Справа № 135/567/19
Провадження № 2/135/232/19
РІШЕННЯ

іменем України

18.07.2019 Ладижинський міський суд Вінницької області

у складі: головуючої судді Волошиної Т.В.,

за участі секретаря судових засідань Басараб О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м Ладижин цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Ладижинської міської ради Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Ладижинської міської ради Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно, зазначивши, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її дядько ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим ІНФОРМАЦІЯ_1 Ладижинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №73.

Після смерті дядька залишилось спадкове майно, яке складається із земельної ділянки і гаража, які розташовані в АДРЕСА_1 .

У 2018 році після смерті ОСОБА_2 вона успадкувала частину майна померлого ОСОБА_2 , а саме квартиру та частину будинку.

До дня смерті дядько проживав постійно у місті Ладижин Вінницької області, а тому згідно зі ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є Тростянецький нотаріальний округ.

Після смерті ОСОБА_2 спадкоємцем до його майна за законом є вона - його племінниця, про що свідчить лист завідувача Другої Тростянецької державної нотаріальної контори. Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_2 немає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 1223, 1296 ЦК України, вона звернулася із заявою до нотаріуса, в якій просила видати мені відповідно до ст.1223 та ст.1265 ЦК України свідоцтво про право на спадщину за законом на гараж та земельну ділянку, які розташовані в АДРЕСА_1 .

Проте, 10 квітня 2019 року отримала постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 239/02-31 де вказано, що на підставі п.п.3.13 та 3.15 пункту 3 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮ України від 22.02.2012 року за №295/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві.

Оскільки у неї відсутні правовстановлюючі документи на гараж, а на земельній ділянці вже знаходиться будівля гаража, нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому вона вимушена звернутись до суду.

Позивач в судове засідання не з`явилася, однак надала на адресу суду заяву, в якій просила розглянути справу в її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Представник відповідача Ладижинської міської ради в судове засідання не з`явився, надав на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги визнає, та просить справу розглянути в його відсутності.

Беручи до уваги те, що особи, які беруть участь у справі, використали надане їм ч.3 ст.211 ЦПК України, право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності таких осіб, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами ст.247 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, визначив, дослідив та встановив наступні докази, обставини та відповідні правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим 26.04.2017 Ладижинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №73.

Після смерті ОСОБА_2 залишилось спадкове майно, яке складається із земельної ділянки і гаража, які розташовані в АДРЕСА_1 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.09.2018 позивач успадкувала частину майна померлого ОСОБА_2 , а саме квартиру АДРЕСА_2 та 11/25 частин будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд за АДРЕСА_3 .

На підставі ст.ст. 1223, 1296 ЦК України позивач звернулася із заявою до нотаріуса, в якій просила видати їй відповідно до ст.1223 та ст.1265 ЦК України свідоцтво про право на спадщину за законом на гараж та земельну ділянку, які розташовані в АДРЕСА_1 .

10.04.2019 постановою нотаріуса Нестерук С.М. було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії за № 239/02-31 на підставі п.п.3.13 та 3.15 пункту 3 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮ України від 22.02.2012 року за №295/5, оскільки у позивача відсутні правовстановлюючі документи на гараж, а на земельній ділянці вже знаходиться будівля гаража.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Відповідно листа завідувача Другої Тростянецької державної нотаріальної контори від 10.04.2019 за №23501-16 спадкова справа після смерті ОСОБА_2 заведена 10.10.2017 за №106/2017 і ОСОБА_1 є спадкоємцем.

Згідно технічного паспорта виготовленого станом на 14.06.2018 гараж, що розташований в АДРЕСА_1 , який являється спадковим майном, побудований у 2010 році, площа складає 34,4 м кв.

З довідки відділу містобудування та архітектури Ладижинської міської ради Вінницької області за №7-21/219 від 13.06.2018 вбачається, що гараж за адресою АДРЕСА_1 належав ОСОБА_2 .

Належність гаража спадкодавцю ОСОБА_2 підтверджено будівельним паспортом, дозволом на виконання будівельних робіт, випискою з протоколу засідання виконкому Ладижинської міської ради від 30.07.2008 (копії додаються.

Належність земельної ділянки спадкодавцю ОСОБА_2 підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 , виданим Ладижинською міською радою Вінницької області 16.07.2008.

Відповідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий номер ділянки НОМЕР_3 (копія додається).

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України).

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Згідно технічного паспорта виготовленого станом на 14.06.2018 року, гараж, що розташований в АДРЕСА_1 , який являється спадковим майном, має наступні технічні характеристики: гараж загальною площею 34,4 кв.м.

Встановлені судом обставини, які були перевірені зібраними у справі доказами підтверджують, що за життя ОСОБА_2 набув право власності на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Норма ст. 392 ЦК України вказує на те, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб.

З огляду на ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги позивача частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і є всі підстави визнати за ним право власності на земельну ділянку, оскільки позивачем надано беззаперечні докази для визнання права власності на земельну ділянку за ним та позов визнаний відповідачем, а визнання позову відповідачем в частині визнання права власності на земельну ділянку не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Проте, суд вважає необґрунтованою та такою, що суперечить вимогам чинного законодавства вимогу позивача про визнання права власності на гараж, не дивлячись на визнання позову відповідачем в цій частині.

Так, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Норми ст. 392 ЦК не застосовуються щодо вимог про визнання права власності на об`єкти самочинного будівництва (ч. 3 ст. 376 ЦК), оскільки особа не є власником, а лише заявляє вимогу про встановлення права власності на об`єкт самочинного будівництва.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Таким чином, враховуючи те, що спадкодавець ОСОБА_2 за життя не оформив в установленому законом порядку право власності на гараж, тому позовні вимоги про визнання права власності на гараж є безпідставні.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Оскільки, відповідачем позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 384 грн 20 коп (768,40 / 50%).

Керуючись ст. ст. 328, 1216, 1221, 1223, 1233, 1235, 1236, 1258, 1261, 1268 ЦК України ст. ст. 12, 13, 81, 142,200,259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_3 , розташовану в АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , з державного бюджету України 384,20грн. судового збору, сплаченого відповідно до квитанції 19.04.2019 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Ладижинський міський суд Вінницької області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч.4 ст.268 ЦПК України).

Повний текст рішення складено та підписано суддею 26.07.2019.

Суддя