Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/665/17
Провадження №: 2/332/6/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
Головуючого судді - Марченко Н.В.,
при секретарі Безбородько І.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карток б/н від 12.05.2014 недійсною
У січні місяці 2018 року ОСОБА_1 звернулась із зустрічною позовною заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карток б/н від 12. 05.2014 р. недійсною, в обґрунтування якої зазначила, що під час укладання Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 12.05.2014 року (далі Генеральної угоди) вона присутня не була, ніякої домовленості між банком та нею щодо реструктуризації заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карток б/н від 12.05.2014 р. досягнуто не було, вказаний документ вона не підписувала та не надавала будь-якій особі довіреність на укладання від її імені будь-яких договорів цивільно-правового характеру, та у подальшому вона не схвалювала такого правочину, у зв`язку із чим такий правочин не може бути дійсним. Також, ОСОБА_1 посилається на те, що згідно з висновком експерта № 4-438 від 22.11.2017 р. встановлено, що підпис в графі «Подпись» в Генеральній угоді виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_1 .
Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24.04.2017 року задоволено клопотання представника відповідача за первісним позовом та зобов`язано позивача за первісним позовом надати оригінал та належним чином завірену копію Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 12.05.2014, укладену між позивачем та ОСОБА_1 (а.с. 64).
Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06.09.2017 року задоволено клопотання представника відповідача за первісним позовом та призначено у справі судово-почеркознавчу експертизу. Провадження у справі зупинялося на час проведення експертизи. (а.с. 95).
У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом підтримав позовну заяву у повному обсязі, просив її задовольнити з підстав, наведених у заяві. Зустрічну позовну заяву не визнав, посилаючись на те, що основним доводом заперечень відповідача є результати судово-почеркознавчої експертизи у справі, де зазначено, що підпис зроблений з боку позичальника не належить ОСОБА_1 , однак висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами. Так, фотокартка зі скріншотом з банківського програмного комплексу «Єдина клієнтська база» від 12.05.2014 року та виписка за рахунком карти № НОМЕР_1 , виданої 12.05.2014 року Позичальникові/ ОСОБА_1 на виконання умов Генеральної угоди підтверджують, що ОСОБА_1 підписувала всі документи 12.05.2014 року. Крім того, сам висновок експерта є неоднозначним. Так, експертом спочатку робиться висновок про те, що виявлені ознаки можуть свідчити про виконання підпису під дією «збиваючих» факторів, експерт зазначає, що «під час вивчення наданих (вільних) зразків підписів було встановлено, що вони володіють високою варіаційністю, більш того експерт встановив, що підпис на Генеральній угоді та вільні зразки підписів ОСОБА_1 мають не тільки розбіжності, але й збіги. Тобто, ОСОБА_1 має нестабільний та непостійний за формою та манерою виконання підпис. Докладні заперечення містяться у відповіді на відзив (а.с. 153-155).
У судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» не визнав з підстав, наведених у зустрічній позовній заяві та відзиві на позовну заяву. Наполягав на задоволенні зустрічної позовної заяви, просив стягнути судові витрати, в тому числі: 2250,24 грн. суму, сплачену за проведення судової почеркознавчої експертизи. Крім того пояснив, що міркування представника позивача щодо помилковості висновків експерта є особистим припущенням представника позивача, який не має спеціальних знань та навичок, відповідно це не може бути доказом у справі. Щодо наданих фото, на яких нібито зображена Відповідачка, та яке датується 12.05.2014 р., могло бути зроблено і в 2007 році, крім того на даних фотографіях взагалі не можливо ідентифікувати номер карти , яка видана особі внаслідок поганої якості.
Вислухавши пояснення сторін у справі, дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що первісний позов не підлягає задоволенню, а зустрічний позов підлягає задоволенню в повному обсязі, з таких підстав.
Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо дійсності укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 12.05.2014 року (далі Генеральна угода) між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , відповідно до якого було отримано кредит у розмірі 7986,06 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Згідно із ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав і інтересів і загальні вимоги щодо недійсності право чину передбачені ст. 215 ЦК України.
Із норм статей 215 та 203 ЦК України вбачається, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК Кодексу, в тому числі: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Частиною другою ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до висновку експерта № 4-438 від 22.11.2017 року підпис в графі «Подпись» в Генеральній угоді про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карток б/н від 12.05.2014 року, виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_1 (а.с. 127-131), що свідчить про відсутність волевиявлення ОСОБА_1 як основної вимоги чинності правочину на укладання зазначеної Генеральної угоди.
Відсутність підпису ОСОБА_1 на Генеральній угоді також свідчить про недодержання письмової форми договору.
Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних спав про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в разі, коли це прямо передбачено законом, зокрема статтею 1055 ЦК України.
Посилання представника позивача за первісним позовом щодо помилковості висновків експерта суд не приймає до уваги та відхиляє, адже на його спростування не було надано іншого висновку експерта, не було заявлено клопотань про додаткову або повторну експертизу. Суд не погоджується з тим, що даний висновок є неоднозначним, адже після слова «Висновки» міститься чітка відповідь, без наявності сумнівів та двозначності, а в мотивувальній частині експерт зазначає хід дослідження з поетапним вивченням об`єкту, в результаті якого експерт приходить до певного висновку. Крім того, експерта було попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок експерта.
Посилання представника позивача за первісним позовом на наявність інших доказів, які підтверджують підписання спірної Генеральної угоди, також судом відхиляються, зважаючи на наступне.
Частиною першою ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Так, відповідно до частини 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Проте в порушення вимог статті 100 ЦПК України представник позивача за первісним позовом подав неналежно засвідчену копію електронного доказу, а саме фотокартки зі скріншотом з банківського програмного комплексу «Єдина клієнтська база» від 12.05.2014 року, через що суд не може взяти такий доказ до уваги.
Підписання інших документів ОСОБА_1 не може бути доказом підписання нею Генеральної угоди 12.05.2014 року. Так, зазначений факт судом не встановлювався, не був предметом дослідження, тому він не має правового значення до суті спірних правовідносин.
З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про недійсність Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 12.05.2014 року через відсутність на ній підпису ОСОБА_1 відповідно і її волевиявлення на укладання такої угоди, а тому підлягає задоволенню зустрічний позов.
З урахуванням того, що суд прийшов до висновку про недійсність Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 12.05.2014 року, не підлягають задоволенню вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення заборгованості за цією угодою.
На підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України належним чином доведені судові витрати покладаються на відповідача за зустрічним позовом на АТ КБ «ПриватБанк».
Керуючись ст.ст. 259,263-265,268 ЦПК України, суд,
У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карток б/н від 12.05.2014 недійсною задовольнити.
Визнати Генеральну угоду б/н від 12.05.2014 року про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карток недійсною.
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 2955 грн. 04 коп.
Повний текст рішення виготовлено 19.07.2019 року.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження
Суддя Н.В. Марченко