Справа № 309/989/19
Провадження № 2/309/916/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 серпня 2019 року м. Хуст
Хустський районний суд
Закарпатської області
в складі: головуючого-судді: Савицький С.А.
за участю секретаря Данило І.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хуст цивільну справу за позовом:
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позовні вимоги вмотивовані тим, позивач є власником житлового будинку, який розмішений за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно. Син позивача ОСОБА_2 понад сім років у даному будинку не проживає, однак зареєстрований там. Відповідач ОСОБА_2 виїхав за межі Закарпатської області, наразі адреса його фактичного місця проживання невідома. Реєстрація місця проживання відповідача в будинку, створює для позивача перешкоди у користуванні майном. Зокрема, я вимушений нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються в залежності від зареєстрованих за адресою осіб. Просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в АДРЕСА_1 .
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився повторно, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином через оголошення на сайті Хустського районного суду. У відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторона посилалася, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на підтвердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає, позовні вимоги слід задоволити, виходячи з наступного.
За змістом ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316-319, 321, 325, 383, 386, 391 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно обмежений у здійсненні цього права, власник житлового будинку здійснює своє право на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб, може використовувати будинок для проживання свого і членів сім`ї, може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, вимагати захисту права власності, в тому числі - усунення перешкод у здійсненні права.
Житловий будинок в АДРЕСА_1 , належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 , що стверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно.
Відповідач ОСОБА_2 у вказаному будинку не проживає з 2009 року, що стверджено довідкою виданою Рокосівською сільською радою від 25.03.2019 року та актом обстеження житлово-побутових і матеріальних умов складений депутатом Рокосівської сільської ради від 25 березня 2019 року.
Згідно з положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема шляхом усунення перешкод у здійсненні користування майном особами, в яких відпали законні підстави для такого користування.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Згідно ст. 71 ЖК України, при відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Разом з тим, як вказувалось вище, відповідач ОСОБА_2 не проживає у вказаному будинку з 2009 року, що є підставою для визнання його таким, що втратив право на користування вказаним жилим приміщенням.
Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ч. 2 вказаної норми закону член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
У відповідності ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.
З огляду на встановлене суд констатує, що позивач обґрунтовано та правомірно ставить вимоги до відповідача, про визнання його таким, що втратив право на користування житлом в його будинку, так як останній відповідно до ст. 71 ЖК України втратив право на користування жилим приміщенням в будинку позивача.
Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач втратив право на користування квартирою, що належить позивачу у зв`язку із відсутністю без поважних причин понад строк, а тому позов в частині визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 12,13,81,259,263-265,268, 280-289 ст.ст. 319,321, 391 ЦК України, суд, -
Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Хустського

районного суду: Савицький С.А.