П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Таргоній Д.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Тімуш Д.І.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою Державного архіву Київської області на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного архіву Київської області про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2018 року позивач звернувся до суду з вимогами щодо визнання незаконним обмеження відповідачем прав позивача на копіювання документів в Державному архіві Київської області власними технічними засобами та про зобов`язання відповідача забезпечити реалізацію його законного права самостійно виготовляти копії документів національного архівного фонду України власними технічними засобами без обмеження за форматом, розміром та іншими ознаками, які не передбачені законодавством. Свої вимоги обґрунтовував тим, що він подав відповідні замовлення та просив надати можливість копіювати документи національного архівного фонду України, однак йому в цьому було відмовлено з посиланням на те, що такі документи є більшими, ніж формат А4, або справи є товстішими, ніж 4 см. При цьому така відмова прямо суперечить положенням Закону України «Про Національний архівний фонд та архівні установи».

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16 квітня 2019 року вищезазначений позов задоволений частково. Зобов`язано Державний архів Київської області забезпечити реалізацію права ОСОБА_1 на самостійне виготовлення копій документів Національного архівного фонду України власними технічними засобами без обмеження за форматом, розміром або іншими ознаками згідно із замовленнями ОСОБА_1 від 29.08.2018 року, 13.09.2018 року, 26.09.2018 року та 01.10.2018 року. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм материального і процесуального права та на невідповідність його висновків фактичним обставинам справи, просив рішення суду скасувати, в задоволенні позову відмовити. Обґрунтував скаргу тим, що висновок суду про ненадання відповідачем доказів того, що копіювання документів технічними засобами позивача загрожує стану документів, не відповідає дійсним обставинам справи. Крім того, частково задовольняючи позовні вимоги, суд прийшов до необґрунтованого висновку про законність вимоги позивача забезпечити реалізацію його права на самостійне виготовлення копій документів національного архіву власними технічними засобами без встановлених архівною установою обмежень, оскільки це суперечить Порядку користування документами Національного архівного фонду, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 19.11.2013 року №2438/5. Таким чином зазначені в рішенні суду підстави для часткового задоволення позову є помилковими і не ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що доводи апеляційної скарги вважає безпідставними, а рішення суду - законним і обґрунтованим, яке в повному обсязі відповідає завданню цивільного судочинства. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що положення «Порядку користування документами Національного архівного фонду, що належать державі, територіальним громадам» обмежують права позивача щодо можливості копіювати документи Національного архівного фонду власними технічними засобами, хоча таке право прямо передбачене відповідним законом. З наведеною позицією суду першої інстанції в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду, вважаючи її законною та обґрунтованою.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії. У разі невідповідності правового акта правовому акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з доводами апелянта щодо необґрунтованості рішення суду першої інстанції, яке фактично зобов`язує відповідача виконати вимоги закону. Таку свою позицію апелянт обґрунтовує тим, що він діяв відповідно до Порядку користування документами Національного архівного фонду затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 19.11.2013 року №2438/5. В той же час вимоги позивача ґрунтуються на положеннях п.5 ст.20 Закону України «Про Національний архівний фонд та архівні установи», який передбачає право користувача виготовляти, у тому числі за допомогою технічних засобів, копій документів архівного фонду.

У разі невідповідності підзаконного акту положенням закону України, застосуванню підлягає саме останній, оскільки він має вищу юридичну силу в порівнянні з підзаконним актом. При цьому суть позиції позивача саме і полягає в зобов`язанні відповідача забезпечити дотримання передбачених законом прав особи з врахуванням усіх обмежень, які встановлюються таким законом, а не підзаконним актом. Виготовлення особою в архівних установах копії документів є передбаченим законом правом громадян, яке може бути обмежено виключно у передбачених законом випадках. Таким чином доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті судом та не обумовлюють підстав для скасування рішення суду.

При цьому колегія суддів апеляційного суду зважає і на те, що суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів апеляційної скарги. Нормами ст.367 ЦПК України передбачені випадки, коли суд може вийти за межі апеляційної скарги, однак в даному випадку такі підстави відсутні. За таких умов апеляційний суд розглядає справу виключно в межах доводів і вимог апелянта. Всі надані апелянтом докази та аргументи були оцінені як судом першої інстанції, так і апеляційним судом при розгляді даної справи, за результатами такої оцінки апеляційний суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом, відтак підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного архіву Київської області залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Д.О. Таргоній

К.П. Приходько