житомирської області 26.06.2019 у справі № 286/854/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про вселення та усунення перешкод у здійсненні права власності. Заяву мотивувала тим, що строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання було пропущено у зв`язку із хворобою.

Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 10 вересня 2019 року заяву ОСОБА_5 задоволено. Поновлено строк для пред`явлення виконавчого листа, виданого 26.06.2019 Овруцьким районним судом Житомирської області у справі № 286/854/16-ц до виконання протягом трьох років з дня набрання законної сили цією ухвалою.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу та вважає що вона є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. На обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 зазначає, що надана заявницею довідка про амбулаторне лікування на протязі 5-ти днів не пов`язане із об`єктивними, непереборними та істотними для останньої труднощами для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Крім того, суд розглянув справу за її відсутності.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 08.06.2016 по цивільній справі № 286/854/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про вселення та усунення перешкод у здійсненні права власності, ОСОБА_2 було відмовлено у задоволенні позову. Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 17.08.2016 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 08.06.2016 скасовано, ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Вселено ОСОБА_2 у квартиру АДРЕСА_1 , яку займає ОСОБА_3 , в задоволенні позову в частині вимог про зобов`язання не чинити перешкод у користуванні житловим приміщенням відмовлено. Постановою Верховного Суду від 07.03.2018 рішення Апеляційного суду Житомирської області, залишено без змін.

За заявою ОСОБА_5 Овруцьким районним судом Житомирської області 26.06.2019 було видано виконавчий лист, строк пред`явлення до виконання - 18.08.2019 року.

Повідомленням Овруцького районного відділу ДВС ГТУЮ у Житомирській області № 19239 від 23.08.2019 було повернуто виконавчий документ, у зв`язку із не відповідністю виконавчого листа вимогам п.2 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме пропуском строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, виконавчий лист № 286/854/16-ц виданий 26.06.2019 Овруцьким районним судом Житомирської області повернуто стягувачу без прийняття до виконання.

Задовольняючи заяву ОСОБА_5 суд першої інстанції дійшов висновку, що причини пропуску строку останньою для пред`явлення виконавчого листа до виконання є поважними.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 41 рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним стосовно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 63 рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі проти Італії»).

У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини від 11 грудня 2008 року в справі «Антонюк проти України» зазначено, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, на момент виникнення спірних правовідносин були врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до положень ч.1 ст.433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

За ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Виходячи з аналізу зазначених норм права, суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого на підставі судового рішення, до виконання, повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність або неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк, це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, виникла протягом строку, який пропущено та підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних та цивільних справ від 29 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Житомирської області від 17 серпня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про вселення та усунення перешкод у здійсненні права власності. Витребувано із Овруцького районного суду Житомирської області вищевказану цивільну справу №286854/16-ц.

10 жовтня 2016 року Овруцький районний суд Житомирської області направив до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних та цивільних справ вказану справу.

22 січня 2018 року на виконання розпорядження виконуючого обов`язки керівника апарату Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних та цивільних справ цивільна справа №286854/16-ц була передана до Верховного Суду.

Постановою Верховного Суду від 07.03.2018 рішення Апеляційного суду Житомирської області, залишено без змін.

Листом Верховного Суду від 28 березня 2018 року цивільна справа №286854/16-ц була повернута до суду першої інстанції.

Після надходження справи до Овруцького районного суду Житомирської області ОСОБА_2 , 25 червня 2919 року звернулася до суду із заявою про видачу виконавчого листа.

В цей же день ОСОБА_2 був виданий виконавчий лист, в якому було зазначено, що строк пред`явлення виконавчого листа до 18 серпня 2019 року.

Згідно довідки КНП "Овруцький центр первинної медико-санітарної допомоги" Овруцької амбулаторії загальної практики сімейної медицини № 1 від 28.08.2019, ОСОБА_6 в період з 15.08.2019 по 19.08.2019 знаходилась у сімейного лікаря на амбулаторному лікуванні з діагнозом правобічна бронхопневмонія.

Суд першої інстанції врахував вказані вище норми права, обставини справи та дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки даний строк пропущено з поважних причин.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні справи.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення в справі неможливо.

Під час вирішення цього спору судом першої інстанції встановлено обставини, що мають значення для справи, надано їм юридичну оцінку, а також оцінено всі докази, з яких суд виходив при вирішенні заяви ОСОБА_2 .

За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому вказану ухвалу відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Овруцького районного суду Житомирської області від 10 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку. Дата складення повного судового рішення 05 листопада 2019 року.

Головуючий

Судді