ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1563/19 Справа № 200/5244/18 Суддя у 1-й інстанції - Шевцова Т.В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 травня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи - Шевченківський відділ державної виконавчої служби м.Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Грищенко Володимир Іванович, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання свідоцтва недійсним, витребування майна, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2018 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання свідоцтва недійсним, витребування майна, скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, мотивуючи його тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 грудня 2010 року, виданого Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №3-6207, зареєстрованого КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 31 грудня 2010 року за реєстраційним номером 32252975, він був власником 1/2 частини домоволодіння у АДРЕСА_1 а на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 грудня 2010 року, виданого Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 3-6209, зареєстрованого КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 31 грудня 2010 року за реєстраційним номером 32252975 третя особа ОСОБА_4 був власником іншої 1/2 частини домоволодіння.

Зазначав, що у даному житловому будинку після смерті батька ОСОБА_7 проживала їх з ОСОБА_4 матір, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та після смерті якої у будинку проживав лише ОСОБА_4 до листопада 2013 року, з листопада 2013 року в спірному будинку ніхто не проживав, але він та його дружина періодично навідувалися для підтримання будинку та земельної ділянки у належному стані, а також для показу будинку ймовірним покупцям, які бажали його безпосередньо оглянути. 05 листопада 2017 року під час чергового відвідування домоволодіння потрапити, як до житлового будинку, так і на територію земельної ділянки, його дружина не мала можливості, оскільки в ньому проживали сторонні особи.

Вказував, що після звернення до правоохоронних органів йому стало відомо, що на підставі свідоцтва від 26 жовтня 2017 року, виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Грищенком В.І., зареєстрованого в реєстрі за №898, на підставі акта про проведення публічних торгів, затвердженого начальником Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Овсюк О.А. від 13 квітня 2013 року домоволодіння у АДРЕСА_1 придбане ОСОБА_3 . за 221.300 грн. 27 жовтня 2017 року державним реєстратором-приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Грищенком В.І. було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на домоволодіння у АДРЕСА_1 за ОСОБА_3

30 жовтня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено два договору купівлі-продажу по 1/2 частини домоволодіння у АДРЕСА_1 , посвідчені приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Грищенком В.І., зареєстровані в реєстрі за №901 та №902.

Зазначав, що згідно відповіді Шевченківського ВДВС м.Дніпра Головного ТУЮ у Дніпропетровській області від 14 грудня 2017 року, на виконанні у Шевченківському ВДВС м.Дніпра Головного ТУЮ Дніпропетровської області за період з 12 грудня 2010 року по 14 грудня 2017 року перебувало виконавче провадження №35828261 у відношенні боржника ОСОБА_4 , третьої особи по справі, на підставі виконавчого листа №2-436/120/12, виданого Самарським районним судом м.Дніпропетровська від 05 листопада 2012 року щодо стягнення з останнього на користь ОСОБА_5 суми боргу у загальному розмірі 214.500 грн.13 коп. В межах виконавчого провадження державним виконавцем було звернуто стягнення на 1/2 частину домоволодіння, розташованого у АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 , шляхом реалізації на прилюдних торгах. Однак зазначене майно на торгах реалізовано не було, стягувач ОСОБА_5 не виявила бажання залишити дане майно за собою, а тому 12 листопада 2014 року виконавче провадження №35828261 було завершено.

Посилаючись на те, що виконавче провадження №35828261 відносно третьої особи по справі ОСОБА_4 було завершено, акт про проведення публічних торгів 1/2 частини домоволодіння не затверджувався та не видавався, а в рамках іншого виконавчого провадження відносно нього звернення стягнення на належне йому майно не здійснювалось, на момент звернення до суду право власності на спірне домоволодіння в цілому зареєстровано за ОСОБА_1 , а тому просив суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним свідоцтво від 26 жовтня 2017 року, видане приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Грищенком В.І., зареєстроване в реєстрі за №898 на підставі акта про проведення публічних торгів, затвердженого начальником Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Овсюк О.А. від 13 квітня 2013 року, витребувати 1/2 частину спірного домоволодіння від ОСОБА_1 на його користь та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №37837913 від 30 жовтня 2017 року та №37873938 від 01 листопада 2017 року державного реєстратора-приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Грищенка В.І.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволені. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційні скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не встановив дійсних обставин справи, не витребував матеріали виконавчого провадження, розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження порушив її права.

Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу сторони по справі не скористались.

Позивач ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року до участі у справі у якості правонаступника позивача залучено ОСОБА_2

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом і підтверджується матеріалам справи, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 грудня 2010 року, виданого Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №3-6207, зареєстрованого КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 31 грудня 2010 року за реєстраційним номером 32252975, ОСОБА_6 був власником 1/2 частини домоволодіння у АДРЕСА_1 .

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 грудня 2010 року, виданого Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №3-6209, зареєстрованого КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 31 грудня 2010 року за реєстраційним номером 32252975 ОСОБА_4 був власником іншої 1/2 частини домоволодіння у АДРЕСА_1 .

Згідно технічного паспорту від 29 жовтня 2010 року домоволодіння у АДРЕСА_1 розташоване на земельній ділянці загальною площею 601 кв.м та складається з наступного: літ."А-3" - житловий будинок загальною площею 371,2 кв.м, житловою площею 136,1 кв.м; літ."Б" - сарай; літ."В" - навіс; літ."Г" - убиральня; №№1-7, І - споруди.

Згідно свідоцтва від 26 жовтня 2017 року, виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Грищенком В.І., зареєстрованого в реєстрі за №898, на підставі акта про проведення публічних торгів, затвердженого начальником Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Овсюк О.А. від 13 квітня 2013 року домоволодіння у АДРЕСА_1 придбане відповідачем ОСОБА_3 за 221.300 грн.

27 жовтня 2017 року державним реєстратором-приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Грищенком В.І. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) №37805924 та здійснений номер запису про право власності №23053617 на домоволодіння у АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) за ОСОБА_3 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №106759632 від 08 грудня 2017 року.

30 жовтня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу 1/2 частини домоволодіння у АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Грищенком В.І., зареєстрований в реєстрі за №901.

30 жовтня 2017 року державним реєстратором-приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Грищенком В.І. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №37837913 та здійснений номер запису про право власності №23084192 на 1/2 частину домоволодіння у АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) за ОСОБА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 106759632 від 08 грудня 2017 року.

30 жовтня 2017 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу 1/2 частини домоволодіння у АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Грищенком В.І., зареєстрований в реєстрі за №902.

30 жовтня 2017 року державним реєстратором-приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Грищенком В.І. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №37873938 та здійснений номер запису про право власності №23118376 на 1/2 частину домоволодіння у АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) за ОСОБА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №106759632 від 08 грудня 2017 року.

На момент розгляду справи право власності на домоволодіння у АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101) в цілому зареєстровано за ОСОБА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №117216804 від 15 березня 2018 року.

Згідно відповіді Шевченківського відділу ДВС м.Дніпра Головного ТУЮ у Дніпропетровській області №0314/672/12 від 14 грудня 2017 року, виконавчих проваджень, в яких стороною є ОСОБА_6 , за період часу з 15 грудня 2010 року по 14 грудня 2017 року на виконанні у відділі ДВС не перебувало, виконавчі дії щодо майна останнього державними виконавцями відділу ДВС не проводилися та акт про проведення публічних торгів посадовими особами відділу ДВС не видавався і не затверджувався.

На виконанні у Шевченківському відділі ДВС м.Дніпра Головного ТУЮ у Дніпропетровській області (Бабушкінському відділі ДВС Дніпропетровського МУЮ) за період часу з 12 грудня 2010 року по 14 грудня 2017 року перебувало виконавче провадження №35828261 у відношенні боржника ОСОБА_4 на підставі виконавчого листа №2-436/120/12, виданого Самарським районним судом м.Дніпропетровська від 05 листопада 2012 року щодо стягнення з останнього на користь ОСОБА_5 суми боргу у загальному розмірі 214.500 грн. 13 коп.

В межах виконавчого провадження №35828261 державним виконавцем було звернуто стягнення на 1/2 частину домоволодіння, розташованого у АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 шляхом реалізації на прилюдних торгах. Однак зазначене майно на торгах реалізовано не було, у зв`язку з чим стягувачу ОСОБА_5 було запропоновано залишити за собою непродане майно боржника ОСОБА_4 в рахунок погашення заборгованості, але стягувач таке бажання не виявив.

12 листопада 2014 року виконавче провадження №35828261 на підставі п.10 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції від 21 квітня 1999 року) було завершено та виконавчий документ - виконавчий лист №2-436/120/12, виданий Самарським районним судом м.Дніпропетровська від 05 листопада 2012 року скеровано до Красногвардійського відділу ДВС м.Дніпропетровськ Головного ТУЮ у Дніпропетровській області для виконання.

Акт про проведення публічних торгів 1/2 частини домоволодіння, розташованого у АДРЕСА_1 , що належало ОСОБА_4 , посадовими особами відділу ДВС не видавався та не затверджувався.

В провадженні Шевченківського відділу ДВС м.Дніпра Головного ТУЮ у Дніпропетровській області (Бабушкінського відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ) за період часу з 12 грудня 2010 року по 14 грудня 2017 року перебували виконавчі провадження №48248778 та №48250328 з примусового виконання виконавчого листа №200/18597/14-ц від 17 липня 2015 року, виданого Бабушкінський районним судом м.Дніпропетровська щодо стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 заборгованості за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в розмірі 72.056 грн. 58 коп. та 721 грн., але в межах зазначених виконавчих проваджень №48248778 та №48250328 звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_4 не здійснювалося. В подальшому зазначені виконавчі провадження були завершені 26 вересня 2017 року та з метою звернення стягнення на доходи боржника, передані для виконання до Новомосковського МР відділу ДВС Головного ТУЮ у Дніпропетровській області, у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 отримує пенсію в Новомосковському об`єднаному УПФ України.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 , правонаступником якого наразі є ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що виконавчих проваджень щодо примусового стягнення з ОСОБА_6 в провадженні Шевченківського відділу ДВС м.Дніпра Головного ТУЮ у Дніпропетровській області (Бабушкінського відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ) за період часу з 15 грудня 2010 року (моменту набуття права власності) по 14 грудня 2017 року - не існувало, та за жодним виконавчим провадженням взагалі не здійснювалося звернення стягнення на майно, а інших дій на припинення свого права власності ОСОБА_6 не вчиняв, то законні підстави для припинення його права власності на 1/2 частину спірного домоволодіння в були відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.

Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Частиною третьою статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону, згідно з якою визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки нерухомого майна державний виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Відповідно до частини п`ятої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

Частиною п`ятою статті 62 цього Закону, пунктом 7.1 Тимчасового положення, абзацом третім підпункту 5.12.2 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року №74/5 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за №865/4158, передбачено підстави й порядок призначення повторних прилюдних торгів, а також порядок уцінки нереалізованого майна. Так, у разі відсутності покупців або наявності тільки одного покупця та з інших, визначених Тимчасовим положенням, причин прилюдні торги вважаються такими, що не відбулися. У такому разі призначаються повторні прилюдні торги, на яких стартова ціна лота може бути зменшена, але не більше ніж на 30 відсотків. Уцінка майна проводиться державним виконавцем у десятиденний строк з дня визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися, після чого реалізація майна за вказаною ціною повинна бути проведена впродовж місяця з дня проведення уцінки.

За правилами проведення прилюдних торгів, передбачених Тимчасовим положенням, спеціалізована організація проводить прилюдні торги за заявкою державного виконавця, в якій зазначається початкова вартість майна, що виставляється на торги за експертною оцінкою, та інші відомості. Визначення стартової ціни лота здійснюється на підставі початкової вартості майна за результатами проведеної оцінки майна незалежним суб`єктом оціночної діяльності.

Згідно з пунктами 3.1.,3.2. Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (далі - Тимчасове положення), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5, орган державної виконавчої служби укладає із спеціалізованою організацією договір, яким доручає реалізацію майна спеціалізованій організації за визначену винагороду за надані послуги з реалізації арештованого майна, яка встановлюється у відсотковому відношенні до продажної ціни лота.

Спеціалізована організація проводить прилюдні торги за заявкою державного виконавця, в якій зазначається початкова вартість майна, що виставляється на торги за експертною оцінкою та інші відомості, передбачені Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року №74/5.

Колегією суддів було витребуване та досліджено матеріали виконавчого провадження №35828261.

З наданих матеріалів вбачається, що 18 грудня 2012 року на підставі виконавчого листа по справі №2-436/120/12 про стягнення з ОСОБА_4 грошових коштів за договором позики у розмірі 211.356 грн.05 коп. на користь ОСОБА_5 було відкрито виконавче провадження, здійснювалися законодавчо передбачені виконавчі дії, направлені на виконання рішення суду.

Постановою старшого державного виконавця Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 12 листопада 2014 року виконавче провадження було закінчене, арештоване майно, а саме 1/2 частина домоволодіння АДРЕСА_1 , звільнене з-під арешту (т.2 а.с.1-168).

Колегія суддів наголошує на тому, що належне ОСОБА_6 майно, а саме 1/2 частина домоволодіння у АДРЕСА_1, реалізоване не було.

В межах виконавчих проваджень №48248778 та №48250328 звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_4 не здійснювалося.

З договорів купівлі-продажу по 1/2 частині домоволодіння від 30 жовтня 2017 року, укладених між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , вбачається, що домоволодіння продавцю ОСОБА_3 належить на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів (т.1 а.с.26-27,28-29).

Колегія суддів наголошує на тому, що спірне домоволодіння не належало продавцю ОСОБА_3 , оскільки прилюдних торгів з реалізації 1/2 частини домоволодіння у АДРЕСА_1 не було, акт про їх проведення не складався, не видавався та не затверджувався.

До акта про проведення публічних торгів від 13 квітня 2013 року, складеного заступником начальника ДВС Астапенковою К.М. та затвердженого начальником Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Овсюк О.А., судова колегія ставиться критично та до уваги не приймає, оскільки він не підтверджений належними та допустимими доказами.

Згідно зі статтею 3 ЦК України є неприпустимим позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом.

Стаття 41 Конституції України передбачає непорушність права приватної власності.

Згідно з статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, а стаття 388 цього Кодексу встановлює правила реалізації власником його права на витребування майна від добросовісного набувача.

Правила частини першої статті 388 ЦК України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1)було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2)було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3)вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Частина третя цієї ж статті передбачає самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках.

Майно не може бути витребуване від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, при цьому суд повинен мати на увазі, що позов власника про витребування майна в особи, яка придбала його в результаті публічних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними, оскільки відповідно до частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати майно, яке вибуло з володіння поза його волею, і в добросовісного набувача.

Добросовісне придбання в розумінні статті 388 ЦК України можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.

Згідно із ст.129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України.

Нормами ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Позивачем у повній мірі доведені заявлені позовні вимоги та доводи апеляційної скарги жодним чином це не спростовують.

Згідно ст.89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження порушив право на доступ до правосуддя та судовий захист є хибними та не можуть бути взяті колегією суддів до уваги, оскільки ціна позову становить 77.456 грн., що не виключає можливості її розгляду у порядку спрощеного позовного провадження (стаття 19,274 ЦПК України).

Крім того, не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог законодавства оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.