ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 листопада 2019 року

м. Харків

справа № 645/3371/19

провадження № 22-ц/818/4146/19,

№ 22-ц/818/4490/19,

№ 22-ц/818/4494/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Бровченка І.О., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря судового засідання - Сидорчук М.О.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

інші учасники справи:

третя особа - Бахмутська міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційні скарги ОСОБА_1 на ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 червня 2019 року, від 15 червня 2019 року та від 16 липня 2019 року, постановлені у складі судді Бондарєвої І.В.,

УСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею та реєстрацію місця проживання дитини разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , без згоди батька дитини, ОСОБА_2 .

Одночасно з позовом ОСОБА_1 подала заяву про звільнення від сплати судового збору, у якій посилалася на те, що має на скрутне матеріальне становище, не працює, оскільки здійснює догляд за малолітнім сином, єдиним доходом є державна допомога на дитину у розмірі 860 грн (а.с. 4).

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31 травня 2019 року у задоволені клопотання про звільнення від сплати судового збору відмовлено. Позов залишено без руху, надано позивачу строк для сплати судового збору у розмірі 768,40 грн (а.с. 37).

На виконання зазначеної ухвали ОСОБА_1 подано клопотання про зменшення судового збору на 90% до 76 грн 40 коп. та відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі (а.с. 39-40).

Заява мотивована тим, що відповідно до Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантується право на доступ до правосуддя. Позов заявлений для забезпечення прав малолітньої дитини. Крім того, розмір судового збору перевищує п`ять відсотків розміру річного доходу позивача, отже, є передбачені законом підстави для зменшення розміру судового збору і відстрочення його сплати до ухвалення рішення у справі.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 червня 2019 року зменшено розмір судового збору, який ОСОБА_1 має сплатити за подання позовної заяви, до 516 грн (а.с. 42-43).

Ухвала суду мотивована тим, що позовна заява ОСОБА_1 містить дві вимоги немайнового характеру. Таким чином, розмір судового збору, що підлягає сплаті при подачі позовної заяви, складає 1536 грн 80 коп. Оскільки зазначений розмір перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача є підстави для зменшення судового збору до 516,00 грн.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 липня 2019 року, з урахуванням виправлення описки ухвалою суду від 16 липня 2019 року, позовну заяву ОСОБА_1 визнано не поданою і повернуто позивачу (а.с.48, 49).

В апеляційних скаргах на ухвали суду від 13.06.2019, 15.07.2019, 16.07.2019 ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить зазначені ухвали скасувати, зменшити розмір судового збору за подачу позовної заяви до 76,40 грн та відстрочити сплату судового збору до розгляду справи по суті, направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що позов заявлений для забезпечення прав малолітньої дитини. Позивач не працює, оскільки здійснює догляд за малолітньою дитиною і єдиним її доходом є державна допомога, яку вона отримує щомісячно у розмірі 860 грн. Інших доходів вона не отримує. Аліменти на утримання дружини та дитини відповідач не сплачує, має заборгованість по сплаті аліментів. Звертає увагу суду на те, що вона разом з дитиною не мають щомісячного доходу навіть у розмірі прожитого мінімуму.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвал суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 на ухвали суду від 13.06.2019 та 15.07.2019 задовольнити, апеляційну скаргу на ухвалу від 16.07.2019 залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали

Частина перша статті 136 ЦПК України, яка кореспондується з приписами частини першої та другої статті 8 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VI, визначає врахування судом майнового стану сторони як єдину підставу для зменшення розміру належних для оплати судових витрат, звільнення від їх оплати, відстрочення або розстрочення сплати судового збору.

При цьому, особа, яка заявляє відповідне клопотання повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий/фінансовий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

В контексті відстрочення, розстрочення або звільнення від сплати судового збору слід зазначити, що майновий стан сторони (належні стороні майнові права та обов`язки) має визначатися судом з врахуванням конкретних обставин певної справи.

Аналіз такого врегулювання та судової практики дає підстави зробити висновок про те, що питання визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати. Вказані обставини є важливими чинниками при визначенні того чи скористалася ця особа своїм правом доступу до правосуддя.

Враховуючи те, що відстрочення, розстрочення або звільнення сплати судового збору допускається у виняткових випадках і залежно від обставин справи, обґрунтування пов`язаних з цим обставин, що свідчать про неможливість або складність в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом порядку та розмірах, покладається на позивача.

Гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду. Це відповідає Рекомендації Комітету Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя від 14.05.1981№ R (81) 7: «В тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати» (підпункт 12 пункту D).

Отже, сплата судового збору за подання заяв, скарг до суду є складовою доступу до правосуддя.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року ЄСПЛ підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Відповідно до практики ЄСПЛ пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає від держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Разом з тим, там де такі суди існують, гарантії, що містяться у статті 6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх «цивільних прав та обов`язків» (Рішення ЄСПЛ у справі «Гоффман проти Німеччини» («Hoffmann v. Germany») від 11 жовтня 2001 року, пункт 65; Рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» («Cudla v. Poland») від 26 жовтня 2000 року).

ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (Рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; Рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

Колегія суддів зазначає, що положення ст. 136 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням. Водночас підстави для відмови суду у подібних клопотаннях мають бути аргументовані.

Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підтвердження клопотання про зменшення розміру судового збору до 90% судового збору, визначеного судом, ОСОБА_1 надала довідку Бахмутського МУПСЗН № 1064 від 23.05.2019 про своє перебування на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Бухмутської міської ради Донецької області та отримання щомісячної одноразової допомоги при народженні 1-ї дитини у розмірі 860 грн (а.с. 5).

Відповідно до листа Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області в провадженні відділу перебуває виконавче провадження № 56733162 по примусовому виконанню виконавчого листа № 645/2736/17 від 07.02.2018, виданого Фрунзенським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання дружини у період вагітності. Станом на 01.04.2019 року борг по аліментам становить 42 457,59 грн (аркуші 38-39 виділеного матеріалу цивільної справи № 645/3371/19).

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що позивач не працює, на її утриманні знаходиться дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб складає: з 1 січня 2019 року - 1921 гривня, з 1 липня - 2007 гривень, з 1 грудня - 2102 гривні; прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень.

Зазначене свідчить про те, що мінімальний рівень життя позивача разом з дитиною на час звернення її до суду з позовом не забезпечений, що свідчить про перебування позивачки у скрутному майновому стані та може бути підставою для задоволення судом клопотання про зменшення розміру судового збору.

За таких обставин, колегія суддів вважає передчасним висновок суду першої інстанції про визнання неподаною та повернення позовної заяви ОСОБА_1 , оскільки такий висновок не відповідає інтересам позивача щодо можливості звернення до суду з метою реалізації права такої особи на справедливий розгляд справи, яке гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судова колегія вважає доводи апеляційних скарг позивачки на ухвали суду від 13 червня 2019 року та від 15 липня 2019 року обґрунтованими, тому скарги підлягають задоволенню, а ухвали суду - скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Разом з тим, судова колегія не може погодитися з доводами апеляційної скарги щодо незаконності ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 липня 2019 року.

Зазначеною ухвалою суд усунув описку в ухвалі від 15 липня 2019 року, а саме, виклав резолютивну частину ухвали в редакції, що відповідає її мотивувальній частині. При цьому він правильно керувався ст. 269 ЦПК України та виходив з того, що недолік резолютивної частини ухвали від 15 липня 2019 року є опискою, яку необхідно усунути у визначений ЦПК України спосіб.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 липня 2019 року задоволенню не підлягає, зазначену ухвалу належить залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 379, 382 - 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 червня 2019 року, ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 липня 2019 року, з урахуванням виправлення описки ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 липня 2019 року, задовольнити.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13 червня 2019 року, ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 липня 2019 року з урахуванням виправлення описки ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 липня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 липня 2019 року залишити без задоволення.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 7 листопада 2019 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді І.О. Бровченко

Р.М. Піддубний