Провадження №2/718/575/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2019 року м. Кіцмань Чернівецька область

Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі: головуючого судді Мізюка В.М.,секретаря Безушко М.Д. за участю: за участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіцмань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння, мотивуючи свої вимоги тим, що він та ОСОБА_3 перебували в близьких стосунках протягом трьох років, тобто з 2015 року, а з 2018 року почали проживати у будинку, який належить на праві власності батькам ОСОБА_3 . У дане помешкання ОСОБА_1 перевіз належні йому на праві власності особисті речі, а саме: праска «PHILLIPS» (вартістю 1200 грн.), прасувальна дошка (вартістю 300 грн.), стіл розкладний (вартістю 500 грн.), червона пухова ковдра (вартістю 2000 грн.), сушарка для одягу (вартістю 300 грн.), куртки чоловічі 4 шт. (вартістю 3500 грн.), светри 5 шт. (вартістю 3000 грн.), взуття зимове 2 пари (вартістю 1000 грн.), взуття спортивне 2 пари (вартістю 3000 грн.), джинси 2 пари (вартістю 500 грн.), брюки 1 пара (вартістю 600 грн.), штани спортивні 3 пари (вартістю 1800 грн.), телевізор «SAMSUNG» UESOMV6172 який позивач придбав на свої кошти в розстрочку на 12 місяців загальною сумою 12 570 (двадцять тисяч п`ятсот сімдесят) гривень. Загальна вартість майна, що перебуває у ОСОБА_3 становить 38 270 (тридцять вісім тисяч двісті сімдесят) гривень.

Через скрутне матеріальне становище, 07.05.2018 року він поїхав на заробітки до Чехії. Повернувшись з Чехії 03.08.2018 року звернувся до батьків ОСОБА_3 , що проживають за адресою: с. Валява, Кіцманського району Чернівецької області з проханням повернути речі, але батько відповідачки повідомив, що речі повернуть тільки тоді коли дочка повернеться з Єгипту. Після чого позивач зателефонував до відповідача і в ході розмови вона повідомила, що все майно ОСОБА_1 знищила, а тому просив задовольнити позов.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав повністю та просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, однак, 01.10.2019 року через канцелярію суду подала заяву, в якій позов не визнала жодних речей ОСОБА_1 не бачила і в будинку їх не має. Просить розглянути справу у її відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні вважала заявлений позов безпідставним, оскільки позивачем не доведено належність йому заявленого майна на праві власності, не зазначено правову підставу володіння даним майном, не надано жодного доказу на підтримання заявленої позовної вимоги, зокрема того, що майно незаконно зберігається у ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що він є братом позивача. ОСОБА_3 зустрічалась з його братом, а потім почала проживати разом із ним. Коли вони пішли проживати в с. Валяво Кіцманського району, його речі перевезли туди, і коли він поїхав в Чехію відповідач не віддала речі позивачу. В травні місяці 2018 року він допомагав грузити речі та телевізор. Коли ОСОБА_6 був за кордоном, ОСОБА_7 дзвонила до нього щоб він забрав речі ОСОБА_8 , але він не приїхав. На даний момент йому не відомо, де знаходяться речі.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що є батьком відповідача ОСОБА_3 Вказав, що позивач ОСОБА_1 зустрічався з його дочкою. Потім, він виїхав за кордон в Чехію івони розійшлись. Його дочка проживала у с. Валяво, до того, як почала навчатись в м. Чернівці. Приїхала рідко, тільки на свята. На даний час прописана там, але не проживає. Зараз вона в Єгипті. Позивач ніяких речей не привозив. Приходили з виконавчої служби, все оглядали, але ніякого майна не виявили.

Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, свідків, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1ст.49 ЦПК України, сторони користуються рівними процесуальними правами.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Статтею 13 ч.1 ЦПК України, встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали спільно протягом трьох років у будинку, який належить батькам ОСОБА_3 за адресою с. Валява Кіцманського району Чернівецької області.

Позивач ОСОБА_1 через скрутне матеріальне становище поїхав на заробітки до Чехії і через декілька днів від знайомих дізнався, що відповідачка виїхала за межі України, а саме в Єгипет. У зв`язку з цим розірвав стосунки з нею. Як вказує позивач, перевіз до відповідачки належні йому на праві власності особисті особисті речі, загальна вартість яких становить 38 270 грн

Згідно висновку по матеріалах справи ЄО 4437 від 12.10.2018 року ОСОБА_1 звертався до Кіцманського відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області про те, що його колишня співмешканка ОСОБА_3 відмовляється повернути його особисті речі, однак йому рекомендовано по даному факту звернутись в суд

Ст. 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Як убачається зі ст. 16 ЦК України, одним з цивільно-правових способів захисту права власності є віндикація - витребування власником майна з чужого незаконного володіння.

У відповідності до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Для застосування ст. 387 ЦК України необхідною умовою є доведеність позивачем того факту, що він є власником рухомого майна і таке право власності підтверджене правовстановлюючими документами; особа, яка звернулась до суду з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що перебуває у володінні відповідача.

Отже, предметом доказування є наявність у позивача права власності на спірне майно та незаконність володіння цим майном з боку відповідача.

У пункті 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і, в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

Пунктом 23 цієї Постанови визначено, що відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Факт знаходження майна на балансі особи сам по собі не є доказом права власності чи законного володіння.

Таким чином, позивачем по справі не надано суду будь-яких належних та допустимих доказів, які б доводили його право власності на зазначене в позовній заяві майно, адже таке право власності не підтверджено жодними доказами, в той час коли надані стороною позивача накладна та смс переписки ніяким чином не підтверджують право власності, придбання чи користування позивачем вказаним майном, одночасно і не підтверджує того, що переліченими речами незаконно заволоділа відповідач і без будь-якої правової підстави зберігає його, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4,12,13,49,81,82,141, 258,259, 263-265,273 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 14.11.2019 року.

Суддя: В.М.Мізюк