Житомирський апеляційний суд
Справа №285/411/16-ц Головуючий у 1-й інст. Михайловська А. В.
Категорія 59 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Миніч Т.І., Трояновської Г.С.,

за участю секретаря Кучерявого О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №285/411/16-ц за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання порушеним право споживача фінансових послуг та визнання недійсним кредитного договору, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 липня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Михайловської А.В. в м. Новоград-Волинському,

в с т а н о в и в :

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль») в обґрунтування якого зазначав, що 11.03.2008 між ним та Банком було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого, Банк надає позичальнику кредит, а позичальник приймає його на відповідних умовах в сумі 34000 доларів США. Процентна ставка, згідно кредитного договору складає 12,25 % річних. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором, між сторонами 27.03.2008 укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 . При цьому, вказував, що під час укладення спірного кредитного договору Банком не було дотримано норми ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ЗУ «Про банки і банківську діяльність», ЗУ «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», ЗУ «Про банки і банківську діяльність» та норми ЦК України, зазначене свідчить про те, що сторонами договору не було досягнуто в належній формі згоди з усіх його істотних умов. А тому, просив визнати порушеним право ОСОБА_1 , як споживача фінансових послуг Банку та визнати недійсним кредитний договір №014/1842/74/130488 від 11.03.2008, укладений між ним та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 липня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. На обґрунтування доводів апеляційної скарги, вказує, що судом не було взято до уваги, що у змісті спірного кредитного договору №014/1842/74/130488 від 11.03.2008 відсутні встановлені імперативні вимоги законодавства, обов`язкові умови, які необхідні для його укладення, а саме: відсутня згода за всіма іншими істотними умовами кредитного правочину, зокрема, в порушення вимог ч.3 п.4 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», ч.1 ст.6 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та ст. 2 ЗУ «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом і іпотечними сертифікатами». Відтак, відповідач у спірному договорі не здійснив належно детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у відсотковому значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача, тощо) пов`язаних з додержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.03.2008, на підставі поданої ОСОБА_1 заяви-анкети на отримання кредиту під заставу, між ним та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір №014/1842/74/130488. Згідно умов вказаного договору, Банк надає позичальнику кредит, а позичальник приймає його на відповідних умовах в сумі 34 000 долари США, із встановленням відсоткової ставки 12,25 % річних, зі строком кредиту - 240 місяці, із встановленим графіком повернення кредиту та інших платежів, щомісячне погашення кредиту відбувається рівними частинами з нарахуванням відсотків на залишок заборгованості по кредиту, виконання умов договору забезпечується іпотекою, повернення кредиту та сплата відсотків здійснюється шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів. Кредит надано для придбання квартири АДРЕСА_1 та являється предметом іпотеки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтував свою позицію тим, що укладений між сторонами кредитний договір із додатковими угодами не суперечить нормам чинного законодавства, відповідає вільному волевиявленню учасників правочину. Під час укладення спірного договору, ОСОБА_1 було надано необхідну інформацію про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вищевказаним вимогам закону з огляду на наступне.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернулася за отриманням кредиту в іноземній валюті до ВАТ«Райффайзен Банк Аваль», отримавши від кредитодавця всю передбачену законодавством інформацію перед укладенням договору, що відповідає статтям 19, 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», статтям 3-5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

У рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, та у строк, встановлений у зобов`язанні.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. 1 - 3 , 5 ст. 203 цього Кодексу.

Як на підстави для визнання спірної угоди недійсною, позивач посилався на приписи ст. ст. 11, 15, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо несправедливості умов оспорюваних правочинів, оскільки на час укладення кредитного договору банк не повідомив його про валютні ризики, пов`язані з підвищенням вартості валюти (долару США), не повідомив орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуг з оформлення договору про надання кредиту, внаслідок чого відповідач застосував нечесну підприємницьку діяльність, ввівши позивача в оману.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

За змістом ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Сукупною вартістю кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов`язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги.

Ризик валютних коливань на час укладення кредитного договору мають обидві сторони договору (кредитор і позичальник). Зміни валютного ринку під час виконання кредитного договору не можуть бути визнані підставою для зміни або розірвання раніше укладеного договору або звільнення однієї із сторін від виконання взятих на себе зобов`язань, якщо сторона вважає, що такі зміни відбуваються не на її користь.

Із матеріалів справи вбачається, що укладаючи кредитний договір, ОСОБА_1 зазначив і посвідчив власним підписом, що банк надав йому повну, достовірну та вичерпну інформацію, власне, про особу та місце знаходження банку та про всі умови отримання, користування та повернення кредиту.

Разом з цим, у статті 15 кредитного договору зазначено, що позичальник усвідомлює та гарантує, що умови цього Договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам (інтересам його сім`ї), є розумними та справедливими. У разі зміни курсу іноземної валюти (валюти кредиту) відносно національної грошової одиниці України, всі валютні ризики несе Позичальник. Підписанням цього Договору позичальник свідчить, що йому розтлумачено (зрозуміло) та він згоден, що зміна курсу іноземної валюти відносно національної грошової одиниці України може привести до значних збитків та погіршення фінансового стану Позичальника. Позичальник підтверджує, що перед укладанням цього Договору він повідомлений в письмовій формі про всі умови споживчого кредитування в «Райффайзен Банк Аваль» та орієнтовну сукупну вартість кредиту (відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ № 168 від 10.05.2007), що підтверджується ознайомленням Позичальника з Умовами кредитування, які є невід`ємною частиною цього Договору, та не має зауважень, претензій щодо наданої інформації. Надана Позичальнику інформація є повною, необхідною, доступною, достовірною та своєчасною.

06 березня 2008 року ОСОБА_1 заповнив заяву на отримання кредиту під заставу. Своїм підписом засвідчив, що ознайомлений у письмовій формі з кредитними умовами, зокрема: метою, для якої кредит буде використаний, наявними формами кредитування та відмінностями між ними, перевагами та недоліками пропонованих схем кредитування, формами забезпечення, строком та відсотковою ставкою за кредитом, орієнтованою сукупною вартістю кредиту та вартістю послуг з оформлення договору про надання кредиту, з валютними ризиками, при отримання кредиту в іноземній валюті тощо.

Відповідно до додатку №1 до кредитного договору встановлено графік платежів, згідно якого, погашення кредиту починається з квітня 2008 року по березень 2028 року.

Із додатку № 2 до кредитного договору слідує, що між сторонами погоджена сукупна вартість кредиту.

Відповідно до меморіального валютного ордеру від 18.03.2008 Банк перерахував ОСОБА_1 34510 доларів США. Разом з тим, позичальником добровільно виконувались договірні умови, починаючи з 2008 року, що свідчить про те, що він їх визнавав, самостійно з пропозиціями про внесення змін до умов кредитного договору не звертався, що свідчить про його згоду з усіма умовами спірного кредитного договору.

Крім того, на момент укладення кредитного договору Закон України «Про захист прав споживачів» не забороняв надання та отримання споживчих кредитів в іноземній валюті на території України.

Договірні умови передбачені зазначеним Кредитним договором та додатками до нього не створюють дисбаланс прав та обов`язків на користь будь-якої сторони цієї кредитної угоди, а тому ці умови не можна кваліфікувати, як несправедливі та дискримінаційні, що порушують права позивача, як споживача фінансових послуг.

Всі договірні умови підписані ОСОБА_1 добровільно, без будь-якого тиску, без погодження з позичальником, банк не включив до договору жодної умови, які б створювали дисбаланс прав та обов`язків позичальника, що не спростовано позивачем.

Враховуючи вищенаведене, укладений між сторонами кредитний договір із додатковими угодами не суперечить нормам чинного на той час законодавства, відповідає вільному волевиявленню та внутрішній волі учасників правочину; під час укладення кредитного договору ОСОБА_1 було надано необхідну інформацію про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, тому правові підстави для висновків про введення відповідачем позивача в оману відсутні, а заявлені позивачем позовні вимоги є недоведеними та необґрунтованими.

Такі висновки узгоджуються із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України від «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Оспорюваний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору. Підписанням оспорюваного кредитного договору без будь- яких застережень позичальник підтвердив, що обізнаний та погодився з усіма умовами такого договору.

Передбаченим п. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» правом протягом 14 календарних днів відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причини позивач не скористався, не відмовився від його виконання, а тривалий час користувався кредитними коштами, що також свідчить про його згоду з умовами договору.

Оспорюваним кредитним договором, який укладений між сторонами передбачена інформація про умови кредитування, де зазначені перелік, розмір і база розрахунку всіх комісій банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, вартості всіх сукупних послуг, а також фінансових зобов`язань позичальника за кожним платіжним періодом, реальна процентна ставка, вид і предмет супутньої послуги, яка надається споживачу, обґрунтування вартості супутньої послуги.

За таких обставин, відсутні правові підстави для визнання Кредитного договору недійсним, відповідно до положень ст. ст. 203, 215, 230 ЦК України, як укладеного унаслідок введення в оману позичальника з боку банку та положень ст. ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо нечесної підприємницької діяльності банку та несправедливих умов договору, оскільки ці норми є самостійними підставами визнання договорів недійсними; позивач не довів введення його в оману під час укладення договору споживчого кредиту, оскільки перед його підписанням він мав можливість ознайомитися з текстом та умовами договору та власноручно його підписав, умови договору були погоджені сторонами при його укладанні та визнані такими, що не є несправедливими.

Суд першої інстанції встановив, що оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами. Сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; відповідач надав позивачеві необхідні відомості, що передувало укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у кредитному договорі, який підписаний позивачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

За правилами ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом разом із іншими доказами за правилами встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Висновком експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 18.07.2017 року № 2281 встановлено, що в межах наявних матеріалів реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту на момент укладення Кредитного договору не визначені. За результатами експертизи, встановлено, що на момент укладення Кредитного договору: реальна процентна ставка складає 13,76 % та є вищою від визначеною договором процентної ставки за користування кредитом; абсолютне значення подорожчання кредиту складає 60 839,62 долари США (а.с.95-111 т. 1).

Враховуючи висновок Верховного Суду викладений у постанові від 21.03.2018 у справі № 405/2823/15-ц, суд першої інстанції відхилив вказаний висновок експертизи, оскільки встановлені у ньому обставини (заниження банком реальної відсоткової ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту) самі по собі не можуть слугувати підставою для визнання недійсними оспорюваного правочину.

З урахуванням вищевикладеного, оскаржуване судове рішення є таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 05 листопада 2019 року.

Головуючий

Судді