Дата документу 31.07.2019 Справа № 335/4102/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/4102/19 Головуючий у 1 інстанції: Апаллонова Ю.В.
Провадження №22-ц/807/2575/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А
31 липня 2019 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів: Кочеткової І.В.
Полякова О.З.
при секретарі: Кулабуховій І.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Банк Форум» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ПАТ «Банк Форум» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що вона з 2002 року працювала в ПАТ „Банк Форум, з 2010 року - на посаді директора Запорізької дирекції Південно-Східного регіонального центру з роздрібного бізнесу ПАТ «Банк ФОРУМ». В період з 23.04.2012 року по 27.06.2012 року позивач перебувала у щорічній відпустці, після закінчення відпустки позивач вийшла на роботу, але була безпідставно недопущена до роботи, а пізніше вона дізналася про те, що нібито є наказ про її звільнення із займаної посади з підстав, передбачених п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням штату чисельності працівників. Проте, з наказом про звільнення відповідач її не ознайомив, трудову книжку та копію наказу про звільнення не видав. Відповідач звільнив її в день перебування у щорічній відпустці. Вважає своє звільнення незаконним, у відповідача були наявні вакансії, які не пропонувалися позивачу під час її звільнення, чим було порушено вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України.
Позивач зазначила, що має переважне право на залишення на роботі, оскільки має високу кваліфікацію та тривалий час працювала в ПАТ «БАНК ФОРУМ», прийнявши на роботу 187 осіб та не запропонувавши позивачу всіх вакантних посад, банк здійснив дискримінацію відносно позивача у сфері трудових правовідносин, що заборонено ст. 24 Конституції України.
Посилаючись на вказані обставини просила суд поновити її на посаді директора Запорізької дирекції Південно-Східного регіонального центру з роздрібного бізнесу ПАТ «Банк Форум» та стягнути на її користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2019 року відмовлено у відкритті провадження по справі.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у відкритті провадження, пославшись на те, що судами різних інстанцій вже було розглянуто справу між тими ж сторонами про той самий предмет з тих самих підстав, оскільки, на думку скаржника, вказані позови не є тотожними.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення апелнта ОСОБА_1 , яка підтримала скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суддя вправі відмовити у відкритті провадження у справі лише з підстав, передбачених законом. Не допускається відмова у відкритті провадження у справі з мотивів недоведеності заявленої вимоги, відсутності доказів, пропуску позовної давності та інших не передбачених законом підстав.
Перелік підстав для відмови у відкритті провадження у справі є вичерпний і розширеному тлумаченню не підлягає. До них належить, зокрема, підстава, зазначена у пункті 2 частини 1 статті 186 ЦПК України, яка передбачає, що суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі, що набрали законної сили, у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.
Аналіз вказаної норми права вказує на те, що після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Такі ж самі наслідки тягне за собою і закриття провадження у справі за тотожнім позовом.
У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
При визначенні підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.
Як вбачається зі змісту вимог позовної заяви, предметом позову є поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Підставами позову у позовній заяві ОСОБА_1 визначено, що в період з 23.04.2012 року по 27.06.2012 року вона перебувала у щорічній відпустці, однак 27.06.2012 року ОСОБА_1 було звільнено на підставі наказу № 672к/2 від 19.04.2012, хоча у відповідача були наявні вакансії, які не пропонувалися їй під час її звільнення, чим було порушено вимоги ст. 22, ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, ст. 24 Конституції.
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 13 лютого 2014 року у справі ЄУН № 755/18963/13-ц апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 грудня 2013 року змінено шляхом виключення з його мотивувальної частини посилання на ст. 233 КЗпП України як на підставу для відмови в задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку для звернення до суду. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 квітня 2014 року ЄУН № 755/18963/13-ц відхилено касаційну скаргу ОСОБА_1 , рішення Апеляційного суду м. Києва від 13 лютого 2014 року залишено без змін.

У квітні 2014 року ОСОБА_1 знову звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ "Банк Форум" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року провадження у справі в частині визнання наказу голови правління ПАТ "Банк Форум" Березовика В.М. № 672к/2 від 19 квітня 2012 року, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди закрито. Позов ОСОБА_1 в частині визнання наказу голови правління ПАТ "Банк Форум" Березовика В.М. № 15-а від 1 лютого 2012 року залишено без розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16 квітня 2015 року у справі апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року залишено без змін.

Позивач ОСОБА_1 11 листопада 2015 року знову звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ПАТ "Банк Форум" про визнання наказу № 672к/2 від 19 квітня 2012 року незаконним, поновлення її на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 січня 2016 року відмовлено у відкритті провадження за вищезазначеним позовом. Суд вважав, що такий позов вже був вирішений вищевказаними судовими рішеннями, тому відмовив у відкритті провадження у справі.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 25 лютого 2016 року ухвалу судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 січня 2016 року залишено без змін.

У тій справі колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вважала, що суд правильно у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 122 ЦПК України (в редакції на час вирішення процесуального питання) відмовив у відкритті провадження у справі за заново поданим позовом ОСОБА_1 про визнання незаконним того ж самого наказу про звільнення та поновлення її на роботі з усіма іншими похідними вимогами.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 липня 2016 року відхилено касаційну скаргу ОСОБА_1 , а ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 25 лютого 2016 року та ухвалу судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 січня 2016 року залишено без змін.

При цьому касаційний суд у вказаній ухвалі від 13 липня 2016 року зазначив, що з вищезазначених судових рішень (рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 05 грудня 2013 року та рішенням Апеляційного суду м. Києва від 13 лютого 2014 року), якими вирішено трудовий спір ОСОБА_1 щодо її незаконного звільнення наказом від 19 квітня 2012 року, вбачається, що судами перевірено дотримання Банком всіх норм трудового законодавства, якими врегульовано звільнення за ч. 1 ст. 40 КЗпП України, та встановлено, що вони були дотримані, що відображено у мотивувальних частинах цих рішень.

Далі касаційний суд в ухвалі від 13 липня 2016 року зазначає, що ОСОБА_1 знову (повторно) звернулася до суду з позовом до ПАТ "Банк Форум" про визнання наказу від 19 квітня 2012 року незаконним, поновлення її на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України (в редакції на час вирішення процесуального питання) дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вірно виходив із того, що рішенням суду, яке набрало законної сили, вирішено спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Касаційний суд в ухвалі від 13 липня 2016 року також вказав, що суди дійшли вірного висновку, що, вирішуючи трудові спори щодо незаконного звільнення працівника, перевірці підлягає дотримання роботодавцем всіх норм трудового законодавства, які регулюють порядок звільнення працівника, не обмежуючись тими нормами, на які посилається позивач у своєму позові. Отже, якщо позивач вважає, що при розгляді її справи про незаконне звільнення не перевірені будь-які обставини, зокрема щодо існування на час її звільнення вільних вакансій, то це є підставою для оскарження судових рішень через неповноту з`ясування цих обставин, а не для звернення до суду з новим позовом щодо оскарження того ж самого наказу про звільнення та поновлення на роботі.

Крім того, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2017 року у справі ЄУН № 335/3635/16 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ „Банк Форум про поновлення на роботі на посаді директора Запорізької Дирекції Південно-Східного регіонального центру з роздрібного бізнесу Публічного акціонерного товариства „Банк Форум, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 24 липня 2018 року у справі ЄУН № 335/3635/16 рішення суду першої інстанції скасовано з закриттям провадження у справі.

Зазначена постанова Апеляційного суду Запорізької області від 24 липня 2018 року у справі ЄУН № 335/3635/16 набрала законної сили 24 липня 2018 року.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2018 року закрито провадження у справі. Суд вважав, що такий позов вже був вирішений вищевказаними судовими рішеннями, тому провадження у справі закрито.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 03 квітня 2019 року ухвалу судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2019 року залишено без змін.

Отже, судом при вирішенні питання про долю знову поданої 12.04.2019р. ОСОБА_1 позовної заяви до ПАТ «Банк «Форум» про поновлення на роботі за тим же самим звільненням та щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, було ретельно проаналізовано всі справи з аналогічними вимогами позивача до того ж самого відповідача, а також встановлювалась тотожність цих позовів.

Відмовляючи у відкритті провадження в справі за цим позовом ОСОБА_1 , суд першої інстанції правомірно виходив з того, що позивач звернулася до суду з позовом про поновлення на роботі з тих самих підстав, які неодноразово були предметом розгляду судів, зокрема, Дніпровського районного суду м. Києва та Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя.

Отже, колегія вважає, що суд першої інстанції належним чином перевірив та встано-

вив тотожність усіх необхідних трьох ознак, а саме: суб`єктного складу, предмету спору,

а також підстав, з яких відповідний позов заявлено.

Судом також вірно зазначено, що незгода з вказаними рішеннями чи неповнота перевірка обставин звільнення, які наразі зазначаються позивачем в новому позові, не є ані новим предметом позову, ані новою (іншою) підставою тих же позовних вимог, які вже були предметом розгляду.

З вищезазначених судових рішень, якими вирішено трудовий спір ОСОБА_1 щодо її незаконного звільнення наказом № 672к/2 від 19 квітня 2012 року, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу вбачається, що судами всіх інстанцій перевірено дотримання Банком всіх норм трудового законодавства, якими врегульовано звільнення, та встановлено, що вони були дотримані, що відображено в мотивувальних частинах цих рішень.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів з огляду на вимоги пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України, вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження у справі за поданим 12.04.2019р. позовом ОСОБА_1 , не порушивши при цьому норм процесуального права.

Необхідність застосування пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, яке набрало законної сили (стаття 273 ЦПК України).

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять достатнього обґрунтування, що могло би стати підставою для скасування ухвали.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому, дослідивши матеріали справи та надавши їм належну правову оцінку, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

УхвалуОрджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 01 серпня 2019 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Кочеткова І.В.

Поляков О.З.