Дата документу 13.11.2019 Справа № 335/7461/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/7461/19 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/3412/19 Проценко А.М.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький Апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Кухаря С.В.

Онищенко Е.А.

За участю секретаря: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами представника Головного управління Національної поліції в Запорізькій області - Крамар Вікторії Віталіївни та представника Державної казначейської служби України - Єременко Юлії Юріївни на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Прокуратури Запорізької області, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про відшкодування моральної школи, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Прокуратури Запорізької області, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про відшкодування моральної школи, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, посилаючись на те, що 16 березня 2014 року відносно нього слідчим СВ Михайлівського РВ ГУ МВС в Запорізькій області були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 307 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000148.

Зазначає, що 24 квітня 2014 року о 15 годині 20 хвилин він був затриманий в порядку ст. 208 КПК України та поміщений до ІТТ Михайлівського РВ ГУ МВС України в Запорізькій області.

Йому було повідомлено про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, які кваліфікуються як незаконне зберігання з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечних засобів, вчинене повторно.

Ухвалою Михайлівського районного суду Запорізької області від 25 квітня 2014 року відносно нього було обрано запобіжний захід у вигляді - тримання під вартою.

13 травня 2014 року ухвалою апеляційного суду Запорізької області ухвалу Михайлівського районного суду Запорізької області від 25 квітня 2014 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою скасовано та постановлена нова ухвала про обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з забороною залишати житло з 16-00 год. по 07-00 год; прибувати до слідчого за першою вимогою; повідомляти слідчого, прокурора чи суд, про зміну свого місця проживання та роботи.

Вироком Веселівського районного суду Запорізької області від 02.07.2018 року, його визнано невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та виправдано за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 06 червня 2019 року апеляція прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Веселівського районного суду Запорізької області від 02.07.2018 року, залишена без задоволення, а вирок Веселівського районного суду Запорізької області від 02.07.2018 року без змін.

Вказує, що внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності органом досудового розслідування та прокуратурою йому спричинена значна моральна шкода, яка виражається в тому, що він більше 60 місяців знаходився під слідством та судом, з яких 30 днів перебував під вартою, в місцях позбавлення волі.

Акцентує, що йому незаконно та безпідставно було пред`явлено звинувачення в злочинах, яких він не скоював.

Також вказує, що після скасування запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою, та обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з обмеженнями не покидати житло в нічний час, він був обмежений у реалізації права вільного пересування, що значним чином вплинуло на його законне та конституційне право на свободу пересування, він вимушений був виправдовуватись, давати пояснення своїм близьким родичам, сусідам, знайомим, тощо.

Як наслідок незаконних дій органу розслідування відносно позивача, він зазнав значних душевних страждань, погіршились відносини з оточуючими людьми, порушились нормальні життєві зв`язки, тривалий час змушений був захищати свої права та інтереси в суді, була принижена честь та гідність, порушились стосунки з оточуючими, близькими людьми, родичами.

Завдана йому моральна шкода виразилась у порушенні нормальних життєвих зв`язків, погіршенні стосунків із оточуючими, негативних змін в емоційному стані.

Враховуючи, що період перебування його під досудовим слідством та судом з 16.03.2014 року по 06.06.2019 року, він оцінив моральну шкоду у розмірі 400 000,00 грн.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд постановити рішення, яким відшкодувати йому за рахунок Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з рахунку державного бюджету на його користь 400 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури у розмірі 256 361 грн. 30 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі представник Головного управління Національної поліції в Запорізькій області - Крамар В.В. зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд не врахував, що досудове розслідування кримінального провадження проводилось Михайлівським РВ ГУМВС України в Запорізькій області, та який з 07.11.2015 року перебуває у стані припинення шляхом ліквідації без визначення правонаступників. Залишилось поза увагою суду що ГУ Національної поліції не є правонаступником Михайлівського РВ ГУМВС в Запорізькій області та не може бути відповідачем у цій справі, оскільки не несе відповідальність по зобов`язанням вчинених іншими органами державної влади. Судом не з`ясовано чим підтверджено наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку, не встановлено характер та обсяг моральних страждань та фізичних страждань. Просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог до ГУ Національної поліції в Запорізькій області у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду представник Державної казначейської служби України - Єременко Ю.Ю. зазначає, що рішення постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду в частині присудження до стягнення з Державного бюджету України моральної шкоди постановлено при неповному з`ясуванні обставин справи. Судом не досліджено та не було вжито усіх передбачених законом заходів, необхідних для з`ясування наявності моральної шкоди, протиправності діяння її заподіювача, причинного зв`язку між шкодою і протиправним діяння заподіювача та вини останнього в її заподіянні, характер та обсяг немайнових втрат. Просить скасувати рішення суду в частині стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання е безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку моральної шкоди, та ухвалити нове рішення у відповідній частині про відмову у задоволені цих позовних вимог.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційні скарги та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 16 березня 2014 року слідчим СВ Михайлівського РВ ГУ МВС в Запорізькій області відносно ОСОБА_1 до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 307 КК України за № 0000148.

24 квітня 2014 року о 15 годині 20 хвилин позивача було затримано в порядку ст. 208 КПК України, доставлено до ІТТ Михайлівського РВ ГУ МВС України в Запорізькій області та повідомлено про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, які кваліфікуються як незаконне зберігання з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечних засобів, вчинене повторно.

25 квітня 2014 року ухвалою Михайлівського районного суду Запорізької області відносно ОСОБА_1 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

13 травня 2014 року ухвалою Апеляційного суду Запорізької області ухвалу Михайлівського районного суду Запорізької області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 25 квітня 2014 року скасовано та постановлено нову ухвалу про обрання відносно ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з забороною залишати житло з 16 год. по 07 год.; прибувати до слідчого за першою вимогою; повідомляти слідчого, прокурора чи суд, про зміну свого місця проживання та роботи.

02 липня 2018 року Веселівським районним судом Запорізької області було ухвалено вирок, яким ОСОБА_1 визнано невинуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 06 червня 2019 року вирок Веселівського районного суду Запорізької області від 02 липня 2018 року залишено без змін.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності.

Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Відповідно до ч. 2 ст. 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» з 1 січня 2019 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі складає 4173 гривні.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом правильно встановлено доведеність факту незаконного притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності та визначено розмір виплати, яка підлягає стягненню на користь позивача в рахунок відшкодування заподіяної йому моральної шкоди.

Колегія суддів відхиляє доводи, викладені в апеляційній скарзі Головного Управління Національної поліції в Запорізькій області щодо не встановлення судом першої інстанції характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач у зв`язку з незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності, оскільки сам факт притягнення особи до кримінальної відповідальності за злочин, вчинення якого не було доведено - є підставою для відшкодування такій особі моральної шкоди.

Також колегія суддів не бере до уваги посилання Державної казначейської служби України, викладене в апеляційній скарзі щодо помилкового застосування судом першої інстанції мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини при визначенні суми відшкодування, у зв`язку з недотриманням судом першої інстанції положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII. Оскільки зазначеним Законом було внесено зміни в нормативно-правові акти, що регулюють обчислення, нарахування та виплату заробітних плат та інших виплат, пов`язаних з оплатою праці, а тому не може застосовуватись до спірних правовідносин.

Інші докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Головного управління Національної поліції в Запорізькій області - Крамар Вікторії Віталіївнита апеляційну скаргу представника Державної казначейської служби України - Єременко Юлії Юріївнизалишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2019 рокупо цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 18 листопада 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко