СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/18485/17

пр. № 2/759/823/19

24 жовтня 2019 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Черніченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

у грудні 2017 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами після збільшення позовних вимог, просить суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача матеріальну шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 337713 грн 12 коп та судовий збір по справі.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 06.06.2015 по вул. Шевченка у м. Києві трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , внаслідок якої транспортний засіб позивача був пошкоджений та став непридатний до експлуатації, а ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості на підставі чого було відкрито кримінальне провадження в рамках якої було проведено судову авто-технічну експертизу за результати якої складено висновок №4-397 від 04.11.2015 згідно якого у діях ОСОБА_2 вбачаються невідповідності вимогам п.п. 13.1, 13.3 ПДР та фактично його визнано винним у зазначеному ДТП, а оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС» позивач звернувся до товариства із повідомленням про ДТП, однак станом на день подання позову страхове відшкодування не було виплачено.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08.12.2017 відкрито провадження по справі (а.с. 20).

Провадження у даній справі було відкрито в порядку Цивільного процесуального кодексу України, що діяв до 15.12.2017.

У зв`язку з набранням чинності з 15.12.2017 Закону України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України», згідно Перехідних положень цього Кодексу, справи провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами Цивільного процесуального кодексу України, які діють з 15.12.2017.

Згідно Перехідних положень ЦПК України, розгляд даної цивільної справи здійснюється у загальному позовному провадженні.

110.09.2018 ПрАТ «СГ «ТАС» надіслав до суду відзив в якому зазначив, що позивач безпідставно вимагає солідарно стягнути з ОСОБА_2 та ПрАТ «СГ «ТАС» матеріальну шкоду, оскільки позивачем при зверненні до відповідача із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду 04.08.2015 не надав заяву про страхове відшкодування, а тому на підставі п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, також позивачем не надано доказів про встановлення судом вини водія забезпеченого транспортного засобу у вчиненні ДТП, тобто доказів цивільно-правової відповідальності, яка встановлюється лише у судовому порядку при притягнення винної особи до кримінальної або адміністративної відповідальності, крім того жодним договором або законом не передбачена солідарна відповідальність ОСОБА_2 та ПрАТ «СГ «ТАС» (а.с. 132, 133).

26.12.2018 позивач збільшив позовні вимоги (а.с. 146-149).

31.01.2019 відповідач ОСОБА_2 подав заперечення на позовну заяву, в яких зазначив, що він до кримінальної або адміністративної відповідальності не притягався з приводу ДТП, що мла місце 06.06.2015, а тому позивачем не надано доказів встановлення судом його вини, тобто не надано доказів виникнення цивільно-правової відповідальності, крім того позивачем в якості доказів надано до суду договір №350-15 від 21.08.2015 та акт виконання робіт за цим договором від 02.09.2015, однак вони не можуть бути належними, оскільки не підписані замовником, а як наслідок вони є незаконними (а.с. 152-154).

10.05.2019 ОСОБА_2 звернувся до суду із відзивом на позовну заяву в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю та необґрунтованістю (а.с. 174-177).

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином (а.с. 169), 21.10.2019 від представника надійшла заява про відкладення розгляду справи через відрядження (а.с. 186, 187).

Представник відповідача ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомленим належним чином, 24.10.2019 подав заяву про слухання без його участі, та просив відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі (а.с. 189).

Представник відповідача ПрАТ «СГ «ТАС» у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, 15.10.2019 надіслав на адресу суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням у відпустці (а.с. 179).

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 06.06.2015 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю мотоцикла «Triumph» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та мотоцикла «Qingqі» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 згідно протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 39-42).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/4556645 від 13.01.2015 (а.с. 95).

07.06.2015 слідчим СВ Канівського відділення поліції Золотоніського ВП ГУ НП у Черкаській області було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000337 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на підставі того, 06.06.2015 близько 15 год. 00 хв. у м. Каневі по вул. Шевченка, неподалік готелю «Княжа Гора» відбулася дорожньо-транспортна пригоду, внаслідок якої ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження (а.с. 11).

Згідно висновку експерта №973/16-23 від 03.02.2016 проведеного в рамках кримінального провадження №0000337 від 07.06.2015 встановлено, що експертним шляхом не видалося можливим визнати механізм зіткнення мотоциклів (а.с. 80-84).

06.05.2017 постановою закрито кримінальне провадження №0000337 від07.06.2015 з підстав того, що у діях учасників дорожньо-транспортної пригоди відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (а.с. 86).

04.08.2015 позивач звернувся до АТ «СГ «ТАС» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка трапилася 06.06.2015 (а.с. 96, 97).

АТ «СГ «ТАС» повідомив ОСОБА_1 листом від 21.06.2016 про відмову у виплати страхового відшкодування з підстав не подання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року у порушення ст. 37 1. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (а.с. 92, 93).

Згідно висновку про вартість відновленого ремонту мотоцикла «Triumph» д.н.з. НОМЕР_1 складає НОМЕР_3 грн 12 коп. (а.с. 103-123).

Згідно із ч. 1 ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами встановленими ст. 89 цього кодексу.

Стаття 286 КК України передбачає кримінальну відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами.

Стаття 124 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобілів, доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Згідно ст. 224 КУпАП встановлено, що справи про адміністративні правопорушення передбачені ст. 124 КУпАП розглядаються районними, районними у містах, міськими міськрайонними судами.

Як вбачається із відповідді Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 02.05.2019 №1.4/55/2019 встановлено, що відносно ОСОБА_2 матеріали справи, про адміністративне правопорушення внаслідок дорожньо-транспортної пригоди по вул. Шевченка у м. Києві, яка мала місце 06.06.215 станом на 02.05.2016 для розгляду до Канівського міськрайонного суду Черкаської області не надходили (а.с. 172).

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи.

Згідно ст. 62 Конституції України Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При цьому позивач повинен надати до суду докази, які підтверджують, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується виною особою.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 2 постанови Пленум Верховного Суду України від 27.03.1992 N6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди, (ч. 2 ст. 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.

Згідно із ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно ч. 3 ст. 77 ЦПК України сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Всупереч правилам п.п. 4, 5, ч. 2 ст 175 ЦПК України, п. 7 Постанови ВСУ № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», позивач у своєї позовної заяві викладає лише позовні вимоги, але не зазначає доказів, що підтверджують кожну обставину, на яку він посилається.

Верховний Суд України в своїй постанові від 31.10.2012 в справі №6-53цс12 зробив висновок про те, що «особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника».

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 417 ЦПК України, судова практика повинна відповідати наведеному рішенню касаційної інстанції.

Суд, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що вимоги позивача є такими, що не обґрунтовані на законі, не доведені матеріалами справі та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК; ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 353, 417 ЦПК України

УХВАЛИВ:

у позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Ул`яновська

Повний текст судового рішення складено 24.10.2019.