Дата документу 06.11.2019 Справа № 311/3489/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №311/3489/18 Головуючий у 1 інстанції Сидоренко Ю.В.
Провадження № 22-ц/807/3105/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.,

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 24 липня 2019 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Василівкатепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, трьох відсотків річних та інфляційних витрат, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У жовтні 2018 року ПрАТ «Василівкатепломережа» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, трьох відсотків річних та інфляційних витрат.

В обґрунтування позову зазначено, що рішенням виконавчого комітету Василівської міської ради № 225 від 21.09.2010 року "Про визначення виконавця та виробника послуг з централізованого опалення", ПрАТ "Василівкатепломережа" визначено виробником та виконавцем послуг з централізованого опалення.

На теперішній час ПрАТ "Василівкатепломережа" є єдиним виробником послуг з централізованого опалення в м.Василівка.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 06.07.2018 року по справі № 2-с/311/3/2018 скасований судовий наказ провадження № 2-н/311/106/2018 виданий 25.06.2018 року Василівським районним судом Запорізької області за заявою Приватного акціонерного товариства "Василівкатепломережа" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

10.09.2006 року між ПрАТ "Василівкатепломережа" та ОСОБА_1 встановлені договірні відносини на забезпечення функціонування системи індивідуального (автономного) та централізованого опалення, на підставі проекту відключення від мереж централізованого опалення наданого оповідачкою та на підставі облікового рахунку № НОМЕР_1 . Згідно п.1 Договору в період експлуатації індивідуального опалення, Сторона 2 зобов`язується забезпечити температурний режим в квартирі згідно санітарним нормам, а також своєчасно сплачувати теплову енергію, яка виділяється стояками в квартирах. Відповідно до п.2, Сторона 1 зобов`язується забезпечувати належне функціонування систем, в якому знаходиться приміщення Сторони 2. Відповідно до п.12 розділу Договору "оплата послуг", розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі вносяться не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. Згідно п.13 за несвоєчасне внесення оплати зі Сторони 2 стягується пеня в розмірі 2-х облікових ставок НБУ.

ПРАТ "Василівкатепломережа" у період з 01.01.2016 року по 01.08.2018 року включно надав відповідачу послугу на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем індивідуального (автономного) та централізованого опалення на загальну суму 3251,28 грн. та який складається із наступного: основний борг - 3551,28 гривень, інфляційні втрати в розмірі - 1052,22 гривень, 3 % річних від простроченої суми боргу в розмірі - 252,00 гривень.

Відповідно до облікового рахунку № НОМЕР_1 у 2010 році в серпні місяці ОСОБА_1 сплатила 54,27 гривень, в червні 2015 року сплачено 400,00 гривень, в серпні 2015 року сплачено 140,00 гривень.

Загалом ОСОБА_1 сплатила за послуги на рахунок ПрАТ "Василівкатепломережа" 594,24 гривень.

ОСОБА_1 неодноразово направлялися попередження, платіжні квитанції з вимогою сплатити заборгованість, однак ні заперечень стосовно неправомірності нарахувань за надані послуги, ні заперечень на неналежну якість надання послуг на адресу підприємства від відповідачки ОСОБА_1 не надходило.

ПрАТ "Василівкатепломережа" вважає, що дії відповідача порушують права позивача, оскільки наносять шкоду підприємству, яке втрачає можливість своєчасно проводити оплату за енергоносії, матеріали, виконувати свої обов`язки перед бюджетом.

До теперішнього часу ОСОБА_1 у добровільному порядку наявну заборгованість не погасила.

Посилаючись на вищевикладене, просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.01.2006 року по 01.08.2018 року, основний борг - 3251,28 гривень, 3 % річних від простроченої суми боргу в розмірі - 252,00 гривень, інфляційні витрати в розмірі - 1052,22 гривень, судові витрати в розмірі - 1762,00 гривень, а всього - 6317,05 гривень на користь позивача Приватного акціонерного товариства "Василівкатепломережа".

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 24 липня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ "Василівкатепломережа" заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 2536,50 грн., судові витрати у вигляді судового збору в сумі - 981,08 грн., а всього стягнуто - 3517,58 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити по справі нове рішення. яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, на долю її квартири не приходиться жодних метрів труб в підвалі, а тому позивач не мав права подавати в технічні умови завдання на розрахунки теплового навантаження МЗК. Вважає, що позивач не мав права надавати в технічні умови завдання на розрахунки теплового навантаження місць загального користування.

ПрАТ «Василівкатепломережа» надало суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому зазначає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального права, на основі повного та всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень та підтвердженні доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга піядлагє залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності заявлених позивачем вимог у їх відповідній частині.

Колегія судді погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Василівської міської ради № 225 від 21.09.2010 року «Про визначення виконавця та виробника послуг з централізованого опалення», ЗАТ «Василівкатепломережа» визначено виробником та виконавцем послуг з централізованого опалення.

Згідно рішення виконавчого комітету Василівської міської ради № 93 від 02 серпня 2016 року «Про узгодження тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії для населення ПРАТ «Василівкатепломережа», визначено порядок розрахунків з населенням за послуги теплопостачання за двоставковими тарифами ,до складу яких входить: - абонплата за обслуговування приєднаного теплового навантаження (протягом календарного року); - плата за спожиту теплову енергію (протягом опалювального періоду).

Рішенням виконавчого комітету Василівської міської ради № 01 від 24 січня 2017 року «Про коригування базових узгоджених тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії для бюджетних та інших споживачів ПРАТ «Василівкатепломережа»

Відповідно до рішення виконавчого комітету Василівської міської ради № 01 від 11 січня 2018 року «Про коригування базових узгоджених тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії для населення, бюджетних установ та інших споживачів ПРАТ «Василівкатепломережа» погоджений наступний тариф: в опалювальний період - плата за спожиту теплову енергію за 1 Гкал - 985.18 грн. з населення; протягом календарного року (місячна абонентська плата за обслуговування приєднаного теплового навантаження) - абонплата за 1 кв.м. - 4,43 грн. (для населення) (а.с.14).

23.07.2019 року ОСОБА_1 відключила житлове приміщення - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 від внутрішньобудинкової системи централізованого опалення.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що правовідносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець), і фізичною та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (послуги) регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, Методикою розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, затвердженої Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31.10.2006 року № 359 затверджена, якою встановлений порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами.

Встановлено, що 10 вересня 2006 року між ПРАТ «Василівкатепломережа» та ОСОБА_1 був укладений Договір на забезпечення функціонування системи індивідуального (автономного) та централізованого опалення (а.с.63-64).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що проект про відключення квартири від централізованого опалення є доказом того, що нарахування мають місце, виходячи з вихідних даних та результатів теплотехнічних розрахунків на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до деталізованого розрахунку суми, ОСОБА_1 перед ПрАТ «Василівкатепломережа» має заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з 01.01.2016 року по 01.08.2018 року в загальному розмірі 4555,05 грн., яка складається з основного боргу - 3251,28 грн., 3 % річних від простроченої суми боргу за вказаний період в сумі - 252,00 грн., інфляційних втрат в розмірі - 1052,22 грн.

Розрахунок інфляційних втрат, трьох відсотків річних, відповідачкою ОСОБА_1 не оспорений, контррозрахунок суду відповідачем не представлено (а.с.11,147-149).

Вирішуючи спірні правовідносини, суд першої інстанції вірно застосував положення статей 509, 526, 610, 625 ЦК України.

Крім того, за приписами п.10 ч.3 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлена відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч.2 ст.625 ЦК України.

У постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року, справа N 6-59цс13, у спорі про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території, висловлена правова позиція, де Верховний Суд України зазначив, що закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій ст..625 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що разом з основною сумою боргу в розмірі 1810,28 грн., з ОСОБА_1 підлягають стягненню на користь ПрАТ «Василівкаепломережа» інфляційні втрати за весь час прострочення, а саме за період з 01.01.2016 року по 01.08.2018 року - в сумі 585,92 грн., а також три проценти річних від простроченої суми за вказаний період, в розмірі 140,30 грн.

З матеріалів справи вбачається, що 24.04.2019 року на адресу ОСОБА_2 направлено ПрАТ «Василівкатепломережа» вимогу про сплату заборгованості за спожиту теплову енергію станом на 23.04.2018 року, в розмірі 3185,20 гривень, яку запропоновано сплатити до 07 травня 2018 року та копія якої міститься в матеріалах справи.

Вказана заборгованість відповідачем у добровільному порядку не погашена.

Положеннями ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до ч. 3 ст.20 Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно ст.. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Таким чином, незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування за умови отримання ним відповідних послуг він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії.

Пунктом 18 Правил визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною.

Судом вірно встановлено, що ОСОБА_1 нараховувалась оплата за опалення місць загального користування будинку.

ОСОБА_1 з 01.01.2016 року не сплачує за опалення.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 за послуги з централізованого опалення місць загального користування з 01.01.2016 року по 01.08.2018 року у загальному розмірі становить - 4555,05 гривень (а.с.147-149).

Положеннями ст.1 Закону України «Про теплопостачання» постачання теплової енергії (теплопостачання)» визначено, що господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

Визначення правил та умов надання послуг з теплопостачання, методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення відноситься до державного регулювання та не є повноваженням органів місцевого самоврядування, повноваження яких у сфері теплопостачання закріплено ст.13 Закону України «Про теплопостачання».

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який узгоджується з матеріалами справи, про те, що позовні вимоги щодо обв`язку ОСОБА_1 оплачувати послуги з опалення місця загального користування є обґрунтованими.

Враховуючи, надане ОСОБА_1 клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності, суд дійшов вірного висновку про застосування строків позовної давності та виходячи з розрахунку за о/р № 1208 за період з 01 січня 2016 року по 01 серпня 2018 року, в загальній сумі - 2536 гривень 50 копійок, яка складається з: основного боргу в сумі 1810,28 грн., трьох відсотків річних від прострочення суми боргу в розмірі 140,30 грн., інфляційних втрати в сумі - 585,92 грн.

Враховуючи, що вказана сума заборгованості ОСОБА_1 у добровільному порядку не погашена, тому підлягає стягненню в судовому порядку.

Крім того, суд дійшов обґрунтованого висновку щодо стягнення з відповідача три відсотки річних від прострочення суми боргу за період з 01 січня 2016 року по 01 серпня 2018 року - в сумі 140,30 грн. та інфляційних втрат в сумі - 585,92 грн. пропорційно до суми основного боргу в розмірі 1810,28 грн.

Таким чином, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає загальна сума заборгованості за послуги з централізованого опалення в розмірі 2536 (дві тисячі п`ятсот тридцять шість) гривень 50 копійок (1810,28 + 585,92 + 140,30 = 2536,50 грн.).

В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що з 06.09.2012 року між сторонами відсутні договірні відносини, а тому у позивача відсутнє матеріально-правове підґрунтя на звернення із вимогами до неї, через відсутність між ними цивільно-правових відносин.

З цього приводу колегія суддів звертає увагу на те, що предметом позову у вказаній справі є договірні зобов`язання.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог частини 1 статті 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

ОСОБА_1 жодного разу не зверталась до суду з позовом про розірвання договору, таким чином на момент подачі позовної заяви про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 існували договірні зобов`язання.

Між ПРАТ « ВасилІвкатепломережа» та ОСОБА_1 укладений договір від 10.09.2006 року про забезпечення функціонування системи індивідуального (автономного) та централізованого опалення. Даний договір був укладений на підставі проекту відключення від мереж централізованого опалення наданого Відповідачем.

Згідно з даними наданими ОСОБА_1 проекту і проводились нарахування за тепловіддачу від ізольованих транзитних стояків та від трубопроводів в підвалі житлового будинку.

Таким чином, наданий проект про відключення квартири від централізованого опалення є доказом того, що нарахування мали місце.

Відповідно до п. 1 Договору в період експлуатації індивідуального опалення, Сторона 2 зобов`язується забезпечити температурний режим в квартирі згідно санітарним нормам, а також своєчасно сплачувати теплову енергію, яка виділяється стояками в квартирах.

Згідно п. 2, Сторона 1 зобов`язується забезпечувати належне функціонування систем, в якому знаходиться приміщення Сторони 2.

Відповідно до п. 12 розділу Договору «оплата послуг», розрахунковим періодом є календарний місяць. Платежі вносяться не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. Згідно п. 13 за несвоєчасне внесення оплати зі Сторони 2 стягується пеня в розмірі 2-х облікових ставок НБУ.

Пунктом 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення визначено, що споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, повинні оплачувати послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку.

При відключенні окремого приміщення багатоквартирного будинку від мереж ЦО власник квартири замовляє проект на відключення квартири від ЦО відповідній спеціалізований організації ( проектувальнику).

Серед інших розрахунків в проекті міститься розрахунок кількості теплової енергії, необхідної на опалення місць загального користування-для квартири замовника визначена кількість теплової енергії, що необхідна на опалення місць загального користування багатоквартирного будинку, в якому він проживає.

Таким чином, виконання робіт по відключенню квартири від ЦО та відповідно до проекту, підтверджує згоду споживача на правильність усіх розрахунків, вказаних в проекті.

Ставлячи під документом свій підпис, замовник зобов`язувався виконувати всі технічні умови, виписані в проекті. Одною з них є зобов`язання оплачувати опалення МЗК.

Доводи апеляційної скарги про те, що вона не має жодного відношення до підвалу та нарахування будь-якої оплати за втрати теплової енергії від термоізольованих труб у чужому підвалі, є безпідставними та такими що зводяться до переоцінки доказів з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України « Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» надано визначення місць загального користування (допоміжних приміщень): «Допоміжні приміщення багатоквартирного будинку-це приміщення, призначенні для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців ( колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення».

Тобто, якщо навіть в під`їзді немає приладів опалення, то відбувається обігрів підвалу, і оплату опалення цих місць здійснюють люди, які залишились з централізованою подачею тепла.

Опалення МЗК забезпечує комфорт і зручні умови суспільного проживання, в тому числі і для тих, хто встановив індивідуальне (автономне) опалення.

Згідно чинного законодавства, власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Відключення від мереж ЦО не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.

Порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачам встановлено Методикою, затвердженою наказом Мінбуду України від 31.10.2006 № 359, зареєстрованим у Мін`юсті 27.11.2006 за № 1237/13111.

Суд першої інстанції вірно застосував положення ч. 2 ст. 382 ЦК України, відповідно до якої усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.

Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною.

ПРАТ « Василівкатепломережа» у період з 01.01.2016 року по 01.08.2018 рік включно надав ОСОБА_1 послугу на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи індивідуального (автономного) та централізованого опалення.

При обчислені розміру заборгованості враховані тарифи на відповідні послуги, які були встановлені рішеннями виконавчого комітету Василівської міської ради у відповідні періоди, за які здійснювалися нарахування.

Відповідно до п. 6 ст. 10 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про теплопостачання» постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Міністерством будівництва, архітектури та житлово - комунального господарства України на виконання повноважень, визначених ст. 11 ЗУ «Про теплопостачання», затверджено Методику розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги з приводу обов`язку ОСОБА_1 оплачувати послуги з опалення місць загального користування є обґрунтованими.

Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позову у відповідній частині.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 24 липня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12 листопада 2019 року.

Головуючий

Судді: