ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

справа № 643/14448/17

провадження № 22-ц/818/4446/19

13 листопада 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 08 липня 2019 року в складі судді Скотаря А.Ю.,

у с т а н о в и в:

В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та застосування наслідків недійсності правочину.

Позовна заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що 07 грудня 2015 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передала, а він прийняв у власність трикімнатну квартиру загальною площею 68,2 кв. м., житловою площею 46, 7 кв. м. АДРЕСА_1 . В пункті 1.4. договору вказано, що продавець свідчить та гарантує, що зазначена квартира на момент укладення цього договору нікому іншому не продана, іншим способом не відчужена; під заставою, забороною (арештом), в тому числі податковою, не перебуває, судового спору щодо неї, а також прав на неї у третіх осіб, відповідно до статті 659 ЦК України, як у межах так і за межами України, немає; особи, які б мали право користування квартирою (сервітутом), в тому числі малолітні або неповнолітні особи відсутні; як внесок до статутного капіталу юридичних осіб не внесена; прихованих недоліків не має, внаслідок продажу квартири не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних дітей та інших осіб, яких продавець зобов`язаний утримувати за законом чи договором; від покупця не приховано обставин, які мають істотне значення для цього договору.

Зазначає, що квартира АДРЕСА_1 є предметом іпотеки на підставі договору іпотеки, укладеного з колишнім власником житла ОСОБА_3 03 червня 2008 року з метою забезпечення зобов`язань до договором кредиту, укладеним в цей же день між ОСОБА_3 та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Квартира була реалізована з прилюдних торгів в процедурі банкрутства Фізичної особи-підприємця ОСОБА_9. На даний час іпотека не є припиненою та щодо цього майна існують судові спори.

Посилаючись на те, що правочин вчинено під впливом обману, оскільки ОСОБА_2 не повідомила йому про вказані обставини, ОСОБА_1 просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений 07 грудня 2015 року між ними, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Журба О.Л. за реєстровим № 1467; застосувати наслідки недійсності правочину - реституцію, а саме: стягнути з ОСОБА_2 сплачені за договором купівлі-продажу грошові кошти в сумі 867 936 грн 89 коп.; повернути у власність ОСОБА_2 трикімнатну квартиру загальною площею 68,2 кв. м., житловою площею 46, 7 кв. м. АДРЕСА_1 .

31 січня 2018 року ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзив, з урахуванням доповнень, мотивовано тим, що станом на 07 грудня 2015 року ( дату укладення договору купівлі-продажу) жодного судового спору не існувало, які і не існувало рішення органів про обтяження спірного житла, яке було предметом іпотеки. Тому гарантії, зазначені в пункті 1.4. договору, вона не порушувала.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 08 липня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений 07 грудня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Журба О.Л. за реєстровим № 1467. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачені за договором купівлі-продажу грошові кошти в сумі 825 000 грн 00 коп. Постановлено повернути у власність ОСОБА_2 трикімнатну квартиру загальною площею 68,2 кв. м., житловою площею 46, 7 кв. м. АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8 516 грн 48 коп. судового збору. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що скасування судових рішень, які були підставою для виключення записів про обтяження з державних реєстрів, вказує на правомірність обтяження спірного нерухомого майна іпотекою на час його відчуження і таке обтяження є чинним з моменту його первинної реєстрації в реєстрі, тобто з 03 червня 2008 року. Із наявних судових рішень та копій заяв ОСОБА_2 та її представників у справі вбачається, що ОСОБА_5 до укладення спірної угоди достеменно знала, що існує діючий договір іпотеки, згідно з яким квартира є предметом іпотеки, тобто на квартиру, яка належала їй на праві власності, є права у третіх осіб та з приводу квартири існують судові спори.

05 серпня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Харківського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на час вчинення правочину жодного судового спору не існувало, які і не існувало рішення органів про обтяження спірного житла, яке було предметом іпотеки на момент укладення спірного договору. Нотаріусом було перевірено історію квартири (щодо попередніх правочинів, обтяжень та/або зняття таких обтяжень, в тому числі на підставі судових рішень тощо), яка була у відкритому доступі, перевірила її та довела до відома позивача. Визнаючи правочин недійсним, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що правочин визнається вчиненим під впливом обману тільки у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину (правова позиція, що міститься в постанові Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі 445/1011/17). Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги на пункт 5.7. договору, в якому сторони засвідчили, що цей договір укладено не під впливом помилки, обману, насильства або тяжких обставин.

04 вересня 2019 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» рішення суду першої інстанції не оскаржило, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалось.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Матеріали справи свідчать, що 03 червня 2008 року укладено кредитний договір № ML-701/341/2008, відповідно до умов якого ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), надало ОСОБА_9 кредит в розмірі 68 984 доларів США строком до 05 червня 2023 року.

В цей же день з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_6 укладено договір іпотеки № РML-701/341/2008, предметом якого є трикімнатна квартира загальною площею 68,2 кв. м., житловою площею 46, 7 кв. м. АДРЕСА_1 , належна іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 07 вересня 2004 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Клопотовою Л.Ю. за реєстровим № 4592.

03 червня 2008 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено запис про обтяження, а саме - заборона на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

18 березня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16 січня 2012 року введений мораторій на задоволення вимог кредиторів Фізичної особи-підприємця ОСОБА_9.

Постановою господарського суду Харківської області від 20 лютого 2012 року боржника - Фізичну особу-підприємця ОСОБА_9 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2012 року позов ОСОБА_7 - арбітражного керуючого - ліквідатора Фізичних осіб-підприємців ОСОБА_3 та ОСОБА_6 задоволено. Скасовано постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язано зняти заборону відчуження нерухомого майна у Єдиному державному реєстрі відчуження об`єктів нерухомого майна шляхом виключення відповідних записів.

20 серпня 2012 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О. з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вилучено обтяження, накладене на квартиру АДРЕСА_1 .

06 вересня 2012 року квартира АДРЕСА_1 була подарована ОСОБА_8 , яка на підставі договору купівлі-продажу від 05 листопада 2012 року продала житло ОСОБА_2 .

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2013 року задоволено позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Звернуто стягнення на трикімнатну квартиру загальною площею 68,2 кв. м., житловою площею 46, 7 кв. м. АДРЕСА_1 шляхом проведення прилюдних торгів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 3 796 184 грн 86 коп. Визначено початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації шляхом продажу на прилюдних торгах на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності, на момент реалізації предмета іпотеки. Виселено всіх осіб, що зареєстровані за адресою спірного житла. Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 03 червня 2015 року заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2013 року скасовано. В задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» відмовлено.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2015 року в задоволенні заяви ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» про перегляд рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2013 року за нововиявленими обставинами відмовлено.

07 грудня 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передала, а ОСОБА_1 прийняв у власність трикімнатну квартиру загальною площею 68,2 кв. м., житловою площею 46, 7 кв. м. АДРЕСА_1 .

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2017 року в задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторнг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 10 січня 2018 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2017 року скасовано та ухвалена нова постанова про відмову в задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторнг Україна» з інших підстав.

Обгрунтовуючи позов, ОСОБА_1 посилався на те, що оспорюваний договір купівлі-продажу вчинено під впливом обману, оскільки ОСОБА_2 не повідомила йому про вказані обставини, у зв`язку з чим просив визнати його недійсним та застосувати наслідки недійсності правочину.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 657 ЦК України обумовлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податкові заставі.

Відповідно до вимог статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

За вимогами статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Виходячи зі змісту статей 203, 655 ЦК України, договір купівлі-продажу вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема частиною 1 статті 203 цього Кодексу.

Правові наслідки вчинення правочину під впливом обману передбачені статтею 230 ЦК України.

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його конрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин, і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитись позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Тобто, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Лише в разу настання цих обставин норми статей 203, 230 і 655 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Аналогічні висновки щодо застосування вказаних норм права викладені у постановах Верховного Суду України від 16 березня 2016 року у справі № 6-93цс16 та від 27 квітня 2016 року у справі №6-372цс16, а також в постанові Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 445/1011/17 (провадження № 61-971св18).

За правилами частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що оскаржуваний договір купівлі-продажу вчинявся позивачем під впливом обману з боку відповідача, що ним неправильно сприймались фактичні обставини правочину, що вплинуло на його волевиявлення. На час вчинення правочину судових спорів щодо спірного житла не було, а обтяження, накладене на квартиру АДРЕСА_1 , було вилучено з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 20 серпня 2012 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О. на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2012 року.

Оскільки ОСОБА_1 не довів обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, укладеного 07 грудня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із застосуванням наслідків недійсності правочину.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами пунктів «б», «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судові витрати, понесені відповідачем за подачу апеляційної скарги, документально підтверджуються в розмірі 12 960 грн 00 коп. (а. с. 226 т. 2).

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, судовий збір в розмірі 12 960 грн 00 коп. підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 4, 376 ч. 1 п. 4, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 08 липня 2019 року скасувати та ухвалити нову постанову.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та застосування наслідків недійсності правочину відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 12 960 грн 00 коп. (дванадцять тисяч дев`ятсот шістдесят грн. 00 коп.) судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 18 листопада 2019 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

О.Ю.Тичкова