Дата документу 27.08.2019
Справа № 334/7362/18
Провадження № 2/334/1112/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Лиходід А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району як Орган опіки та піклування про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , районна адміністрація ЗМР по Дніпровському району як Орган опіки та піклування про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого зазначила, що окрім неї у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані її дочки та онуки: відповідачка ОСОБА_2 зі своєю дочкою ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 зі своїми синами ОСОБА_5 та ОСОБА_6

ОСОБА_2 з дитино ОСОБА_3 з травня 2016 року виїхали з квартири та оселилися за адресою: АДРЕСА_2 за місцем проживання ОСОБА_8 , який є чоловіком відповідачки та батьком ОСОБА_3 .

З огляду на те, що відповідачі, будучи зареєстрованими за вказаною вище адресою, фактично більше шести місяців у ній не мешкають, комунальні послуги не сплачують, участі у витратах по ремонту не беруть, особистих речей та предметів побуту, меблів, одягу не мають, а тому зазначене спричиняє позивачці та іншим особам, які фактично проживають у квартирі додаткові матеріальні витрати.

Відповідачка подала відзив на позовну заяву. Вказує, що позивачка по справі, яка є її рідною матір`ю,28.07.1982 року отримала ордер НОМЕР_5, виданий Ленінською районною адміністрацією м. Запоріжжя на сім`ю з п`яти осіб, до складу якої увійшли: вона як дочка від попереднього шлюбу, чоловік ОСОБА_9 та двоє спільних дітей ОСОБА_10 і ОСОБА_4 За адресою АДРЕСА_1 відповідачка була зареєстрована та постійно мешкала. Її вітчим ОСОБА_9 проживав в селі Мар`ївка, в будинку своїх батьків, пізніше туди переїхав його син ОСОБА_10 . Станом на теперішній час вони виписались з цієї адреси і проживають в селі.

Фактично в сім`ї встановився порядок користування кімнатами, згідно якого відповідачка займала кімнату з балконом, її сестра ОСОБА_4 була на заробітках в Москві, а в її кімнаті проживав син ОСОБА_6 , у матері була своя кімната, хоча вона часто знаходилась в селі з чоловіком та сином.

В2004-2005роках вона в своїй кімнаті проживала з чоловіком ОСОБА_8 та коли вони стали робити ремонт в кімнаті, мати ОСОБА_1 вигнала їх з квартири, у зв`язку з чимОСОБА_2 вимушена була піти жити до батьків чоловіка.

Після народження в 2010 році доньки ОСОБА_3 , відповідачка зареєструвала її в даній квартирі і дитина проживала разом з нею. Доньку відповідачка народила як мати-одиначка і тільки 25.07.2017 року згідно спільної заяви про визнання батьківства, в актовий запис про її народженнябули внесені зміни і батьком ОСОБА_3 було зазначено ОСОБА_8 , в той же день між батьками була проведена реєстрація шлюбу.

З грудня 2016 року відповідачка з дочкою стали проживати в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить родині чоловіка ОСОБА_8 . В вересні 2018 року останній вигнав її з донькою з квартири, але шлюбні відносини між ними судом не розірвані.

ОСОБА_2 після того, як її чоловік вигнав з дитиною зі своєї квартири, повернулась до матері у квартиру, в якій зареєстрована, але остання в квартиру не впустила і сказала, щоб дочка повернулася до чоловіка, до того ж категорично заперечила проти вселення дочки з онукою до житла, у зв`язку з чим ОСОБА_2 змушена була шукати іншу квартиру. Станом на теперішній час відповідачка з донькою тимчасово проживає у знайомих, іншого житла у неї в користуванні та у власності немає.

При цьому, її молодша сестра ОСОБА_4 має двох дітей, які також зареєстровані за цією адресою. Загальна площа квартири 48 кв .м., всім мешкати в квартирі було дуже складно та незручно, тому за усною домовленістю між відповідачкою та її матір`ю та сестрою, вона інколи проживала в інших місцях без зняття з реєстраційного обліку іце всіх влаштовувало, до того ж після того, як ОСОБА_8 неодноразово виганяв її з дочкою, вона також поверталась до матері, яка не заперечувала проти цього.

Вважає, що ОСОБА_1 вирішила приватизувати спірну квартиру, а її разом з донькою ОСОБА_3 позбавити права на житло, і саме з цього приводу остання звернулася з вказаним позовом досуду. До того ж, позивачка не надає дозволу на вселення у квартиру, в якій зареєстрована відповідачка та її дочка, а це позбавляє останніх можливості проживати у ній. Крім того, не сплата дитиною коштів за користування житлово-комунальними послугамитакож не може бути підставою для визнання її такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням, оскільки позивачка (за доведеності понесення нею таких витрат одноособово) не позбавлена можливості ставити питання про їх відшкодування до законних представників (батьків) малолітньої дитини, а оскільки коли ОСОБА_2 проживала у позивачки в квартирі, в якій вона є зареєстрованою, вона проводила платежі за комунальні послуги в тій сумі, яку зазначала саме ОСОБА_1 , до того ж платила за квартиру і за сестру ОСОБА_4 , яка перебувала у м. Москва.

Оскільки її донька ОСОБА_3 не досягла повноліття, а відтак не набула повної цивільної дієздатності, причини її не проживання у квартирі є поважними, а тому і відсутні підстави для визнання її такою, що втратила право користування цією квартирою. Просить відмовити в задоволенні позову.

Позивачкав судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги та просила задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_21 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах дочки ОСОБА_3 ,в судове засідання не з`явилась. В ході судового розгляду справи, у судовому засіданні 18.03.2019 року заперечувала проти позову вимог та просила відмовити в його задоволенні.

Представник відповідачки адвокат Мінасова Г.М. в судове засідання не з`явилась, 18.03.2019 року надала суду заяву про припинення дії договору про надання правової допомоги ОСОБА_2

Третя особа ОСОБА_4 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах свого сина ОСОБА_5 , в судовому засіданні підтримала вимоги позову та просила його задовольнити.

В судовому засіданні представник третьої особи - Органу опіки та піклування районної адміністрації ЗМР по Дніпровському району заперечувала проти визнання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування спірною квартирою, посилаючись на висновок № 05/01-27/0435 від 15.03.2019 року.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_22 суду пояснила, що з часу вселення проживає по сусідству та спілкується з сім`єю позивачки. Донька позивачки ОСОБА_2 у цій квартирі не проживає з 2004 року. За весь цей час лише одного разу вона на декілька місяців з`явилась у квартирі матері, після чого знову виїхала. Вона не була свідком жодних обставин, через які б ОСОБА_2 вимушено не проживала у квартирі.

Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Приписами статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що на підставі ордера №3621, серія А-VII, виданого 28.07.1982 року Виконкомом Запорізької міської ради народних депутатів, ОСОБА_1 набула право на вселення у квартиру АДРЕСА_1 разом з членами своєї родини, до складу якої увійшли: чоловік ОСОБА_9 , 1950 року народження, дочка ОСОБА_2 , 1974 року народження, син ОСОБА_10 , 1978 року народження, ОСОБА_4 , 1979 року народження.

Згідно Довідки про реєстрацію місця проживання особи від 06.07.2018 року, ОСОБА_1 з 28.09.1984 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно Довідки про реєстрацію місця проживання особи від 06.07.2018 року, ОСОБА_4 з 28.09.1984 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Також за вказаною адресою зареєстровані діти ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей серія НОМЕР_1 від 21.07.2016 року і серія НОМЕР_2 від 26.07.1994 року, довідками про реєстрацію місця проживання особи.

Згідно Довідки Миколаївської виправної колонії № 10/50-9-1184 від 19.06.2019 року, ОСОБА_9 засуджений 31.08.2010 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст. 115 КК України та відбуває покарання у Державній установі з 31.10.2017 року.

Наданою Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області інформацією підтверджується, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , що також підтверджуєтьсяїї свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_3 , виданим 10.09.1974 року Орджонікідзевським відділом ЗАГС м. Запоріжжя.

08.07.2010 року Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області була проведена державна реєстрація народження, актовий запис № 676, громадянки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якої є ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . 23.07.2017 року до актового запису про народження № 676 згідно спільної заяви батьків про визнання батьківства внесені зміни.

Згідно Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 2313- від 10.10.2017 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 07.05.1991 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

За положеннями частини першої статті 71, статті 72 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

При вирішенні питання чи втратили відповідачі право користування жилим приміщенням, слід виходити не лише з факту відсутності, але й встановити причини з яких квартиронаймач відсутній в житлі. Вичерпного переліку поважності причин непроживання у житловому приміщенні житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує у кожному випадку з урахуванням конкретних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідачкою не спростовується, що в квартирі вона постійно не проживає з 2004-2005 років. На підставі наданих доказів судом не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідачка не проживала весь цей час у спірній квартирі з поважних причин, що їй створювалися перешкоди у користуванні квартирою, про наявність спору між сторонами щодо користування квартирою.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем доведено наявність підстав, передбачених статтями 71, 72 ЖК УРСР для визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням в зв`язку з відсутністю останньої за зареєстрованим місцем проживання без поважних причин більше шести місяців.

Водночас, суд не знаходить підстав для визнання неповнолітньої ОСОБА_3 такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

З пояснень позивачки і ОСОБА_2 , неповнолітня ОСОБА_3 разом з матір`ю не мешкає у квартирі, в якій зареєстрована. Вказане підтверджується Актом обстеження умов проживання, складеним комісією служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради по Дніпровському району 26.03.2019 року, згідно якого ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у квартирі АДРЕСА_1 не мешкає.

Відповідно до ст. 2. Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Статтею 4 цього закону передбачено, що законодавство про свободу пересування та вільний вибір місця проживання складається з Конституції України, цього Закону, інших законів та міжнародних договорів України.

Стаття 6 вказує на те, що реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Згідно з частиною четвертою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Малолітня дитина не може самостійно визначати своє місце проживання, а тому сам по собі факт її не проживання у спірній квартирі, не може бути безумовною підставою для визнання її такою, що втратила право користування зазначеним житлом. Право користування житлом у дитини виникає на підставі факту її народження. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Під час розгляду справи відповідачка ОСОБА_2 заперечувала проти того, щоб донька була знята з реєстраційного обліку у квартирі АДРЕСА_1 , оскільки вона фактично не має іншого житла, в якому можна було б прописати дівчинку.

Згідно висновку Органу опіки та піклування по Дніпровському району Запорізької міської ради № 05/01-27/0435 від 15.03.2019 року, згідно якого 06.03.2019 року за результатом комісійного виїзду за адресою: АДРЕСА_1 було складено Акт обстеження умов проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Доступ до житла було забезпечено позивачкою ОСОБА_1 , яка є рідною бабцею дівчинки та було встановлено, що ОСОБА_2 разом з донькою ОСОБА_3 у квартирі фактично не проживають. Ознайомившись з наявними матеріалами, враховуючи, що інше житло, в якому може бути зареєстрована дівчинка відсутнє, орган опіки та піклування дійшов висновку про неможливість визнання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловою площею за адресою: АДРЕСА_1 та зняття її з реєстраційного обліку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як дитина ОСОБА_2 , після свого народження була зареєстрована за місцем реєстрації своєї матері у квартирі, наймачем якої є її бабуся ОСОБА_1 .

Стаття 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» встановлює неприпустимість зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень, право користування або володіння якими мають діти.

Доводи позивачки про те, що неповнолітні діти можуть бути зареєстровані лише з тим із батьків, з яким вони проживають, не заслуговують на увагу, оскільки вищенаведена стаття 29 ЦК України не пов`язує місце проживання особи з її реєстрацією.

Не сплата дитиною коштів за користування житлово-комунальними послугами, також не може бути підставою для визнання її такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням, оскільки позивачка не позбавлена можливості ставити питання про їх відшкодування до законних представників (батьків) малолітньої дитини.

Через свій вік дитина ОСОБА_3 не може самостійно обирати місце проживання, тому факт її непроживання у спірній квартирі обумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення її права користування спірною квартирою з підстав, передбачених статтями 71, 72 ЖК Української РСР. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові ВСУ від 27.12.2018 року (справа № 759/19394/15-ц, провадження № 61-9128св18).

З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання дитини такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 12, 27, 76-81, 258-259, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району як Орган опіки та піклування про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_4 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Турбіна Т. Ф.