Постанова

Іменем України

31 жовтня 2019 року

м. Київ

справа № 238/1724/13-ц

провадження № 61-22750св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Донецької області від 03 грудня 2014 року у складі колегії суддів:

Баркова В. М., Мальцевої Є. Є., Ткаченко Т. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 на підставі договору оренди від 14 березня 2005 року користується земельною ділянкою площею 0,053 га, яка розташована на землях Виноградненської сільської ради Новоазовського району Донецької області. Передана позивачу у користування земельна ділянка межує із земельною ділянкою, яка передана у користування ОСОБА_2

Вказувала, що ОСОБА_2 самовільно зайняла частину земельної ділянки позивачки, огородила її, а ОСОБА_3 на цій частині вказаної земельної ділянки збудувала дачний будинок.

Оскільки дачний будинок збудований відповідачами фактично на переданій позивачу земельній ділянці та з порушенням законодавства у сфері містобудівної діяльності, то Південним відділом Південно-західного управління державного контролю за будівництвом об`єктів інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Донецькій області видано припис з вимогою демонтувати зазначений будинок та привести земельну ділянку у первісний стан.

Вказувала, що неправомірні дії відповідачів порушують законні права та інтереси позивача на користування орендованою земельною ділянкою

та за результатом самочинного будівництва органом виконавчої влади винесено постанову про адміністративне правопорушення і відповідний припис.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просила: усунути перешкоди

у користуванні земельною ділянкою, зобов`язавши ОСОБА_2 за свій рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду відновити у натурі межу між її земельною ділянкою та ділянкою відповідача відповідно до схеми меж земельних ділянок; відновити її порушене право

у користуванні земельною ділянкою для ведення огородництва площею 0,053 га, яка розташована на землях Виноградненської сільської ради Новоазовського району Донецької області; зобов`язати ОСОБА_3 демонтувати самовільно збудовану споруду на її земельній ділянці та привести цю земельну ділянку в первісний та належний стан для ведення огородництва, забезпечивши їй можливість користування земельною ділянкою за цільовим призначенням.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новоазовського районного суду Донецької області від 06 лютого 2014 року (у складі судді Безрук Т. В.) позов задоволено.

Усунуто перешкоди у користуванні ОСОБА_1 земельною ділянкою площею 0,053 га, наданою для городництва, розташованою на землях Виноградненської сільської ради Новоазовського району Донецької області, зобов`язавши ОСОБА_2 за власний рахунок поновити межу між земельними ділянками, наданими у користування останній та

ОСОБА_1 відповідно до план-схеми меж земельних ділянок.

Відновлено порушене право ОСОБА_1 у користуванні земельною ділянкою площею 0,053 га, наданою для городництва, розташованою на землях Виноградненської сільської ради Новоазовського району Донецької області, зобов`язавши ОСОБА_3 демонтувати самовільно збудовану споруду на земельній ділянці, що перебуває у користуванні

ОСОБА_1 , привести земельну ділянку в первісний та належний стан для ведення городництва, забезпечивши ОСОБА_1 можливість користуватися наданою земельною ділянкою за цільовим призначенням.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі по 1 357,35 грн з кожної.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що порушення прав позивача на користування наданою їй земельною ділянкою з боку відповідачів знайшли своє підтвердження доказами у судовому засіданні, якими зокрема є висновок будівельно-технічної експертизи.

Так, відповідно до припису, винесеного 18 травня 2013 року головним державним інспектором Південного відділу Південно-західного управління державного контролю за будівництвом об`єктів Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Донецькій області, на земельній ділянці ОСОБА_1 знаходиться будівництво дачного будинку без документів, що надають право на проведення будівельних робіт.

Крім того, висновком експерта встановлено порушення землекористування на ділянці ОСОБА_1 по суміжній межі з ділянкою ОСОБА_2 , а саме зміщення суміжної межі у бік ділянки ОСОБА_1 у відповідності

з договором оренди від 14 березня 2005 року.

Цим висновком встановлено, що на відстані 0,35 м - 0,4 м від існуючої суміжної межі між ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розташована споруда з зовнішніми цегляними стінами. Дана споруда

з прибудовою є об`єктом нерухомого майна та розташована на території, яка фактично не використовується ОСОБА_1 , що має огородження та знаходиться на земельній ділянці, наданій ОСОБА_1

у відповідності з договором оренди.

Також експерт встановив, що фактична межа ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зміщена у сторону земельної ділянки ОСОБА_1 на 7,6 м по плану земельної ділянки.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 03 грудня 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що ОСОБА_1 не надано доказів зменшення її земельної ділянки за рахунок збільшення земельної ділянки ОСОБА_2 , тому не можна вважати, що остання порушила права позивача.

При цьому експерт не встановив порушення прав позивача зі сторони відповідачів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2014 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що позивачу надана в оренду земельна ділянка, проте відповідачі самовільно захопили частину цієї ділянки, встановили огорожу та самочинно збудували на ній дачний будинок.

ОСОБА_1 неодноразово зверталася до ОСОБА_2 та

ОСОБА_3 з вимогами, зокрема і письмовими, про усунення її порушеного права та демонтажу незаконно встановлених дачного будинку

і паркану, проте її вимоги залишені без задоволення.

Зібраними у справі доказами підтверджено порушення прав позивача внаслідок неправомірних дій відповідачів, тому суд першої інстанції обґрунтовано та правильно задовольнив позовні вимоги.

Так, органом виконавчої влади винесено постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за самочинне будівництво, яке здійснене відповідачами. За позовом ОСОБА_1 постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 01 липня 2013 року скасовано постанову інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Донецькій області про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за самочинне будівництво.

Разом з тим, висновком експерта встановлено, що фактичний розмір земельної ділянки, якою користується позивач, на місцевості не відповідає правовстановлюючим документам (договору оренди). Так, наявне порушення землекористування на ділянці наданій позивачу по суміжній межі з ділянкою ОСОБА_2 , а саме зменшення суміжної межі в бік ділянки ОСОБА_1

Цим висновком також встановлено, що на земельній ділянці позивача розташована споруда, яка є прибудовою до об`єкту нерухомого майна, яка розташована на території, що не використовується ОСОБА_1 .

Проте, суд апеляційної інстанції на ці обставини справи уваги не звернув та скасував законне рішення лише з тих підстав, що позивачем не надано доказів зменшення земельної ділянки за рахунок збільшення ділянки відповідача.

При цьому, суд апеляційної інстанції не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, не попередив сторони про наслідки вчинення (не вчинення) процесуальних дій, не запропонував скаржнику провести експертизу своєї земельної ділянки.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористалися своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 грудня 2014 року відкрито касаційне провадження в зазначеній справі та витребувано з Приазовського районного суду Запорізької області справу № 238/1724/13-ц.

Відповідно до Закону України від 12 серпня 2014 року № 1632-VII«Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» та згідно з розпорядженням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 вересня 2014 року № 27/0/38-14 (зі змінами та доповненнями), від 12 вересня 2014 року № 29/0/38-14, від 08 грудня 2014 року № 56/0/38-14 та від 27 березня 2015 року № 19/0/38-15 «Про визначення територіальної підсудності справ», змінено територіальну підсудність справ Новоазовського районного суду Донецької області та визначено територіальну підсудність за Приазовським районним судом Запорізької області.

У відповіді Приазовського районного суду Запорізької області від 06 січня 2015 року № 325-9/2015 на запит Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-47745ск14 зазначено про неможливість надіслання справи № 238/1724/13-ц, оскільки до Приазовського районного суду Запорізької області зазначена справа не передавалась.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

У травні 2018 року зазначену вище касаційну скаргу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 27 червня 2018 року копії матеріалів касаційного провадження № 61-22750ск18 направлено до Приазовського районного суду Запорізької області для вирішення питання про відновлення втраченого судового провадження.

Ухвалою Приазовського районного суду Запорізької області від 05 вересня 2018 року Верховний Суд повідомлено про те, що підстав для відновлення втраченого судового провадження немає, оскільки справа № 238/1432/17 надійшла до Приазовського районного суду Запорізької області та зберігається в архіві.

Ухвалою Верховного Суду від 24 вересня 2018 року витребувано з Приазовського районного суду Запорізької області цивільну справу.

26 жовтня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що відповідно до договору оренди земельної ділянки

від 14 березня 2005 року, укладеного між Новоазовською державної адміністрацією Донецької області та ОСОБА_1 , останній надано

у строкове платне користування земельну ділянку для городництва загальною площею 0,053 га, розташовану на землях Виноградненської сільської ради Новоазовського району Донецької області за межами населеного пункту, строком на 10 років. Цей договір оренди зареєстрований у Донецькій регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 14 березня 2005 року.

Згідно з договором оренди земельної ділянки від 14 березня 2005 року, укладеним між Новоазовською державноюї адміністрацією Донецької області та ОСОБА_2 , останній надано у строкове платне користування земельну ділянку для городництва загальною площею 0,04 га, розташовану на землях Виноградненської сільської ради Новоазовського району Донецької області за межами населеного пункту, строком

на 10 років. Цей договір оренди зареєстрований у Донецькій регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 14 березня

2005 року.

Суди також встановили, що зазначені земельні ділянки є суміжними, що підтверджується план-схемами земельних ділянок, наданих у користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно з актом обстеження земельної ділянки від 16 травня 2013 року, складеним державними інспекторами Сільського господарства у Донецькій області від 16 травня 2013 року, на земельній ділянці загальною площею 0,053 га, розташованій на землях Виноградненської сільської ради Новоазовського району Донецької області за межами населеного пункту, знаходиться будівля розміром 3,4 м ? 9,8 м з цегли, капітальна будівля розміром 3,3 м ? 9 м, будівля господарська розміром 3,3 м ? 1,1 м.

Відповідно до припису, винесеного 18 травня 2013 року головним державним інспектором Південного відділу Південно-західного управління державного контролю за будівництвом об`єктів Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Донецькій області, під час перевірки дачного будинку ОСОБА_1 , розташованого на землях Виноградненської сільської ради Новоазовського району Донецької області, встановлено будівництво дачного будинку без документів, що надають право на проведення будівельних робіт, що є порушенням пункту 1 частини першої статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». ОСОБА_1 зобов`язано привести земельну ділянку

у первісний стан.

Постановою Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Донецькій області від 21 травня 2013 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за будівництво дачного будинку на землях Виноградненської сільської ради Новоазовського району Донецької області без документів, що надають право на проведення будівельних робот, та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 4 250 грн.

Постановою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 липня 2013 року в адміністративній справі № 263/5956/13-а, яка набрала законної сили, скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу.

Під час розгляду адміністративної справи № 263/5956/13-а судом встановлено, що Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Донецькій області не надано жодного доказу стосовно того, що саме ОСОБА_1 був збудований дачний будинок на землях Вигонрадненської сільської ради Новоазовського району Донецької області без документів, що надають право на проведення будівельних робіт. Крім того, позивач надала суду повідомлення на ім`я ОСОБА_3 , згідно з яким вона повідомляє останню про необхідність демонтажу незаконно зведеного будинку на території орендованої позивачем земельної ділянки. На зазначене повідомлення ОСОБА_1 отримала відповідь від

ОСОБА_3 , зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 не має права демонтувати спірний будинок, оскільки він їй не належить та не знаходиться на земельній ділянці, орендованій ОСОБА_1 .

Встановлено, що на повідомлення ОСОБА_1 щодо демонтажу будівництва відповідно до припису Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Донецькій області, ОСОБА_3 повідомила, що позивач не має права демонтувати майно, яке їй не належить. Майно, яке належить ОСОБА_3 , не є капітальним будівництвом та не знаходиться на належній ОСОБА_1 земельній ділянці.

Згідно з висновком будівельно-технічної експертизи від 14 січня 2014 року фактичний розмір земельної ділянки, якою користується на праві оренди ОСОБА_1 , на місцевості не відповідає правовстановлюючим документам (договору оренди) на вказану земельну ділянку.

Висновком експерта встановлено порушення землекористування на ділянці ОСОБА_1 по суміжній межі з ділянкою ОСОБА_2 , а саме зміщення суміжної межі у бік ділянки ОСОБА_1 у відповідності

з договором оренди від 14 березня 2005 року.

Цим висновком встановлено, що на відстані 0,35 м - 0,4 м від існуючої суміжної межі між ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розташована споруда з зовнішніми цегляними стінами. Дана споруда

з прибудовою є об`єктом нерухомого майна та розташована на території, яка фактично не використовується ОСОБА_1 , що має огородження та знаходиться на земельній ділянці, наданій ОСОБА_1

у відповідності з договором оренди.

Також експерт встановив, що фактична межа ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зміщена у сторону земельної ділянки ОСОБА_1 на 7,6 м по плану земельної ділянки.

Згідно з пунктом 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи

від 14 січня 2014 року встановити, чи є накладення земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 неможливо у зв`язку з відсутністю можливості обміряти ділянку ОСОБА_2 при проведенні огляду

03 грудня 2013 року та відсутності у експерта правовстановлюючих документів та кадастрової документації на її земельну ділянку.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно, до яких належить право володіння.

Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує.

Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини.

Відповідно до статті 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Разом з тим, відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Предметом позову у справі є: усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою; зобов`язання відновити межу між земельними ділянками відповідно до схеми меж; зобов`язання демонтувати самовільно збудованої споруду та привести земельну ділянку у первісний та належний стан.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що на її земельній ділянці з дозволу ОСОБА_2 (суміжного землекористувача) ОСОБА_3 , яка не є ні власником, ні користувачем земельної ділянки, побудувала споруду без дозвільної документації та без її згоди.

Зазначала, що саме з цих підстав позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності, однак судом встановлено, що вона не має жодного відношення до цієї побудови, оскільки остання здійснена ОСОБА_3 зі згоди ОСОБА_2 , яка є сусіднім землекористувачем ОСОБА_1

Вказувала, що спірна споруда побудована частково на її земельній ділянці.

На підтвердження вказаних вимог позивачем було надано докази, зокрема лист ОСОБА_3 зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 не має права демонтувати спірну будову, оскільки вона їй не належить.

Разом з тим, відповідно до пункту 1 договору оренди, укладеного

14 березня 2005 року між Новоазовською районною державною адміністрацією Донецької області та ОСОБА_1 , останній передано в оренду земельну ділянку для городництва.

Отже, позивач подала до суду докази на підтвердження порушення її прав, тому апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Також на підтвердження своїх позовних вимог позивач вказує на висновок судової будівельно-технічної експертизи від 14 січня 2014 року, відповідно до якого фактичний розмір земельної ділянки, якою вона користується на праві оренді, в натурі на місцевості не відповідає правовстановлюючим документам.

Цим висновком встановлено, що на відстані 0,35 м - 0,4 м від існуючої суміжної межі між ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розташована споруда з зовнішніми цегляними стінами. Дана споруда

з прибудовою є об`єктом нерухомого майна та розташована на території, яка фактично не використовується ОСОБА_1 , що має огородження та знаходиться на земельній ділянці, наданій ОСОБА_1

у відповідності з договором оренди.

Також експерт встановив, що фактична межа ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зміщена у сторону земельної ділянки ОСОБА_1 на 7,6 м по плану земельної ділянки.

Згідно з пунктом 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи

від 14 січня 2014 року встановити, чи є накладення земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 неможливо у зв`язку з відсутністю можливості обміряти ділянку ОСОБА_2 при проведенні огляду

03 грудня 2013 року та відсутності у експерта правовстановлюючих документів та кадастрової документації на її земельну ділянку.

Відповідно до частини першої статті 146 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Встановлено, що ОСОБА_2 не надала документів експерту для проведення експертизи, не надала згоди на обмір земельної ділянки, яка передана їй в оренду.

Апеляційний суд зазначив, що він не може застосувати наслідки ухилення ОСОБА_2 від проведення судової будівельно-технічної експертизи, оскільки правовстановлюючі документи та кадастрова документації на земельну ділянку були нею надані суду ще до призначення цієї експертизи, отже були у розпорядженні експерта, а у справі відсутні докази повідомлення її про дату та час проведення огляду земельної ділянки.

При цьому апеляційний суд вказав, що ОСОБА_1 не надано доказів зменшення її земельної ділянки за рахунок збільшення земельної ділянки ОСОБА_2 , а відтак не можна вважати, що остання порушила права позивача, тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

Проте, відмовляючи у задоволенні позову лише з тих підстав, що експерт не зміг встановити накладення земельних ділянок ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю можливості обміряти ділянку останньої та відсутності у експерта правовстановлюючих документів і кадастрової документації на земельну ділянку, апеляційний суд залишив поза увагою подані позивачем докази на підтвердження заявлених вимог та висновки експерта, якими у сукупності підтверджено порушені права позивача внаслідок неправомірних дій відповідачів, які не заперечували факт будівництва спірного нерухомого майна.

Як встановлено вище, фактична межа ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зміщена у сторону земельної ділянки ОСОБА_1 на 7,6 м по плану земельної ділянки. На відстані 0,35 м - 0,4 м від існуючої суміжної межі між ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розташована споруда з зовнішніми цегляними стінами, ширина якої складає близько 3,5 м. Дана споруда з прибудовою є об`єктом нерухомого майна та розташована на території, яка фактично не використовується

ОСОБА_1 , що має огородження та знаходиться на земельній ділянці, наданій ОСОБА_1 у відповідності з договором оренди.

При цьому, відповідачі ні у запереченнях на позовну заяву, ні в апеляційній скарзі не спростували належними та допустимими доказами відсутність своїх неправомірних дій, не надали жодного документу, який підтверджував, що вони не вчиняли самочинного будівництва та будівництва паркану на земельній ділянці позивача зі зміщенням у бік земельної ділянки останньої.

На підставі викладеного суд першої інстанції, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності та надавши їм правову оцінку,дійшов обґрунтованого та правильного висновку про задоволення позову.

Місцевим судом встановлено, які саме права (інтереси) позивача порушені відповідачами і за захистом яких вона звернулася до суду.

Апеляційний суд всупереч нормам процесуального права помилково залишив поза увагою встановлені судом першої інстанції обставини, не навів вмотивованих обґрунтувань на спростування встановлених судом першої інстанції обставин та досліджених доказів, не врахував указані вище норми матеріального права, тому дійшов помилкового висновку про задоволення позову частково.

Отже, апеляційний суд безпідставно скасував рішення суду першої інстанції за встановлених ним обставин, переоцінив зібрані у справі докази.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, а тому вказане рішення на підставі статті 413 ЦПК України необхідно залишити в силі, а рішення апеляційного суду - скасувати.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Донецької області від 03 грудня 2014 року скасувати, рішення Новоазовського районного суду Донецької області від 06 лютого 2014 року залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська