Постанова

Іменем України

01 серпня 2019 року

місто Київ

справа № 527/330/16-ц

провадження № 61-32551св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи: Глобинська районна державна адміністрація, ОСОБА_4 , приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночка Олександр Вікторович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 15 червня 2017 року у складі судді Марущак Р. М. та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 02 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Обідіної О. І., Панченка О. О., Пікуля В. П.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду, з урахуванням уточнення та збільшення розміру позовних вимог, просив: визнати недійсним договір

купівлі-продажу будинку з господарськими будівлями, розташованого на АДРЕСА_1 від 01 жовтня 2015 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0, 1000 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_1 , розташованої в АДРЕСА_1 , укладений 01 жовтня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0, 1534 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_2 , розташованої в АДРЕСА_1 , укладений 01 жовтня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, що спірні об`єкти нерухомості були придбані в шлюбі із батьком позивача, а тому є спільною сумісною власністю подружжя - ОСОБА_5 та відповідача ОСОБА_3 Їхнім власником зареєстровано ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Після його смерті дружина померлого ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 року на підставі письмової згоди чоловіка на відчуження спірного майна, яка надавалася ОСОБА_5 ще за його життя, уклала договори купівлі-продажу, відповідно до яких продала житловий будинок та земельні ділянки своєму синові ОСОБА_2 . Таким чином, ОСОБА_3 вийшла за межі своїх цивільних прав та розпорядилася частиною майна, що їй не належала, оскільки на час продажу Ѕ частини будинку та земельних ділянок, що належали його померлому батькові, набули статусу спадкового майна. А отже, він (позивач) позбавлений можливості на отримання спадщини ОСОБА_5 і його спадкові права порушені.

Стислий виклад заперечень відповідача

Відповідачі поданий позов не визнали, вважали його необґрунтованим та просили відмовити у його задоволенні.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 15 червня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 02 жовтня 2017 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу будинку з господарськими будівлями, розташованого на АДРЕСА_1 від 01 жовтня 2015 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О. В. за реєстровим номером 3214; визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0, 1000 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_1 , розташованої у АДРЕСА_1 , укладений 01 жовтня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О. В. за реєстровим номером 3220; визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0, 1534 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_2 , розташованої у АДРЕСА_1 , укладений 01 жовтня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О. В. за реєстровим номером 3222; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суди керувались тим, що укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу нерухомого майна відбулось з порушенням закону, вже після смерті одного із його співвласників, тоді, коли належна йому частка в цьому майні набула статусу спадкового майна, а надана за життя згода у розумінні частини четвертої статті 25 ЦК України втратила свою силу. Також суди зазначили, що відповідачі не надали доказів на підтвердження своїх доводів щодо належності на праві особистої власності спірного майна відповідачу, оскільки вона придбала його за власні кошти.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у жовтні 2017 року ОСОБА_2 просив скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовується порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заявник зазначає, що суди дійшли необґрунтованого висновку про те, що надана його батьком згода на відчуження спільного сумісного майна втрачає свою силу із смертю фізичної особи. Окрім цього, зазначив, що суди не надали належної оцінки доводам відповідачів щодо джерела походження грошових коштів, за які придбано спірне нерухоме майно, що має істотне значення, оскільки у такому разі відповідач відчужила спірне майно правомірно.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У наданому відзиві позивач просив касаційну скаргу залишити без задоволення з підстав її необґрунтованості.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у травні 2018 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та дотримання норм процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_3 , виданим виконавчим комітетом Градизької селищної ради.

За життя ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 з 29 квітня 2009 року і до дня смерті, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, актовий запис від 25 квітня 2009 року № 119.

Після смерті ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини звернувся його син ОСОБА_1 як спадкоємець першої черги за законом, у зв`язку з чим державним нотаріусом 13 жовтня 2015 року заведено спадкову справу № 202.

Згідно з договором купівлі-продажу від 03 серпня 2011 року ОСОБА_3 за згодою свого чоловіка ОСОБА_5 придбала будинок з господарськими будівлями на АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку, загальною площею 70, 3 кв. м, житловою площею 31, 5 кв. м, сараю-літньої кухні, погреба, гаража, сараю, навісу, літнього душу, огорожі, воріт, що розташовані на земельній ділянці, площею 0, 1000 га, кадастровий номер НОМЕР_1 .

Наступного дня після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 зазначений будинок із господарськими будівлями ОСОБА_3 продала своєму синові ОСОБА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 01 жовтня 2015 року, посвідченим приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О. В., за реєстровим № 3214.

Цього ж дня, 01 жовтня 2015 року, між ОСОБА_3 як продавцем та ОСОБА_2 як покупцем укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0, 1000 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_1 , розташованої в АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О. В., за реєстровим номером 3220; та договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0, 1534 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_2 , розташованої за тією ж адресою, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою О. В., за реєстровим номером 3222.

У нотаріальних справах з продажу будинку та земельних ділянок, копії яких досліджені судом, наявна письмова згода ОСОБА_5 , датована 17 лютого 2015 року, надана дружині ОСОБА_3 на продаж (укладення договору купівлі-продажу) зазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та приватизованих земельних ділянок, площею 0, 1534 га та 0, 1000 га, які розташовані за тією ж адресою, і, як зазначено дослівно, «що є нашою спільною сумісною власністю, за ціну та на умовах їй відомих, які ми попередньо обговорили і вважаємо вигідними для нас, укладення цього договору відповідає нашому спільному волевиявленню». Справжність підпису ОСОБА_5 засвідчена нотаріусом.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що оспорювані правочини посвідчені приватним нотаріусом та у них зазначено, що на відчуження спірного майна, що перебуває у спільній сумісній власності, ОСОБА_5 надав нотаріально засвідчену згоду.

Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За правилом частини першої статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Відповідно до правил статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Тобто смерть особи призводить до припинення усіх належних їй прав та обов`язків, зокрема, й до припинення права спільної власності на спірне майно.

З врахуванням наведених положень Закону, частка у праві на спірне нерухоме майно, що відчужене відповідачем за оспорюваними договорами з дня відкриття спадщини, тобто з 30 вересня 2015 року, увійшла до складу спадщини, не могло бути відчужене, оскільки вважалося належним спадкоємцям померлого з часу відкриття спадщини, зокрема і його сину ОСОБА_1 .

Саме з цієї дати режим спірного нерухомого майна змінився і воно не могло бути продано ОСОБА_3 як одним із подружжя, співвласником за згодою іншого співвласника.

Також суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що надана батьком позивача згода на відчуження спільного сумісного майна втратила правове значення у зв`язку із його смертю та не могла бути підставою для відчуження спірних об`єктів, що спростовує доводи заявника про дійсність згоди співвласника після його смерті.

З огляду на наведене, встановивши зазначені обставини, суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначили характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які містять висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів та відповідають вимогам статей 212, 213-215, 303, 315 ЦПК України 2004 року щодо законності й обґрунтованості.

Посилання заявника на те, що суди неналежним чином оцінили доводи відповідача щодо джерел походження грошових коштів, за які придбано спірне нерухоме майно, фактично зводяться до переоцінки доказів у справі, що виходить за встановлені статтею 400 ЦПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Верховний Суд встановив, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.

Враховуючи наведене, Верховний Суд зробив висновок, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 15 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 02 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

А. С. Олійник

В. В. Яремко