ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6183/19 Справа № 203/1035/19 Суддя у 1-й інстанції - Казак С. Ю. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2019 року по справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк, Центральний відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березня 2019 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась заявник ОСОБА_1 із вищевказаною скаргою, в обґрунтування якої послалась на те, що ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 травня 2018 року у справі №203/1403/18 за іншою скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця було зупинено стягнення у виконавчому провадженні №54839440, в рамках якого здійснювалось примусове виконання виконавчого листа суду, виданого Кіровським районним судом м. Дніпропетровська на рішення того ж суду від 19 листопада 2015 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. 03 травня 2018 року постановою державного виконавця виконавче провадження №54839440 на підставі згаданої ухвали суду було зупинено виконавче провадження, що триває і по сьогодні. Однак, 19 лютого 2019 року в рамках вказаного зупиненого виконавчого провадження державним виконавцем Центрального ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області були вчинені передбачені ст.48 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії вилучено автомобіль скаржника «BMW X5» 2006 року випуску, д/н НОМЕР_1 . За таких обставин скаржник звернулась до вказаного органу ДВС із заявою про повернення їй автомобіля, відповідь на що заявнику ще не надано. З огляду на викладене, посилаючись на те, що державним виконавцем в порушення норм закону вчинено виконавчі дії за зупиненим виконавчим провадженням, що є неможливим і протиправним, скаржник просила суд визнати незаконними дії Центрального ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області з вилучення 19 лютого 2019 року автомобіля заявника, визнати незаконною бездіяльність того ж органу ДВС щодо неповернення скаржнику її авто, а також просила зобов`язати вказаний орган ДВС повернути їй вилучений автомобіль.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2019 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що скарга є необґрунтованою та безпідставною, оскільки скаржником не доведено незаконність дії державного виконавця.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити її скаргу в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний скарга мотивована тим, що ухвала суду є незаконна і необґрунтована, оскільки ґрунтується на недоведених та не повно з`ясованих обставинах, які суд безпідставно визнав встановленими, висновки суду не відповідають матеріалам справи і така ухвала підлягає безумовному скасуванню.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2019 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

За правилами ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Згідно частин 2,3 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржуване рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Отже за змістом вказаних норм закону, обов`язковою умовою для задоволення скарги сторони виконавчого провадження є встановлення факту порушення прав заявника.

Так, судом встановлено, що на примусовому виконанні в Центральному ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області перебуває виконавче провадження №54839440 з примусового виконання виконавчого листа №203/7722/14-ц, виданого 20 лютого 2017 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором.

05 жовтня 2017 року державним виконавцем в межах вказаного виконавчого провадження на підставі ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про арешт майна боржника, копії якої за вих.№13.5-47/13260/13 направлено сторонам виконавчого провадження для відома, а також до Територіального сервісного центру №1242 МВС України в Дніпропетровській області для виконання.

29 листопада 2017 року державним виконавцем в межах виконавчого провадження №54839440 на підставі ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про розшук майна боржника, копія якої за вих.13.5-47/16038/13 направлено сторонам до відома, а також органу поліції для виконання.

02 травня 2018 року суддею Кіровського районного суду м. Дніпропетровська за клопотанням ОСОБА_1 у цивільній справі №203/1403/18 (провадження №4-с/0203/11/2018) постановлено ухвалу, якою ухвалено зупинити стягнення у виконавчому провадження №54839440, що відкрито на підставі виконавчого листа, виданого за рішенням від 19 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Викладене підтверджується копією відповідної ухвали судді.

03 травня 2018 року державним виконавцем Центрального ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області своєю постановою зупинено виконавче провадження №54839440 на підставі вищевказаної ухвали судді. На теперішній час зазначене виконавче провадження залишається зупиненим, що підтверджується копією довідки з автоматичної системи виконавчого провадження станом на 15 квітня 2019 року.

19 лютого 2019 року інспектором взводу №2 роти №2 батальйону №3 УПП в Дніпропетровській області складено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, згідно якого у вказану дату інспектором поліції відповідно до ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» у присутності двох свідків здійснено огляд та тимчасове затримання транспортного засобу «BMW X5» 2006 року випуску д/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , із подальшим поміщенням для зберігання на спеціальний майданчик за адресою вул. Осіння, 6 в м. Дніпро. Викладені обставини підтверджуються копією відповідного акту, а також копією довідки МВС України.

Разом з тим, матеріали цивільної справи не містять жодних доказів того, що після зупинення виконавчого провадження державним виконавцем Центрального ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області вживались будь-які дії та/або приймались рішення (постанови) щодо розшуку, опису та арешту рухомого майна боржника, а саме автомобіля «BMW X5» 2006 року випуску д/н НОМЕР_1 .

Відмовляючи у задоволенні скарги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що позивач у поданій до суду скарзі просив суд визнати незаконним дії Центрального ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області щодо вилучення 19 лютого 2019 року в межах виконавчого провадження №54839440 належного скаржнику автомобіля «BMW X5» 2006 року випуску д/н НОМЕР_1 , мотивуючи свої вимоги тією обставиною, що такі виконавчі дії були вчинені державним виконавцем вже після зупинення вказаного виконавчого провадження на підставі ухвали судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 травня 2018 року. Разом з тим, судом в ході розгляду даної скарги не встановлено факту вчинення державним виконавцем Центрального ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області вищевказаної оскаржуваної виконавчої дії в період зупинення вказаного виконавчого провадження. Зокрема, скаржником суду так і не подано, а в матеріалах справи відсутні будь-які належні прямі докази вчинення державним виконавцем оскаржуваних дій винесених після 02 травня 2018 року постанов на підставі ст.ст.10, 36, 48, 56 Закону України «Про виконавче провадження» про розшук транспортного засобу боржника (скаржника), про зняття такого транспортного засобу з розшуку у зв`язку із його виявленням та тимчасовим затриманням органом Національної поліції, про опис та арешт транспортного засобу боржника (скаржника) тощо.

Щодо поданої скаржником суду копії акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 19 лютого 2019 року, складеного інспектором поліції, то суд не приймає такий доказ як належний і достатній для задоволення заявлених вимог, оскільки необхідних і зазначених вище постанов державного виконавця, як то постанова про зняття такого транспортного засобу з розшуку, його опису та арешту, державним виконавцем не приймалось (як вказувалось вище, докази протилежного суду не подані), а сам акт не містить посилань на постанову державного виконавця, на виконання якої поліцейським здійснено тимчасове затримання транспортного засобу. Крім того, судом встановлено, що державним виконавцем Центрального ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області після відкриття виконавчого провадження №54839440 і до зупинення стягнення на підставі ухвали судді від 02 травня 2018 року було винесено постанову від 05 жовтня 2017 року про арешт майна боржника (скаржника), яку було направлено до ТСЦ 1242 МВС України в Дніпропетровській області для виконання. Відтак, з огляду на положення п.18 Інструкції, навіть якщо тимчасове затримання поліцією автомобіля скаржника дійсно відбулось 19 лютого 2019 року в межах виконавчого провадження №54839440, тобто після зупинення стягнення за цим виконавчим провадженням, але на підставі згаданої вище постанови державного виконавця від 05 жовтня 2017 року, тобто в порядку виконання раніше вжитого заходу щодо примусового виконання рішення, означене не свідчить про вчинення державним виконавцем Центрального ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області незаконних дій в порушення ухвали судді від 02 травня 2018 року.

Не підлягають задоволенню й інші дві вимоги скаржника про визнання незаконною бездіяльності Центрального ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області щодо неповернення скаржнику вилученого автомобіля та зобов`язання вказаного органу ДВС повернути скаржнику її автомобіль, оскільки такі вимоги ґрунтуються виключно на вимозі про визнання дій органу ДВС незаконними і можуть бути задоволенні виключно у разі задоволення вказаної вимоги. Разом з тим, як слідує з вищевикладеного, суд відмовляє у задоволенні скарги в частині вимоги про визнання незаконними дій Центрального ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області щодо вилучення 19 лютого 2019 року автомобіля скаржника.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Частиною 1 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленим цим Законом.

У відповідності до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець при виконанні рішень судів (інших органів) здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Обов`язковою умовою для задоволення скарги сторони виконавчого провадження є встановлення факту порушення прав заявника.

Нормою ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа. З означеної підстави виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову. Аналогічне положення містить п.17 Інструкції.

Разом з тим п.18 Інструкції визначено, що зупинення вчинення виконавчих дій, відкладення проведення виконавчих дій, відстрочка або розстрочка виконання рішення не є підставами для скасування раніше вжитих заходів щодо примусового виконання рішення.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є в тому числі і звернення стягнення на майно боржника.

Згідно ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Частиною 3 ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією. Тимчасове затримання та зберігання поліцією на спеціальних майданчиках чи стоянці виявленого за результатами розшуку транспортного засобу боржника здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За змістом п.п.2, 2-1, 4, 8 Порядку тимчасове затримання транспортного засобу здійснюється також у разі виявлення транспортного засобу боржника, оголошеного в розшук відповідно до ст.36 Закону України «Про виконавче провадження». Тимчасове затримання транспортного засобу проводиться шляхом його блокування або доставлення для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку. У разі тимчасового затримання транспортного засобу складається акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу. Про тимчасове затримання транспортного засобу боржника поліцейський письмово повідомляє державному виконавцю, приватному виконавцю не пізніше наступного робочого дня з дня затримання із зазначенням місця зберігання транспортного засобу.

Тією ж нормою ст.36 Закону України «Про виконавче провадження» розшук транспортного засобу боржника припиняється в разі його виявлення, про що виконавцем не пізніше наступного робочого дня виноситься постанова про зняття майна з розшуку.

Відповідно до ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення. Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим.

Згідно ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормою ст.55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За змістом ст.ст.447, 448, 451 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Доказів того, що держаним виконавцем Центрального ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області після винесення постанови про зупинення виконавчого провадження вчинялися будь-які дії скаржником не надавалося.

Висновки суду першої інстанції, що скарга є необґрунтованою та безпідставною, оскільки скаржником не доведено незаконність дії державного виконавця, є правомірними та обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростовання висновків суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвала суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко