ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 677/1818/15-ц
Провадження № 22-ц/4820/943/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р. С., Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар судового засідання - Чебан О.М.,

з участю представника третьої особи - адвоката Жирика Я.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 12 лютого 2019 року, суддя Вознюк Р.В., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс», про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив :

У вересні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №0 від 01.02.2007 року в розмірі 523688,55 грн.

В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що 01.02.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 0, відповідно до умов якого банк надав кредит у сумі 12320 доларів США зі сплатою процентів у розмірі 12,5% річних, а відповідач зобов`язався повернути кредит не пізніше 07.02.2007 року. Додатковою угодою №1 від 05.02.2009 року змінено кінцевий термін погашення кредиту не пізніше 05.01.2016 року. Додатковою угодою №2 від 05.02.2009 року до кредитного договору були внесені зміни, згідно з якими змінено схему погашення кредиту на ануїтенту, встановлено ануїтентний платіж в розмірі 195 доларів США, зі строком сплати 05 числа кожного місяця.

З метою забезпечення виконання позичальником кредитних зобов`язань 01.02.2007 року між кредитором та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №93302, відповідно до якого поручитель зобов`язується відповідати в повному обсязі за виконання позичальником зобов`язань за кредитом. 05.02.2009 року було укладено додаткову угоду №1 до договору поруки №93302, згідно з умовами якої поручитель погодилася забезпечувати змінене основне зобов`язання.

Відповідач ОСОБА_3 не виконала належним чином умови договору, а тому станом на 28.07.2015 року заборгованість по кредиту становила 523 688,55 грн., з них: заборгованість по кредиту - 205 719,82 грн., заборгованість по відсоткам - 317 969,05 грн.

Рішенням Красилівського районного суду від 12 лютого 2019 року в позові Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм процесуального і матеріального права.

На думку апелянта, оскільки умовами кредитного договору сторони визначили термін дії договору до повного виконання всіх зобов`язань боржника за кредитним договором, то такий пункт договору повністю відповідає змісту статті 599 ЦК України, яка встановлює, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Окрім того, не вбачаються підстави для застосування позовноїдавності до даних правовідносин, оскільки згідно із п. 10.5 кредитного договору, строк дії кредитного договору встановлюється з дня укладення цього договору і до повного погашення суми кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів. Таким чином сторони погодили дію кредитного договору - до повного виконання сторонами зобов`язань за кредитним договором.

Вказано, що строк остаточного повернення кредиту згідно з умовами кредитного договору встановлено до 05 січня 2015 року. Не отримавши виконання зобов`язання в повному обсязі у визначений договором строк банк звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості в серпні 2015 року, в межах позовної давності, тому в суду не було підстав відмовляти банку в задоволенні позовних вимог змотивів спливу позовної давності.

Таким чином, початок перебігу позовної давності в даному випадку повинен відраховуватися від дати закінчення користування кредитом, з огляду на що не підлягала до задоволення судом подана відповідачем заява про застосування строків позовної давності.

У відзивах на апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заперечили проти доводів апелянта, просили рішення суду залишити без змін.

Представник третьої особи у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , повідомлені належним чином про дату, час і місце слухання справи, у судове засідання не з`явилися.

Заслухавши учасника справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 01.02.2007 року АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 уклали кредитний договір № 0, відповідно до якого АКІБ «УкрСиббанк» надало ОСОБА_3 кредит у сумі 12320 доларів США, з оплатою відсотків за користування кредитом із розрахунку 12,5% річних (т. 1 а.с. 5-13).

Відповідно до графіку погашення кредиту ОСОБА_3 повинна була погасити кредит до 31.01.2014 року (т. 1 а.с. 14-16).

05.02.2009 року Додатковою угодою №1 змінено кінцевий термін погашення кредиту в термін не пізніше 05.01.2016 року (т. 1 а.с. 17-18).

05.02.2009 року Додатковою угодою №2 до кредитного договору були внесені зміни, згідно з якими змінено схему погашення кредиту на ануїтентну, встановлено ануїтентний платіж в розмірі 195 доларів США, зі строком сплати 05 числа кожного місяця (т. 1 а.с. 19-20).

01.02.2007 між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір поруки, згідно якого ОСОБА_2 зобов`язалася відповідати перед АКІБ «УкрСиббанк» за невиконання ОСОБА_3 усіх зобов`язань за кредитним договором № 0 від 01.02.2007 (т. 1 а.с. 24-25).

Згідно свідоцтва про шлюб від 23.04.2008 та паспорта серії НОМЕР_1 від 04.07.2008 ОСОБА_3 змінила прізвище на « ОСОБА_3 » (т. 1 а.с. 153).

У зв`язку з порушенням ОСОБА_3 своїх зобов`язань АКІБ «УкрСиббанк» 29.05.2009 листами № 32-2/155-1315 та № 32-2/155-1316 звернувся до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з вимогами дострокового повернення кредиту протягом 32 днів з дати отримання вимог, в сумі 9324,49 доларів США основного боргу, 414,95 доларів США боргу за відсотками та 69,48 грн штрафних санкцій (т. 1 а.с. 127, 128).

18.11.2009 Красилівським районним судом Хмельницької області за заявою АКІБ «УкрСиббанк» по справі № 2-н-152/09 видано судовий наказ про стягнення в солідарному порядку за договором споживчого кредиту № 0 від 01.02.2007 з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 боргу в сумі 84363 грн 44 коп, пені за порушення термінів повернення кредиту в розмірі 658 грн 99 коп. та судові витрати (т. 1 а.с. 109).

Ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області за заявою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 скасовано судовий наказ від 18.11.2009 у справі № 2-н-152/09 (т. 1 а.с. 150).

Згідно договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011, та акта прийому-передачі Документації від 17.05.2012 за цим Договором, ПАТ «УкрСиббанк» передав, а ПАТ «Дельта Банк» прийняв, документи щодо стягнення заборгованості боржника ОСОБА_3 за договором кредиту № 0 (т. 1 а.с. 205-246).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив із того, що оскільки позивач змінив строк виконання зобов`язання за договором кредиту до 03.07.2009 року, то з 04.07.2009 року у кредитора припинилося право нараховувати передбачені договором кредиту проценти. Тому, нарахування позивачем після 04.07.2009 процентів за кредитним договором від 01.02.2007 є незаконним. Зазначені у виписці по особовим рахункам ОСОБА_3 з 20.12.2011 по 06.02.2017 оплати за договором кредиту № 1 від 05.02.2009: 19.11.2012 у сумі 24 долари США; 20.03.2013 у сумі 25 доларів США; 27.06.2013 в сумі 100 доларів США, судом не прийняті до уваги, оскільки позивачем не було надано суду будь-яких підтверджень, що ці оплати здійснювала ОСОБА_3 . Разом з тим, навіть при умові наявності доказів, що ОСОБА_3 здійснювала такі оплати, такі її дії не свідчили би про переривання строку позовної давності, оскільки вони були би здійснені поза межами позовної давності. Переривання ж позовної давності можливе виключно в межах позовної давності. До того ж, після настання строку виконання зобов`язання - 03.07.2009 року, банк не пред`явив протягом шести місяців вимоги до поручителя про виконання зобов`язання.

Висновок суду що необхідності відмови у позові у зв`язку зі спливом позовної давності є обґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов`язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, за змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

До вказаних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Доводи апелянта про те, що оскільки умовами кредитного договору сторони визначили термін дії договору до повного виконання всіх зобов`язань боржника за кредитним договором - до 5 січня 2015 року, а тому банк не пропустив строк позовної давності, не знаходять свого підтвердження з огляду на наступне.

Так, у зв`язку з порушенням ОСОБА_3 своїх зобов`язань АКІБ «УкрСиббанк» 29.05.2009 листами № 32-2/155-1315 та № 32-2/155-1316 звернувся до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з вимогами дострокового повернення кредиту протягом 32 днів з дати отримання вимог, в сумі 9324,49 доларів США основного боргу, 414,95 доларів США боргу за відсотками та 69,48 грн. штрафних санкцій. Вказані вимоги про дострокове повернення кредиту отримані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 01.06.2009, що не заперечувалось відповідачами у засіданні в суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі неодноразово звертались до суду із клопотаннями про застосування строку позовної давності (т. 1 а.с. 159, 160; т. 2 а.с. 180; т. 3 а.с. 40).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6-931цс15 зроблено висновок, що «за частиною статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи, що судовий захист права кредитора (виконавця послуг) на стягнення грошових коштів можна реалізувати у позовному провадженні та шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором (виконавцем послуг) заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг позовної давності».

З матеріалів справи вбачається, що 13.11.2009 року АКІБ «УкрСиббанк» звернулось із заявою про видачу судового наказу про стягнення в солідарному порядку за договором споживчого кредиту № 0 від 01.02.2007 з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 суми боргу за кредитним договором (т. 1 а.с. 110).

18.11.2009 Красилівським районним судом Хмельницької області за заявою АКІБ «УкрСиббанк» по справі № 2-н-152/09 видано судовий наказ про стягнення в солідарному порядку за договором споживчого кредиту № 0 від 01.02.2007 з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 боргу в сумі 84363 грн. 44 коп., пені за порушення термінів повернення кредиту в розмірі 658 грн. 99 коп. та судові витрати.

Ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області за заявою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 скасовано судовий наказ від 18.11.2009 року у справі № 2-н-152/09.

Вимога банку про дострокове повернення кредиту та процентів за користування кредитом позичальником виконана не була, а поданням заяви про видачу судового наказу банк перервав позовну давність, початок перебігу строку позовної давності необхідно відраховувати з моменту звернення АКІБ «УкрСиббанк» із заявою про видачу судового наказу, тобто із 13.11.2009 року.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

З огляду на те що, 13.11.2009 року розпочався перебіг строку позовної давності в межах якого банк міг звернутися до суду з позовом до боржника та поручителя, відповідно сплив трирічний строк 13.11.2012 року.

Так, у випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв`язку із спливом строку позовної давності, про яку було заявлено відповідачами, оскільки позивач звернувся до суду з позовом 03.09.2015 року.

Також, судом першої інстанції вірно не взято до уваги доводи позивача щодо переривання строку позовної давності, враховуючи зазначені у виписці по особовим рахункам ОСОБА_3 з 20.12.2011 по 06.02.2017, оплати за договором кредиту № 1 від 05.02.2009: 19.11.2012 у сумі 24 долари США; 20.03.2013 у сумі 25 доларів США; 27.06.2013 в сумі 100 доларів США, начебто здійснені ОСОБА_3 , оскільки ці оплати заперечуються відповідачами і позивачем не було надано будь-яких підтверджень, що ці оплати здійснювала відповідач Разом з тим, навіть при умові наявності доказів, що ОСОБА_3 здійснювала такі оплати, такі її дії не свідчили би про переривання строку позовної давності, оскільки вони були вчинені після спливу позовної давності.

Визначення судом першої інстанції початку перебігу позовної давності за вимогами про дострокове стягнення заборгованості за договором з 04.07.2009 року, після спливу 32 днів з дати отримання листів № 32-2/155-1315 та № 32-2/155-1316 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з вимогами дострокового повернення кредиту не призвело до ухвалення незаконного рішення, тому підстав для скасування судового рішення за вказаних обставин не встановлено.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Не спростовують висновків суду й інші доводи апеляційної скарги.

Встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 12 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 22.07.2019 року.

Судді