Справа № 442/4277/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Грицай М.М.
Провадження № 22-ц/811/2028/18 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Цапа П.М.;

Петришина П.М. - представника ТзОВ «ФК «Форінт»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 квітня 2014 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Райфффайзен Банк Аваль» (в подальшому - «Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , третя особа: фізична особа - підприємць ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в користь позивача заборгованість за кредитним договором № 010/08-3/2588/в від 15.02.2007 року в розмірі 316 189, 35 доларів США (що еквівалентно 2 527 301 грн. 47 коп.), а також судові витрати по справі.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 15.02.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником всіх прав і обов`язків якого є Публічне акціонерне товариство «Райфффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 010/08-3/2588/в, згідно якого останній отримав кредитні кошти в сумі 235 000 доларів США на розвиток бізнесу з процентною ставкою 12 % річних у строк до 14.02.2017 року (в подальшому - «Кредитний договір»).

15.02.2007 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 010/08-3/2588/в/1, відповідно до умов якого остання, на добровільних засадах, взяла на себе зобов`язання у повному обсязі відповідати за зобов`язаннями боржника перед Банком, які виникають з умов кредитного договору та усіх додаткових угод, що укладені до нього в повному обсязі цих зобов`язань.

Також, 15.02.2007 року між Банком та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого, остання, у забезпечення вимог позивача, які витікають з умов кредитного договору та усіх додаткових угод, що можуть бути укладені до нього в подальшому, на добровільних засадах, передала в іпотеку нерухоме майно - нежитлове приміщення цегляне, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 314,9 кв.м.

31.08.2009 року, з метою зменшення фінансового навантаження на відповідача в умовах кризових явищ в економіці України, було укладено додаткову угоду № 2 про зміну умов погашення (реструктуризацію) кредиту, визначених Кредитним договором. Проте, навіть після реструктуризації, ОСОБА_1 свої зобов`язання перед банком належним чином не виконав та у встановлений кредитним договором строк не в повному обсязі здійснив черговий платіж. На адресу відповідачів та третьої особи було направлено вимоги від 13.05.2010 року про усунення порушень, запропоновано у тридцятиденний строк з моменту отримання вимоги в повному обсязі виконати свої зобов`язання, та попереджено, що у випадку невиконання вказаних вимог буде розпочато процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки. 14.06.2010 року та 10.02.2011 року ОСОБА_1 було подано заяву (адресовану директору Львівської ОД АТ «Райффайзен Банк Аваль») про визнання заборгованості за кредитним договором станом на 14.06.2010 року та 10.02.2011 року і про готовність повного погашення заборгованості за рахунок майна, що перебуває у іпотеці (т.1, а.с. 1-5).

Заочним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 жовтня 2013 року вище згаданий позов Банку було задоволено у повному обсязі (т.1, а.с. 73-74).

За заявою відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення (т.1, а.с. 76-79) ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04 грудня 2013 року вище згадане заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 жовтня 2013 року було скасовано і справу призначено до розгляду в загальному порядку (т.1, а.с. 94).

Оскаржуваним повторним заочним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 квітня 2014 року позов Банку задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Львівської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 195 529, 92 доларів США - основної заборгованості; 78 307, 05 доларів США - заборгованості за відсотками; 42 352, 38 доларів США - пені; а всього - 316 189, 35 (триста шістнадцять тисяч сто вісімдесят дев`ять) доларів США заборгованості за кредитним договором № 010/08-3/2588/в від 15.02.2007 року.

Вирішено питання судових витрат (т.1, а.с. 139-140).

Дане повторне заочне рішення оскаржив відповідач ОСОБА_1 .

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, покликаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що суд не перевірив правильність нарахування заборгованості позивачем, а розрахунок боргу, поданий позивачем, не вважає документом, який підтверджує безспірність вимог Банку до боржника.

Звертає увагу на те, що Банк надіслав позичальнику ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень від 13.05.2010 року, а відтак змінив строк основного зобов`язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами Банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного Банком у вимозі про дострокове повернення кредиту, тобто - 18.06.2010 року, а відтак вважає, що Банк повинен був звернутися до суду з позовом до ОСОБА_2 , як поручителя, протягом шести місяців - не пізніше 18.12.2010 року, однак звернувся з таким позовом до суду лише у 2013 році, а відтак вважає, що договір поруки припинився.

Вважає, що до спірних правовідносин підлягає до застосування строк позовної давності (т.1, а.с. 187-194).

24 травня 2017 року між позивачем, Публічним акціонерним товариством «Райфффайзен Банк Аваль» («Клієнт»), та ПАТ «КРИСТАЛБАНК» («Фактор») було укладено Договір факторингу, згідно якого Клієнт відступив (передав) Факторові права вимоги (в тому числі) по Кредитному договору № 010/08-3/2588/в від 15.02.2007 року, укладеному з відповідачем ОСОБА_1 (т.1, а.с. 207-212).

25 травня 2017 року між ПАТ «КРИСТАЛБАНК» («Клієнт») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Форінт» («Фактор») було укладено Договір факторингу № 1, згідно якого Клієнт відступив (передав) Факторові права вимоги (в тому числі) по Кредитному договору № 010/08-3/2588/в від 15.02.2007 року, укладеному з відповідачем ОСОБА_1 (т.1, а.с. 213-218).

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Форінт» (ТОВ ФК «Форінт») згадане ТзОВ було залучено до участі у даній справі в якості правонаступника позивача (т.1, а.с. 205-206).

12 липня 2018 року представник ТОВ ФК «Форінт» подав до суду заяву про відмову від позову в частині позовної вимоги про стягнення з відповідачів42 352, 38 доларів США пені, нарахованої за невиконання умов кредитного договору № 010/08-3/2588/в від 15.02.2007 року (т.2, а.с. 216).

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12 липня 2018 року було прийнято вище згадану відмову від позову в частині позовної вимоги про стягнення пені. Заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 квітня 2014 року в частині солідарного стягнення пені з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у розмірі 42 352, 38 доларів США за невиконання умов кредитного договору № 010/08-3/2588/в від 15.02.2007 року було визнано нечинним і в цій частині провадження у справі закрито (т.2, а.с. 225-227).

Відповідно до Указу Президента України № 452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий - Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

За частиною 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного Львівського апеляційного суду.

23 жовтня 2018 року дану справу передано до Львівського апеляційного суду і згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 жовтня 2018 року для її розгляду визначено колегію суддів в складі суддів Цяцяка Р.П. (суддя-доповідач), Крайник Н.П. та Шеремети Н.О. (т.2, а.с. 234, 235).

18 січня 2019 року справа з експертної установи повернулась до Львівського апеляційного суду (т.2, а.с. 238) та ухвалою Львівського апеляційного суду від 22 січня 2019 року призначена до розгляду на 08 квітня 2019 року (т.2, а.с. 240-241), про що апелянт ОСОБА_1 був своєчасно (19.03.2019 року) належним чином повідомленим (т.2, а.с. 249).

Представник апелянта, адвокат Лазор А.О., у повному обсязі ознайомився з матеріалами справи 06 березня 2019 року (т.2, а.с. 248), однак подав до суду клопотання про проведення судового засідання 08 квітня 2019 року за його відсутності (т.3, а.с. 7-9).

В судовому засіданні 08 квітня 2019 року було задоволено клопотання представника ТзОВ «ФК «Форінт» та долучено до матеріалів справи Висновок експерта № 25 судово-економічної експертизи від 05.09.2018 року, проведеної ТзОВ «Судово-експертне бюро України» (в особі судового експерта Бешлей І.Ю.) на замовлення ТзОВ «ФК «Форінт» в порядку, що передбачений частиною 3 статті 102 ЦПК України (в подальшому - «Висновок експерта № 25 від 05.09.2018 року»), в зв`язку з чим апеляційний розгляд справи було відкладено на 15.07.2019 року - для надання можливості відповідачам по справі ознайомитися зі згаданим Висновком … (т.3, а.с. 14-41).

25 квітня 2019 року представник апелянта, адвокат Лазор А.О., отримав копію Висновку експерта № 25 від 05.09.2018 року, а також судову повістку з викликом в судове засідання на 15.07.2019 року (т.3, а.с. 47-48), однак у згадане судове засідання не з`явився, про причини такої неявки суд не повідомив, так само, як не подав жодних зауважень на згаданий Висновок експерта № 25 від 05.09.2018 року.

Копії Висновку експерта № 25 від 05.09.2018 року, а також судові повістки з викликом в судове засідання на 15.07.2019 року, надіслані відповідачам ОСОБА_1 (апелянт) та ОСОБА_2 , повернулися до суду без їх вручення адресатам та з довідками пошти про те, що «адресат відсутній» ( ОСОБА_1 ; т.3, а.с. 49) та «за закінченням встановленого строку зберігання» ( ОСОБА_2 ; т.3, а.с. 50).

Повторно надіслані судом відповідачам ОСОБА_1 (апелянт) та ОСОБА_2 копії Висновку експерта № 25 від 05.09.2018 року, а також судові повістки з викликом в судове засідання на 15.07.2019 року, повторно повернулися до суду без їх вручення адресатам: також з довідками пошти про те, що «адресат відсутній» ( ОСОБА_1 ; т.3, а.с. 51) та «за закінченням встановленого строку зберігання» ( ОСОБА_2 ; т.3, а.с. 52).

За вище наведених обставин колегія суддів вважає можливим апеляційний розгляд справи за відсутності відповідачів та представника апелянта - на підставі наявних у справі даних та доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення доводів апеляційної скарги зі сторони представника ТзОВ «ФК «Форінт», перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77).

Матеріалами справи, зокрема - Додатковою угодою № 2 до Кредитного договору, укладеною 31.08.2009 року між Банком та ОСОБА_1 (т.1, а.с. 17-20), заявами ОСОБА_1 від 14.06.2010 року та від 10.02.2011 року (т.1, а.с. 33, 34), стверджується, що ОСОБА_1 , як боржник за згаданим Кредитним договором, визнавав свою заборгованість перед Банком у повному обсязі та добровільно погоджувався на реалізацію нерухомого майна, яке перебувало у іпотеці Банку, з метою погашення згаданої заборгованості.

Як зазначається самим ОСОБА_1 у поданій ним до суду Заяві про перегляд заочного рішення суду, він про перше заочне рішення по даній справі (а відтак - про претензії Банку до нього з приводу виконання ним умов Кредитного договору) дізнався ще 05.11.2013 року - з часу отримання ним згаданого судового рішення (т.1, а.с. 76-79).

Натомість, протягом більш як п`яти років ОСОБА_1 так і не було подано до суду жодних розрахунків, які б спростовували правильність розрахунків заборгованості долучених до матеріалів справи Банком, а за висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 11.07.2018 року у справі № 753/7883/15 (рішення у ЄДРСР № 75498350), доводи сторони про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку.

В той же час, згідно Висновку експерта № 25 від 05.09.2018 року підтверджується заборгованість за тілом кредиту в сумі 195 529, 92 долари США, визначена розрахунком заборгованості за Кредитним договором станом на 07.06.2013 року (яка і була стягнутою оскаржуваним рішенням), а заборгованість за процентами за Кредитним договором станом на 07.06.2013 року експертом підтверджується в сумі 78 635, 15 доларів США (т.3, а.с. 14-39), хоча оскаржуваним рішенням заборгованість за процентами була стягнутою у меншому розмірі (у розмірі позовних вимог), а саме - 78 307, 05 доларів США (т.1, а.с. 139-140).

За наведених обставин доводи апеляційної скарги, які ставлять під сумнів правильність нарахування позивачем заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором, до уваги прийматися не можуть.

Пунктом 1.9.1 Кредитного договору встановлено, що у випадку невиконання Позичальником та/або Поручителем своїх боргових зобов`язань Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому. При цьому, виконання боргових зобов`язань повинно бути проведено Позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання Позичальником відповідної вимоги.

На твердження самого апелянта, Банк в результаті надіслання позичальнику ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень від 13.05.2010 року змінив строк основного зобов`язання на 18.06.2010 року.

Частиною 4 статті 559 ЦК України встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Пунктом 4.1 (абзац другий) Договору поруки встановлено, що порука припиняється, якщо Банк в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання боргового зобов`язання (у нашому випадку - з 18.06.2010 року) не пред`явить вимоги до Поручителя (т.1, а.с. 21).

Позов Банком до суду було подано 14.06.2013 року, тобто - в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання боргового зобов`язання.

З урахуванням вище наведеного доводи апеляційної скарги про ніби-то пропуск Банком строку звернення до суду є надуманими і також до уваги прийматися не можуть.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 квітня 2014 року в чинній його частині - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 25 липня 2019 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.