ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7728/19 Справа № 214/582/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Євтушенко О. І. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2019 року, ухваленого суддею Євтушенко О.І. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 11 жовтня 2019 року,

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2016 року позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з первісною позовною заявою, яку в подальшому уточнив та просив суд: стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 30.10.2008 року станом на 31.03.2017 року в загальному розмірі 43 454,52 грн., яка складається із заборгованості: за кредитом - 10 279,34 грн., по процентам за користування кредитом 29 029,73 грн., за комісією 1600 грн., а також штрафів відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. фіксована частина, 2045,45 грн. процентна складова; стягнути з відповідача судовий збір в сумі 1600 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 30.10.2008 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого вона отримала кредит в початково визначеному розмірі 11 100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки зі сплатою відсотків за користування ним за ставкою 30% річних на суму залишку заборгованості з правом її збільшення в односторонньому порядку відповідно до п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг.

Підписання заяви разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку в сукупності складають кредитний договір, який є договором приєднання.

Свої зобов`язання за договором АТ КБ «ПРИВАТБАНК» перед ОСОБА_1 виконав, натомість ОСОБА_1 покладені на неї умовами договору обов`язки належним чином не виконувала, в результаті чого станом на 31.03.2017 року утворилась заборгованість в сумі 43 454,52 грн., яку позивач просив суд стягнути з неї в примусовому порядку.

У червні 2017 року ОСОБА_1 , не погоджуючись з позовом банку подала зустрічний позов в порядку Закону України «Про захист прав споживачів», в якому просила суд: визнати недійсною заяву-анкету з 11.02.2009 року; розірвати відношення за заявою-анкетою та вважати їх недійсними з 11.02.2009 року; зобов`язати АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за заявою від 10.03.2015 року оформити між нею, ОСОБА_1 , та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» договір на реструктуризацію заборгованості на суму в розмірі 10 279,34 грн. відповідно до п.п.1, 3 ч.12 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Пред`явлені вимоги мотивувала тим, що підписана нею заява від 11.02.2009 року не є кредитним договором та вказує на порушення її прав як споживача відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів». Зазначила, що вона є споживачем, оскільки отримувала в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» банківські послуги.

Вважає, що підписана нею заява 11.02.2009 року не є договором приєднання в розумінні ст.634 ЦК України, так як неможливість другою стороною запропонувати свої умови договору в такому випадку є грубим порушенням її прав як споживача, введенням в оману, оскільки ст.634 ЦК України стосується укладення договору з особами, які здійснюють підприємницьку діяльність, в той час як вона отримала від банку споживчий кредит на задоволення своїх власних потреб. З огляду на те, що кредитний договір як такий в письмовому вигляді відсутній, відповідно строк погашення кредиту не встановлений та не узгоджений сторонами, у зв`язку з чим, на її переконання, твердження АТ КБ «ПРИВАТБАНК» стосовно невиконання нею зобов`язань у встановлений строк та нарахування пені і штрафу є безпідставними.

Стосовно зміни АТ КБ «ПРИВАТБАНК» розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку, зауважила, що банк двічі в односторонньому порядку без її належного повідомлення збільшував процентну ставку - з 30% річних до 34,8% та 43,2%, чим допустив обмеження її прав споживача відповідно до п.6, п.10 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», таким чином здійснюючи нечесну підприємницьку діяльність, що також є підставою для визнання кредитного договору недійсним.

Окрім того, зазначила, що 10.03.2015 року вона подала до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заяву про надання їй відстрочки та зміну умов виплати по зниженню розміру платежів, тобто проведення реструктуризації кредитної заборгованост, однак її звернення залишено банком поза увагою.

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2019 року позовні вимоги за первісною уточненою позовною заявою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 30.10.2008 року станом на 31.03.2017 року в загальному розмірі 20 397 (двадцять тисяч триста дев`яносто сім) грн. 67 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом 10 279 (десять тисяч двісті сімдесят дев`ять) грн. 34 коп., по процентам за користуванням кредитом 7 070 (сім тисяч сімдесят) грн. 82 коп., комісії 1600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп., штрафу 500 (п`ятсот) грн. 00 коп. фіксована частина, 947 (дев`ятсот сорок сім) грн. 51 коп.

Стягнуто ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» в рахунок часткового відшкодування судового збору 742 (сімсот сорок дві) грн. 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним та припинення правовідносин, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись з ухваленим рішенням подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог.

Скаржник ОСОБА_1 , обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги вказує на те, що суд першої інстанції при встановленні учасників справа належним чином не перевірив їх повноваження чим проігнорував вимоги ЦПК України. Зазначає, що судом проігноровано її клопотання про надання позивачем кредитного договору б/н від 30.10.2008 та розрахунків до нього з її підписом, що унеможливлює встановити наявність зобов`язань по нарахуванню відсотків по кредиту та розмір штрафних санкцій, що свідчить про упередженість суду при розгляді справи. Не погоджується із висновком суду про те, що відсутні підстави вважати положення кредитного договору несправедливими для неї, посилаючись на відсутність договору в матеріалах справи, що унеможливлює доведення вказаних фактів. Висновок суду про недоведеність нею факту звернення до позивача із заявами про проведення реструкторізації кредитної заборгованості, а так само отримання від банку відмов в здійсненні реструкторізації, вважає таким, що не відповідає дійсності, вказує, що10 березня 2015 року вона зверталася до банку з такою заявою, яка наявна в матеріалах справи, однак відповіді на цю заяву не отримала. Також, вказує на відсутність у договорі б/н від 30.10.2008 року, якого немає в матеріалах справи дати погашення заборгованості, що залишено судом поза увагою.

Позивач АТ КБ «Приватбанк» у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , просить оскаржуване судове рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення, посилаючись на те, що в анкеті-заяві, підписаній ОСОБА_1 зазначена процентна ставка виплати відсотків, яка становить 2,55 на місяць, строк дії її картки (договору) -10/2016.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч. 1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині суми стягнутої заборгованості.

Судом встановлено, що з 30.10.2008 року ОСОБА_1 є клієнтом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», яке є правонаступником ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (т.1 а.с.18).

З 21.05.2018 року найменування ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінено на АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що не є перетворенням юридичної особи.

11.02.2009 року на підставі поданої ОСОБА_1 заяви № 091063676, яка передбачає приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в «ПРИВАТБАНК» (т.1 а.с.7, 8-13), ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування ним в розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості (за базовою ставкою 2,5% в місяць) та здійсненням щомісячних платежів до 25 числа.

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування (т.1 а.с.260), початково ОСОБА_1 отримала кредит із встановленим кредитним лімітом 500 грн., збільшеним до 1000 грн. 10.03.2010 року до 1200 грн., 25.11.2010 року до 2700 грн., 09.12.2010 рокдо 3100 грн., 23.01.2011 року до 3700 грн., 27.02.2011 року до 4300 грн., 20.03.2011 року до 5100 грн., 27.05.2011 року до 5600 грн., 02.04.2012 року до 10 600 грн., 29.12.2012 року до 11 100 грн., 08.02.2013 року, зменшеного до 825,25 грн., 01.12.2014 року та остаточно визначеного на рівні 10 280 грн. 22.07.2015 року.

Своїм підписом в заяві відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 підтвердила свою згоду, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг в ПРИВАТБАНК, наданими їй Тарифами банку в своїй сукупності складають договір про надання банківських послуг (кредитний договір), який в розумінні ч.1 ст.634 ЦК України є договором приєднання, тим самим приєдналася до вказаних Умов та Правил, які по суті є публічною офертою.

Сторонами погоджено, за користування кредитом позичальник сплачує банку проценти за пільговою відсотковою ставкою 0,01% річних в межах встановленого пільгового періоду за кожною платіжною операцією, що визначено п.5.1.4 Умов та Правил надання банківських послуг (т.1 а.с.13).

Погашення заборгованості за кредитом, сплата відсотків за користування ним, комісії здійснюються позичальником шляхом поповнення картки через внесення на неї коштів в готівковому чи безготівковому порядку та зарахування їх банком на картковий рахунок позичальника (п.5.2 Умов та Правил надання банківських послуг, т.1 а.с.13).

Суд перевірив та встановив, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за кредитним договором №б/н від 30.10.2008 року виконав належним чином, надавши ОСОБА_1 кредит в обумовленому розмірі із видачею 30.10.2008 року позичальникові кредитної картки за № НОМЕР_1 зі строком дії до 10/2012 року, що підтверджено заявою позичальника, підписаною нею особисто 11.02.2009 (а.с.7).

Довідкою ПРИВАТБАНК (т.1 а.с.266) підтверджено, що, банком неодноразово здійснювався перевипуск кредитної картки за кредитним договором №б/н від 30.11.2008 року із встановленням нових строків її дії, тобто здійснювалось пролонгування договору. Востаннє за вказаним кредитним договором ОСОБА_1 отримала кредитну картку 21.12.2012 року зі строком її дії до 06/2016, тобто до 30.06.2016 року, після цього, пролонгування строку дії кредитної картки не здійснювалось.

Судом, також перевірено і встановлено, що позичальник ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, востаннє 29.12.2015 року внесла 198 грн. в рахунок погашення кредиту та 98 грн. процентів за користування кредитом, жодного разу при цьому не погасивши нараховану пеню, що слідує з наданого розрахунку заборгованості та виписки по банківському рахунку позичальника (т.1 а.с.157-163, 228-257).

Суд першої інстанції, частково, задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк», керувався зазначеними у рішенні нормами закону і виходив з того, що, між сторонами виникли договірні відносини, пов`язані з наданням фінансово-кредитних послуг, оскільки, підписавши анкету-заяву, ознайовшись з Умовами та правилами надання кредиту відповідач ОСОБА_1 , визнавши дійсність виконаного нею на заяві про надання кредиту, підпису без будь-яких зауважень чи заперечень, підтвердила укладення кредитного договору, що є свідченням дотримання сторонами принципу свободи договору, визначеного ст.ст.6, 627 ЦК України.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні її зустрічного позову в частині визнання недійсним кредитного договору, суд першої інстанції, дослідивши надані сторонами докази, виходив з того, що позивачем та її представником не надано жодних належних та допустимих доказів, які б давали підстави вважати, що кредитний договір містить положення, які були б несправедливими для ОСОБА_1 чи створювали істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Також, суд першої інстанції, вивдмовивши ОСОБА_1 у задоволенні її вимог щодо зобов`язання банку в примусовому порядку здійснити реструктуризацію її боргу, виходив з того, що позивачем не доведено факт її звернення до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» із заявами про проведення реструктуризації кредитної заборгованості, а так само отримання від банку відмов в здійсненні реструктуризації, не деталізовано, яким саме чином вона хоче здійснити реструктуризацію кредитної заборгованості, а суд не вправі вирішувати такі питання як за споживача, так і за банк, та примушувати будь-яку зі сторін кредитно-договірних зобов`язань до вчинення дій, які є їх правом, а не обов`язком, що суперечитиме свободі договірних відносин.

Висновки суду першої інстанції про доведеність позивачем за первісним позовом АТ КБ «Приватбанк» своїх позовних вимог, колегія суддів вважає правильними, онак не повністю погоджується із розрахованою судом сумою заборгованості та повністю погоджується із висновками суду щодо, недоведеності ОСОБА_1 її зустрічних позовних вимог, з огляду на таке.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції додержався наведених вище норм закону, з`ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним та обґрунтованим, однак колегія суддів вважає, що розрахунок суми заборгованості виконаний судом першої інстанції є дещо невірним, з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

В силу ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від їх виконання не допускається.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно умов укладеного кредитного договору, сторони домовились, що договір є строковим, та відповідає строку дії картки.

Відповідно до п.3 Умов та правил (т.1 а.с.12-зворот) кредитна картка є дійсною до останнього календарного дня зазначеного на ній місяця. По закінченню строку дії відповідна картка пролонгується банком на новий строк дії (якщо раніше, до початку місяця закінчення строку дії не надходило письмових заяв від позичальника про закриття карткового рахунку).

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 31.03.2017 року, наданого суду банком, сума заборгованості за кредитним договором №б/н від 30.10.2008 року визначена 43 454,52 грн. та включала заборгованість: за тілом кредиту 10 279,34 грн., по процентам за користування кредитом 29029,73 грн., за комісією 1600 грн., по штрафам 500 грн. фіксована частина та 2045,45 грн. процентна складова.

Перевіривши обґрунтованість заявленого позивачем розміру заборгованості, суд першої інстанції виходив з доведеності розміру заборгованості за тілом кредиту 10 279,34 грн., комісією 1600 грн., та не погодився із іншими складовими такої заборгованості, зокрема, розміром заборгованості по процентам, з огляду на наступне.

Судом правильно було встановлено, що згідно умов укладеного кредитного договору, сторони домовились, що договір є строковим, та відповідає строку дії картки до 06/2016, тобто до 30.06.2016 року.

Так в межах строку кредитування до закінчення дії кредитного договору, а саме 30.06.2016 року, відповідач мала, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами у період до 25 числа кожного місяця за погодженою у договорі сторонами ставкою 2,5% на місяць.

Суд встановив, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» двічі підвищував розмір процентної ставки, з 01.09.2014 року до 34,80%, а 01.04.2015 року, до 43,20% річних.

Відповідно до ч.1, 3, 4 ст.1056-1 ЦК України (в редакції, яка була дійсна на момент укладення договору), процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Суд також встановив, що позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у визначений ст.1056-1 ЦК України спосіб, належним чином, письмово не повідомляв відповідача про зміну процентної ставки, оскільки доказів цьому не надано, як і не надано доказів отримання відповідачем листів про зміну умов договору.

Отже, суд першої інстанції, врахувавши, що позивачем без належного повідомлення відповідача, в односторонньому порядку двічі було підвищено процентну ставку за користування кредитом, дійшов правильного висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню лише в межах попередньої відсоткової ставки, яка узгоджена сторонами під час укладення кредитного договору 30% річних.

Також суд дійшов правильного висновку про те, що, оскільки умовами укладеного договору не передбачено розмір відсотків за користування кредитними коштами після закінчення дії договору, то після після закінчення дії договору, визначення розміру процентів слід здійснювати на рівні облікової ставки Національного банку України, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеної в постановах від 07.09.2016 року у справі №6-1412цс16, від 09.08.2017 року у справі № 6-2322цс16 та від 02.12.2015 року у справі №6-249цс15.

Не погодившись, з викладених вище підстав із наданим банком розрахунком суми заборгованості відповідача, суд провів свій перерахунок заборгованості за користування кредитом із застосуванням попередньої відсоткової ставки 30% річних (2,5% на місяць) за період з 01.09.2014 року по 30.06.2016 року (відповідно 4 місяці 2014 року, 12 місяців 2015 року, 6 місяців 2016 року), та з 01.07.2016 року по 31.03.2017 року на рівні облікової ставки Національного банку України, виходячи з наступного:

1)за період з 01.09.2014 року по 30.06.2016 року: 10 279,34 * 22 місяці *2,5% на місяць : 100% = 5653,64 грн.;

2)за період з 01.07.2016 року по 31.03.2017 року:

Процентна ставка = 1 * ставок НБУ. Розраховується за формулою:

[Проценти] = [Сума боргу] * [Процентна ставка (%)] : 100% : 365 днів * [Кількість днів]

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуОблікова ставка НБУРозрахункова ставка (% у рік)Пеня
01.07.201628.07.9.3416.516.5130,11
29.07.201615.09.9.3415.515.5213.89
16.09.201627.10.9.341515177,42
28.10.201631.03.29.341414611.13
Всього: 1132,55

Заборгованість за період до 01.09.2014 року із застосуванням банком процентної ставки 30% річних, суд з урахуванням внесених ОСОБА_1 коштів в рахунок погашення заборгованості стягнув сумі 284,63 грн.

Виходячи з того, що нараховані АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відсотки за користування кредитними коштами, отриманими за договором, не відповідають умовам укладеного між сторонами договору, за результатами проведеного перерахунку суд на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» стягнув із ОСОБА_1 проценти за користування кредитними коштами за кредитним договором № б/н від 30.10.2008 року в сумі 7070,82 грн. з розрахунку: 284,63 + 5653,64 +1132,55 грн.

Колегія суддів повністю погоджується з проведеним судом розрахунком заборгованості по відсоткам за користування ОСОБА_1 кредитом.

Окрім стягнення тіла кредиту, визначеної судом суми заборгованості за користування кредитом, суд першої інстанції, також стягнув з відповідача комісію в сумі 1600 грн., штраф 500 грн. (фіксована частина) та визначив процентну складову штрафу в розмірі -947,51 грн., що становить 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту (10 279,34 грн. + заборгованість за відсотками у розмірі 7070,82 грн. + комісія 1600 грн.), в загальному розмірі, стягнувши з відповідача користь позивача заборгованість в розмірі 20 397,67 грн.

Однак колегія суддів не погоджується із висновками суду про наявність підстав для стягнення комісії та штрафів і вважає, що у цій частині рішення суду підлягає зміні та зменшенню стягнутої судом суми заборгованості на складену разом суму комісії та штрафів, тобто на 3047,51 грн. (1600+500+947,51), з огляду на таке.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, ці умови повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві договорі №б/н від 30.10.2008 визначена процентна ставка за користування кредитом у розмірі 2,5% в місяць, що становить 30% на рік.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, просив стягнути: тіло кредиту; заборгованість по процентам за користування кредитом; заборгованість по комісії за користування кредитом; а також штрафи : фіксована части і процентна складова.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір тіла кредиту, процентів, комісії, штрафів, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором №б/н від 30.10.2008 посилався на Умови і правила надання банківських послуг, як невід`ємні частини спірного договору.

Однак матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови і правила надання банківських послуг та зазначені в них тарифи розуміла відповідач, ознайомившись і погодившись з ними, підписуючи 11.02.2009 року заяву № 091063676, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредиту взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати комісії, неустойки (пені, штрафів) у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку.

Так, у заяві Позичальника відповідно договору №б/н від 30.10.2008 , сплата банку комісії, пені та штрафії, їх розміру не зазначені, оскільки ці складові визначені в Умовах і правилах надання банківських послуг, на відміну від процентної ставки за користування кредитом, яка зазначена та підписана відповідачем ОСОБА_1 (а.с.45, 157, т.1).

Слід зазначити, що за нормами ст.61 КонституціїУкраїни, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те сааме правопорушення.

Відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, тому вимога позивача у цій частині, також є незаконною.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретний зміст запропонованих відповідачу Умов надання кредиту, відсутність в заяві Позичальника № 091063676домовленості сторін про порядок сплати комісії, пені, та штрафів, надані банком Умови і правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що була встановлена на час укладення із відповідачем договору, оскільки достовірно не підтверджують цих обставин.

Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідає встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Умови з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою договору, оскільки вони не підписані відповідачем, а також заперечуються нею, з урахуванням того, що ці умови прямо не передбачені в заяві Позичальника №091063676 яку безпосередньо підписала ОСОБА_1 , отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Враховуючи вищевказані обставини, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 , АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, про повідомлення споживача про умови надання банківських послуг та узгодження зі споживачем саме тих умов, які банк вважав узгодженими.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині зменшення суми заборгованості на 3047,51 грн., тобта на суму комісії і штрафів, стягнутих судом.

Доводи скаржника про те, що суд належним чином не перевірив повноваження сторін, що в матеріалах справи відсутній кредитний договір б/н від 30.10.2008 та розрахунки до нього, незгода з висновками суду щодо відсутності підстав вважати положення кредитного договору несправедливими для неї, про недоведеність нею факту звернення до позивача із заявами про проведення реструкторізації кредитної заборгованості, а так само отримання від банку відмов в здійсненні реструкторізаці, залишенням поза увагою суду відсутність у договорі б/н від 30.10.2008 року дати погашення заборгованості, колегія суддів відхиляє, оскільки вони були предметом розгляду судом першої інстанції та спростовуються повно і всебічно з`ясованами судом обставинами справи та наявними доказами, яким судом, як кожному окремо так і у їх сукупності надана належна правова оцінку, що аргументовано і повно відображено в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

З огляду на вищевикладена, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції визначився із характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, з`ясував предмет та підставу позовів, дійшов правильного висновку про часткове задоволення первісних позовних вимог та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог, істотних порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування апеляційним переглядом - не встановлено, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку із зменшенням суми задоволенних позовних вимог, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплаті судовий збір в розмірі 631,14 грн. відповідно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.255, 367, 374, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2019 року змінити в частині зменшення суми, стягнутої судом заборгованості з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» та відповідно судового збору, зменшивши суму заборгованості з 20 397 (двадцять тисяч триста девяности сім) грн. 67 коп. до 17350,16 грн. (сімнадцять тисяч триста п`ятдесят) грн..16 коп., яка складається з заборгованості за кредитом 10 279,34 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 7 070,82 грн, зменшити суму судового збору з 742 (сімсот сорок дві) грн.. до 631,14 грн.(шістсот тридцять одна) грн.16 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 15 листопада 2019 року.

Головуючий:

Судді: