Постанова

Іменем України

17 липня 2019 року

м. Київ

справа № 679/628/16-ц

провадження № 61-30591св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Сердюка В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області, у складі судді Сопронюк О. В., від 08 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області, у складі колегії суддів: Талалай О. І., Корніюк А. П., П`єнти І. В., від 08 серпня 2017 року.

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) про захист прав споживачів, стягнення процентів за користування депозитом та трьох процентів річних.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 09 грудня 2013 року між сторонами був укладений договір № SAMDNWFD500, вклад «Депозит плюс». За умовами договору сума вкладу становить 168 051, 00 грн, яка зараховується на рахунок/карту № НОМЕР_1 , відкритий відповідачем. Вклад оформлено на строк 6 місяців до 09 червня 2014 року включно, на суму вкладу нараховуються відсотки за ставкою 18 % річних, які зараховуються на рахунок/карту № НОМЕР_1 , період нарахування відсотків по вкладу 1 місяць.

На виконання вказаного договору 09 грудня 2013 року заявник внесла на рахунок № НОМЕР_1 кошти у сумі 168 051 грн для розміщення на депозитному вкладі. Відповідно до умов укладеного договору банк повинен був повернути вклад заявнику 10 червня 2014 року разом із сумою нарахованих відсотків. Незважаючи на те, що строк дії договору закінчився, заявнику було відмовлено у видачі коштів, у зв`язку з чим вона звернулась до суду з позовом про стягнення суми депозиту.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 12 січня 2015 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області 09 квітня 2015 року, з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 стягнуто суму вкладу у розмірі 168 051, 00 грн, згідно з договором № SAMDNWFD500, вклад «Депозит плюс» від 09 грудня 2013 року та витрати на правову допомогу у розмірі 373, 52 грн, а всього 168 424, 52 грн.

Заявник зазначає, що суму вкладу було повернуто банком 18 січня 2016 року під час примусового виконання рішення суду, але на день звернення до суду банк не виплатив позивачці відсотки за користування коштами за договором від 09 грудня 2013 року, чим порушив її права, як споживача фінансових послуг.

Оскільки банк користувався її грошовими коштами до моменту примусового виконання вищевказаного рішення суду, то остання вважає, що банк повинен сплати на її користь проценти за вкладом від суми депозиту згідно з умовами договору за період з 10 грудня 2013 року по 09 червня 2014 року у розмірі 15 703, 25 грн, проценти за вкладом від суми депозиту за період з 10 червня 2014 року по 17 січня 2016 року, виходячи з розміру відсоткової ставки за вкладом на вимогу 1 % річних, у розмірі 2 698, 02 грн, три проценти річних згідно з вимогами статті 625 ЦК України за період з 10 червня 2014 року по 17 січня 2016 року у розмірі 8 094, 07 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просила суд стягнути із ПАТ КБ «ПриватБанк» на свою користь відсотки від суми депозиту (банківського вкладу) згідно з договором № SAMDNWFD500, вклад «Депозит плюс» від 09 грудня 2013 року за період з 10 грудня 2013 року по 09 червня 2014 року у розмірі 15 703, 25 грн, відсотки за вкладом від суми депозиту за період з 10 червня 2014 року по 17 січня 2016 року у розмірі 2 698, 02 грн та три проценти річних за період з 10 червня 2014 року по 17 січня 2016 року у розмірі 8 094, 07 грн, а також судовий збір та витрати на правову допомогу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 08 лютого 2017 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 Стягнуто із ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 відсотки за користування грошовим вкладом згідно з договором № SAMDNWFD500, вклад «Депозит плюс» від 09 грудня 2013 року за період з 10 грудня 2013 року по 09 червня 2014 року у розмірі 15 703, 25 грн, відсотки за користування грошовим вкладом за період з 10 червня 2014 року по 17 січня 2016 року у розмірі 2 698, 02 грн, три проценти річних за період з 10 червня 2014 року по 17 січня 2016 року у розмірі 8 094, 07 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банк не виконав належним чином взяті за договором про банківський вклад зобов`язання, а тому, враховуючи те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, останній має нести цивільно-правову відповідальність за порушення взятих на себе зобов`язань.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 08 серпня 2017 рокурішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив із того, що суд першої інстанції правильно визначився з правовідносинами, які виникли між сторонами, та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог заявника, оскільки відповідачем порушено умови договору про банківський вклад.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У серпні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 08 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 08 серпня 2017 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заявлених позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з`ясували обставини справи. Ухвалюючи рішення у справі, місцевий суд не врахував положення статті 625 ЦК України не застосовують до виниклих правовідносин. Також суд першої інстанції безпідставно застосував відсоткову ставку за користування грошовим вкладом згідно з умовами договору, оскільки договір припинив свою дію 10 червня 2014 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Статтею 383 ЦПК України, в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до пункту 4 Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № 679/628/16-ц (провадження № 61-30591св18) було призначено повторний автоматизований розподіл.

11 червня 2019 року справу розподілено судді-доповідачу.

26 червня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, стягнення процентів за користування депозитом та трьох процентів річних, за касаційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 08 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 08 серпня 2017 року призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Відзиву на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

09 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір № SAMDNWFD500 вклад «Депозит плюс», згідно з яким позивачка передала банку шляхом внесення на особовий рахунок № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 168 051, 00 грн для розміщення на депозитному вкладі, зі строком дії договору 6 місяців до 09 червня 2014 року включно та сплатою процентів на суму вкладу за ставкою 18 % річних. Відсотки за вкладом зараховуються на рахунок/карту № НОМЕР_1 , період нарахування відсотків за вкладом 1 місяць.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 12 січня 2015 року у справі № 679/1899/14-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 09 квітня 2015 року, із ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 стягнуто суму вкладу у розмірі 168 051, 00 грн згідно з договором № SAMDNWFD500, вклад «Депозит плюс» від 09 грудня 2013 року та витрати на правову допомогу у розмірі 373, 52 грн, а всього: 168 424, 52 грн.

Відповідно до листа управління державної виконавчої служби Головного територіального правління юстиції у Дніпропетровській області № 98/02-53/399 від 02 лютого 2016 року вбачається, що 10 червня 2015 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/679/25/5015 про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 суми вкладу у розмірі 168 051, 00 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 373, 52, а всього 168 424, 52 грн.

Постановою державного виконавця від 29 січня 2016 року виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого документа закінчено у зв`язку зі стягненням з ПАТ КБ «ПриватБанк» суми боргу у повному обсязі у розмірі 168 424, 52 грн, яку перераховано на рахунок стягувача відповідно до платіжного доручення № 133 від 18 січня 2016 року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з положеннями статті 57 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до частини третьої статті 10, статті 60 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Подібні за змістом положення містять статті 76, 81 чинного ЦПК України.

Згідно із частиною третьою статті 61 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Аналогічну норму містить частина четверта статті 82 ЦПК України, в якій, зокрема, вказано, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За статтею 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

За змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав.

Згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.

Закінчення строку дії договору банківського вкладу не звільняє банк від обов`язку повернути (видати) кошти вкладникові.

Сторони за домовленістю можуть визначити порядок здійснення повернення коштів за строковим вкладом - шляхом перерахування на поточний рахунок вкладника, шляхом видачі готівкою через касу банку або іншим шляхом. Зазначені вище норми не містять обмежень при виборі сторонами такого договору способу виконання зобов`язання з повернення коштів банку перед вкладником.

У разі, якщо договором банківського вкладу передбачено повернення вкладу коштів шляхом їх перерахування на поточний рахунок вкладника, із чим погодились обидві сторони, укладаючи такий договір, то після здійснення зазначеної операції правовідносини сторін трансформуються у правовідносини банківського рахунку відповідно до положень частини третьої статті 1058 ЦК України.

Така трансформація означає, що вкладник має право отримати готівкою повернуті банком на поточний рахунок кошти за вкладом, але до правовідносин між ними вже не можуть застосовуватись положення договору строкового банківського вкладу у зв`язку з тим, що строк його дії закінчився. Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року по справі № 761/26293/16-ц, провадження № 14-64цс19.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із положеннями статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ухвалюючи рішення у справі, місцевий суд правильно врахував, що позивач має право на отримання компенсаційних виплат відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а після закінчення дії договору банк повинен виплатити проценти за процентною ставкою у розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу.

Визначаючи розмір заборгованості, місцевий суд належним чином дослідив поданий стороною розрахунок заборгованості, перевірив його, оцінив у сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами.

Таким чином, суд першої інстанції виконав вимоги статті 212 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, щодо оцінки доказів і статті 213 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

Апеляційний суд відповідно до вимог статті 303 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи,перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

За правилами частини першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 08 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 08 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. В. Сердюк

СуддіА. І. Грушицький

А. А. Калараш

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров