АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 року

м. Чернівці

справа №716/2000/18

провадження 822/750/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.

суддів Одинака О.О., Владичана А.І.

учасники справи:

секретар Тодоряк Г.Д.

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

третя особа - орган опіки і піклування Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області

апеляційна скарга ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 20 травня 2019 року та на додаткове рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 30 травня 2019 року

головуючий в суді першої інстанції суддя Стрілець Я.С.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки і піклування Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області про надання дозволу на зняття з реєстраційного обліку місця проживання та надання дозволу на реєстрацію нового місця проживання дитини без згоди батька.

В обґрунтування позову зазначала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , під час перебування в шлюбі в них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У жовтні 2017 року позивач із сином залишила будинок чоловіка та з того часу, разом із сином, проживає в будинку, що належить її родичам, в АДРЕСА_1 .

29 листопада 2017 року шлюб між сторонами розірвано.

У вересні 2018 року ОСОБА_1 , звернулася до відповідача з пропозицією досудового врегулювання спору та надання добровільної згоди на зняття з місця реєстрації їхнього малолітнього сина, однак дану пропозицію відповідач проігнорував і в телефонному режимі повідомив, що такого дозволу він не надасть.

Враховуючи, що син постійно проживає з позивачем, а тому просила суд надати їй дозвіл на реєстрацію місця проживання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із нею, по АДРЕСА_1 та одночасно зняти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з попереднього місця реєстрації, по АДРЕСА_2 , без письмової згоди батька ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 20 травня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки і піклування Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області про надання дозволу на зняття з реєстраційного обліку місця проживання та надання дозволу на реєстрацію нового місця проживання дитини без згоди батька відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду мотивовано ти, що обраний позивачкою спосіб захисту у виді надання дозволу на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини разом із матір`ю, з одночасним зняттям дитини з реєстрації, без письмової згоди батька, не є належним способом захисту судом цивільних прав та інтересів позивача у даному випадку.

Додатковим рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області області від 30 травня 2019 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат.

Суд прийшов до висновку, що оскільки в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на зняття з реєстраційного обліку місця проживання та надання дозволу на реєстрацію нового місця проживання дитини, без згоди батька відмовлено, то відсутні підстави для задоволення заяви про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим.

Апелянт зазначає, що відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції порушив та не захистив права і свободи малолітньої дитини та позивача, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема щодо свободи пересування та вільний вибір місця проживання. Права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист.

Суд неправильно стягнув з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу, а також в порушення вимог закону суд неправильно відмовив в задоволенні заяві ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Судом установлено, що з 26 жовтня 2013 року по 29 листопада 2017 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 29 листопада 2017 року. Вказаним рішенням суду встановлено, що спору між відповідачем та позивачем щодо місця проживання дитини немає, а тому у відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України зазначена обставина не підлягає доказуванню (а.с.12).

Сторони по справі є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 19 жовтня 2017 року (а.с. 10).

З довідки виконавчого комітету Ржавинецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №2580 від 25 жовтня 2017 року (а. с. 11), довідки виконавчого комітету Юрковецької сільської ради Старостинського округу №5 с. Ржавинці №1786 від 29 жовтня 2018 року (а.с. 12) та акту обстеження матеріально- побутових умов проживання позивача ОСОБА_1 (а.с. 13) вбачається, що позивач зареєстрована по АДРЕСА_1 . Крім неї, за вказаною адресою, зареєстровані її батьки - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований та проживає по АДРЕСА_2 . Разом із ним у вказаному будинку зареєстровані та проживають батьки відповідача - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також син відповідача - ОСОБА_4 .

Із висновку служби у справах дітей Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області №5 від 28 березня 2019 року вбачається, що служба вважає за недоцільне зняття з реєстраційного обліку місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , та надання в судовому порядку дозволу на реєстрацію нового місця проживання малолітньої дитини без згоди батька до прийняття відповідного рішення судом про визначення місця проживання малолітньої дитини (а. с. 66 зворот).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з урахуванням положень ст.ст.15, 16 ЦК України, виходив з того, що обраний позивачем спосіб захисту у виді надання дозволу на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини разом із матір' ю, з одночасним зняттям дитини з реєстрації, без письмової згоди батька, не є належним способом захисту судом цивільних прав та інтересів позивача у даному випадку.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду, виходячи з наступного.

Статтею 27 Конвенції «Про права дитини» закріплено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому, у відповідності до ч. 1 ст. 18 даної Конвенції, повинен бути забезпечений принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до частини першої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно з частиною першою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до вимог ст. ст. 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання і зняття з реєстрації місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників.

Пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» від 02.03.2016 року № 207, передбачено, що реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування).

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказувала, що за відсутності згоди відповідача позбавлена можливості зняти з попереднього місця реєстрації, по АДРЕСА_2 їх малолітнього сина та зареєструвати місце його проживання, разом із нею, по АДРЕСА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, ані позивач, ані відповідач не зверталися до суду із позовом про вирішення питання про визначення місця проживання ОСОБА_4 , в той час, таке рішення суду було б ефективним способом захисту прав дитини, оскільки стало би підставою для здійснення реєстрації місця проживання дитини тим з батьків, з яким суд визначив би місце проживання дитини.

Щодо позовної вимоги про зняття з попереднього місця реєстрації малолітньої дитини, то в статті 7 вказаного Закону міститься вичерпний перелік підстав для зняття з реєстрації особи по місцю її проживання.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у вказаній частині, прийшов до правильного висновку, що позивач обрала неналежний спосіб судового захисту цивільних прав та інтересів позивача у даному випадку.

Враховуючи встановлені обставини справи, визначений нормативно-правовим актом порядок реєстрації місця проживання дітей до 14 років, враховуючи відсутність доказів на підтвердження наявності відмови батька від надання згоди на реєстрацію місця проживання дитини, а також зважаючи на те, що у разі наявності такої відмови батька надати згоду на реєстрацію місця проживання дитини виникає підстава для визначення місця проживання дитини, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як такого, що є законним та обґрунтованим.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, порушив права і свободи малолітньої дитини та позивача, оскільки апелянтом не надано належних та допустимих доказів, що реєстрація місця проживання дитини за адресою батька обмежує або порушує права дитини чи матері.

Безпідставними є доводи апелянта щодо неспівмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, виходячи з наступного.

Так, згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

З матеріалів справи вбачається, що 21 січня 2019 року між адвокатом Гірчак Н.А. та ОСОБА_2 був укладений договір про надання правової допомоги.

Представником відповідача на підтвердження надання послуг адвоката суду першої інстанції представлено договір про надання правової допомоги від 21 квітня 2019 року(а.с.46-48), акт виконаних робіт від 20 травня 2019 року за надання професійної правничої допомоги згідно договору від 21 січня 2019 року (а.с.83-84), квитанцію до прибуткового касового ордеру № 1 від 30 січня 2019 року про оплату правової допомоги (а.с.43), копію ордеру на надання правової допомоги Гірчак Н.А. , копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльності на ім`я Гірчак Н.А. ( а.с.46).

Отже, відповідачем надано належні докази на підтвердження понесення витрат на правову допомогу, а саме перелік складових наданих послуг, розрахунок вартості складових наданих відповідних послуг, платіжний документ про оплату таких послуг.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Оцінивши надані позивачем докази, апеляційний суд прийшов до висновку, що понесені відповідачем судові витрати пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим і співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), пропорційним до предмету позову і ціною позову та значенням справи для сторони.

Натомість, у свою чергу, позивач не заявляв клопотання суду про зменшення розміру витрат на правову допомогу та, відповідно, не наводив доводи на підтвердження їх не співмірності.

В апеляційній скарзі апелянт не наводить жодного аргументу щодо неспівмірності таких витрат, лише зазначає, що матеріали справи не містять жодного підготовленого та поданого процесуального документу від імені відповідача, що спростовується вищенаведеним.

З урахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу у вищезазначеному розмірі.

Судом також правильно відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивача.

Оскільки в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача судові витрати не підлягають стягненню.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції та додаткове рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 20 травня 2019 року та додаткове рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 30 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 серпня 2019 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді О.О. Одинак

А.І. Владичан