Справа № 461/129/19
Провадження № 2/461/420/19
УХВАЛА

Іменем України

31.07.2019 м. Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Радченко В.Є.

з участю:

секретаря судового засідання Сидорак М.А.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача- ОСОБА_3

представника третьої особи,

що не заявляє самостійних вимог

щодо предмету спору - ОСОБА_4

при розгляді у судовому засіданні в залі суду у місті Львові цивільної справи за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин Сполучених Штатів Америки, паспорт громадянина США № НОМЕР_2 , адреса: 97-103 АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , Англія, адреса для кореспонденції: АДРЕСА_4 ), третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки і піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради (79005, м. Львів, вул. Ф. Ліста, 1) про визначення місця проживання дитини, -

в с т а н о в и в:

У провадженні Галицького районного суду м. Львова знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_5 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки і піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, про визначення місця проживання дитини.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_6 заявила клопотання про закриття провадження у справі. Свої вимоги мотивує тим, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства судами України. Зазначила, що при вирішенні справ про визначення місця проживання дитини слід керуватися особистим законом дитини. Оскільки дитина, ОСОБА_7 , є громадянкою Сполучених Штатів Америки, відтак особистим законом дитини має бути визначено право США.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 проти задоволення даного клопотання заперечили покликаючись на його безпідставність.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, в судовому засіданні вирішення клопотання поклала на розсуд суду.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача та представника третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що клопотання підлягає до задоволення з наступних підстав.

Ч. 1 ст. 27 ЦПК України встановлено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Цивільного процесуального кодексу України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Згідно з ч.10 ст.28 ЦПК України позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_8 є громадянином Сполучених Штатів Америки, громадянином Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, що підтверджується відповідними паспортами відповідача. Крім цього, відповідач має тимчасовий дозвіл на перебування на території Швейцарії. В Україні не має зареєстрованого місця проживання чи перебування.

Відповідно до ст. 496 ЦПК України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 13 Сімейного кодексу України частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародному договорі України, укладеному в установленому порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом сімейного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.

Відповідно до п. 2 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» іноземний елемент ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави.

Згідно п. 3 ст. 2 Закону України «Про міжнародне приватне право» цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом: зокрема, підсудність судам України справ з іноземним елементом.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про міжнародне приватне право» право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про міжнародне приватне право» якщо згідно з частиною першою цієї статті неможливо визначити право, що підлягає застосуванню, застосовується право, яке має більш тісний зв`язок із приватноправовими відносинами.

Відповідно до ст. 73 Закону України «Про міжнародне приватне право» іноземці, особи без громадянства, мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів.

Положення ЦПК та ЗУ «Про міжнародне приватне право» гарантують право іноземцеві звернутися до суду України, однак не регламентують порядок звернення до суду громадянина України із позовом до громадянина іноземної держави.

В даній справі позивач ОСОБА_1 просить суд визначити місце проживання доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю.

Суд погоджується з твердженнями представника відповідача про те, що вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, слід керуватися положеннями Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховною Радою УРСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII, Конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей від 19 жовтня 1996 року, до якої Україна приєдналась із заявами та застереженнями відповідно до Закону України від 14 вересня 2006 року № 136-V, Конвенції про контакт з дітьми від 15 травня 2003 року, ратифікованої Законом від 20 вересня 2006 року № 166-V, Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року, до якої Україна приєдналась із заявою відповідно до Закону України від 11 січня 2006 року № 3303-IV, Європейської конвенції про визнання та виконання рішень стосовно опіки над дітьми та про поновлення опіки над дітьми від 20 травня 1980 року, ратифікованої із заявами та застереженнями Законом від 6 березня 2008 року № 135-VI, а також міждержавними договорами України та остаточними рішеннями Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 66 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки батьків і дітей визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв`язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини.

Згідно із ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право» особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Якщо фізична особа є громадянином двох або більше держав, її особистим законом вважається право тієї з держав, з якою особа має найбільш тісний зв`язок, зокрема, має місце проживання або займається основною діяльністю.

Відповідно до копії свідоцтва про народження дитини з перекладом, ОСОБА_7 , була народжена у Нью-Йорку, США.

В судовому засіданні представник відповідача наголошувала, що дитина ОСОБА_7 є громадянкою Сполучених Штатів Америки. Даний факт не заперечувався матір`ю дитини, позивачем по справі ОСОБА_1 та її представником.

Тобто, особистим законом дитини в даному випадку має бути визначено право Сполучених Штатів Америки.

Крім цього, представник відповідача довела суду, що право Сполучених Штатів Америки має найбільш тісний зв`язок із відповідними правовідносинами. Посилалась на те, що відповідач (батько) дитини є громадянином Сполучених Штатів Америки та громадянином Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії. Позивачка (мати) дитини є громадянкою України, громадянкою Сполучених Штатів Америки та громадянкою Італійської Республіки, що підтверджується відповідними паспортами позивачки. Зі змісту позовної заяви вбачається, що дитина народилася і тривалу частину свого життя проживала за кордоном, дитина говорить англійською мовою. Таким чином, у дані спірні відносини не мають тісного зв`язку з українським правом.

Суд зазначає, що між Україною і Сполученими Штатами Америки, Україною і Сполученим Королівством Великої Британії та Північної Ірландії, Україною та Італійською Республікою відсутні міжнародні договори про надання правової допомоги у цивільних справах.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що право, яке підлягає застосуванню у даних правовідносинах є право Сполучених Штатів Америки.

Така позиція суду узгоджується із п.п. 12-13 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-754/0/4-13 «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом», в якому зазначено, що при вирішенні справ про визначення місця проживання дитини слід керуватися статтею 66 Закону України "Про міжнародне приватне право".

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Спір щодо визначення місця проживання дитини, яка є громадянкою Сполучених штатів Америкивідповідно до ЦПК України та Закону України «Про міжнародне приватне право» не може бути розглянутий судом України.

Таким чином, дана цивільна справа є такою, що не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства судами на території України.

При відкритті провадження у даній цивільній справі суд керувався тим, щоб забезпечити позивачу доступ до правосуддя, право на справедливий суд, передбачене ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та право на судовий захист, передбачене ст. 55 Конституції України, а також першочергового захисту інтересів дитини.

Крім цього, при відкритті провадження по даній справі не було вирішено питання за позовними вимогами про стягнення аліментів. Ці вимоги могли розглядатись судом за місцем проживання позивачки і їх розгляд не суперечив би вимогам п. 4 ч.1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право». Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 30.05.2019 р. суд за клопотанням позивача ОСОБА_1 залишив без розгляду в частині вимог про стягнення аліментів позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_9 ОСОБА_10 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки і піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів.

При цьому, ч. 2 ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якої справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, не може застосовуватись до даної ситуації, оскільки така норма стосується територіальної підсудності і передачі справ судам у межах території України.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.7 ЗУ «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Провадження у даній справі закрито у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, тому судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255, ст.ст. 258-261 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин Сполучених Штатів Америки, паспорт громадянина США № НОМЕР_2 , адреса: 97-103 АДРЕСА_2 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_3 , Англія, адреса для кореспонденції: АДРЕСА_4 ), третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки і піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради (79005, м. Львів, вул. Ф. Ліста, 1) про визначення місця проживання дитини.

Судові витрати залишити за позивачем ОСОБА_1 .

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м.Львова протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи,якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення,має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складений 05.08.2019 р.

Суддя: Радченко В.Є.