Постанова

Іменем України

07 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 761/26764/16-ц

провадження № 61-25496св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва у складі судді Макаренко І. О. від 01 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва у складі колегії суддів: Рейнарт І. М., Кирилюк Г. М., Музичко С. Г. від 24 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» (далі - ПрАТ «СК «Брокбізнес»), позовні вимоги у якому змінила у листопаді 2016 року, та остаточно просила стягнути з відповідача на її користь страхове відшкодування у розмірі 370 252 грн 72 коп., 20 000 грн - у рахунок відшкодування моральної шкоди та 4 634 788 грн 60 коп. - штрафних санкцій за прострочення виконання обов`язків страховика щодо страхової виплати.

Позов мотивовано тим, що 18 вересня 2014 року сторони укладали договір добровільного страхування наземного транспорту № 006-0464071/01НТ, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом марки Audi A4, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

11 серпня 2015 року на вул. Дніпровська набережна, 21 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу марки Audi A4, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та транспортного засобу марки Mitsubishi Lancer, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , внаслідок якої був пошкоджений автомобіль позивача.

ОСОБА_1 вказувала, що 12 серпня 2015 року водій ОСОБА_2 письмово повідомив ПрАТ «СК «Брокбізнес» про ДТП, 17 серпня 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Незалежна експертно-асистуюча компанія» за дорученням відповідача склало протокол огляду транспортного засобу та зафіксувало його пошкодження внаслідок ДТП, а 14 вересня 2015 року позивач подала заяву про виплату страхового відшкодування, до якої долучила усі необхідні документи для з`ясування причин, обставин настання страхового випадку та рахунки-фактури ДП «Ауді Центр Віпос» від 31 серпня 2015 року № та на загальну суму 357 335 грн 76 коп.

07 грудня 2015 року ПрАТ «СК «Брокбізнес» відмовило ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на невиконання нею, як страхувальником, своїх обов`язків щодо надання страховику, як суб`єкту первинного фінансового моніторингу, визначених ним документів, а саме: паспорта громадянина України, реєстраційного номеру облікової картки платника податків та реквізитів банку, в якому відкрито рахунок і номер поточного рахунку.

Посилаючись на те, що відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування є неправомірною, оскільки вона не ґрунтується на нормах матеріального права та умовах укладеного договору, ОСОБА_1 просила задовольнити позовні вимоги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 вересня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_1 на вимогу страхової компанії, яка є суб`єктом первинного фінансового моніторингу, не надала витребуваних ПрАТ «СК «Брокбізнес» документів, чим порушила умови укладеного між сторонами договору, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 вересня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалу апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправомірно відмовив представнику позивача у задоволенні клопотання про залучення до участі у розгляді справи громадських організацій, а також неправомірно стягнув судовий збір за подання позовної заяви. Під час розгляду справи місцевим судом допущено порушення розумних строків, визначених статтею 157 ЦПК України 2004 року. Крім того, ухвалюючи рішення у справі, суд помилково застосував статтю 61 ЦПК України 2004 року з посиланням на судові рішення у адміністративній справі, оскільки предметом їх розгляду було оскарження ПрАТ «СК «Брокбізнес» дій Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг як суб`єкта владних повноважень. Судами не враховано того, що ОСОБА_1 протягом тривалого часу укладала з відповідачем договори страхування різних видів, а тому ПрАТ «СК «Брокбізнес» неодноразово здійснювалась ідентифікація та верифікація позивача як клієнта страхової компанії, тобто у страхової компанії не було необхідності витребовувати додаткові документи. Позивач виконала умови укладеного між сторонами договору, надавши всі необхідні документи для підтвердження факту страхового випадку та з`ясування обставин його настання.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу та узагальнення його доводів

У січні 2018 року ПрАТ «СК «Брокбізнес» подало до суду касаційної інстанції відзив на касаційну скаргу, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Відзив мотивовано тим, що доводи касаційної скарги є безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

У березні 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подав до суду касаційної інстанції пояснення до поданого ПрАТ «СК «Брокбізнес» відзиву.

У вказаних поясненнях представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , зокрема, вказував на порушення законних прав позивача як споживача страхових послуг, наявність підстав для отримання останньою страхового відшкодування за договором страхування, умови якого вона сумлінно виконувала під час його дії та з настанням страхового випадку.

У вересні 2018 року ПрАТ «СК «Брокбізнес» надіслало до Верховного Суду заяву про долучення до матеріалів справи додаткових документів.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу № 761/26764/16-ц з суду першої інстанції.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року вказана справа передана до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що 18 вересня 2014 року сторони уклали договір добровільного страхування наземного транспорту, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом марки Audi A4, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить позивачу.

Пунктом 16.1.7. договору страхування, укладеного сторонами, передбачено, що страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування у повному обсязі у разі невиконання страхувальником обов`язків, передбачених умовами цього договору, та Правилами страхування.

Пунктом 14.1.6. договору страхування сторони визначили, що при потребі страхувальник надає документи для виконання страховиком вимог Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» від 14 жовтня 2014 року № 1702-VII (далі - Закон № 1702-VII) та/або Законом України «Про захист персональних даних», або інші документи, які згідно з чинним законодавством необхідно для здійснення виплати страхового відшкодування.

11 серпня 2015 року сталася ДТП, за участю автомобіля марки Audi A4, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля марки Mitsubishi Lancer, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3

12 серпня 2015 року ОСОБА_2 подав до відповідача повідомлення про подію, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу.

17 серпня 2015 року товариством з обмеженою відповідальністю «Незалежна експертно-асистуюча компанія» складено протокол огляду транспортного засобу позивача та зафіксовані пошкодження, отримані автомобілем у результаті ДТП.

14 вересня 2015 року позивач звернулася до відповідача із заявою щодо виплати страхового відшкодування ДП «Ауді центр ВІПОС», до якої додала рахунки-фактури ДП «Ауді центр ВІПОС» від 31 серпня 2015 року на загальну суму 357 335грн 76коп.

29 вересня 2015 рокуПрАТ «СК «Брокбізнес» направило ОСОБА_1 листа з проханням відповідно до вимог статті 9 Закону № 1702-VIIта п. 14.1.6. договору страхування надати інформацію згідно анкети-опитувальника, бланк якої був приєднаний до листа, та засвідчені в установленому порядку копії паспорта громадянина України, реєстраційного номера облікової картки платника податків та реквізити банку, в якому відкрито рахунок і номер поточного рахунку для проведення ідентифікації фізичної особи.

Аналогічний лист 29 вересня 2015 року був направлений відповідачем на адресу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 та повідомлено, що відповідно до п. 15.18 договору страхування заява страхувальника про виплату страхового відшкодування буде розглянута після надання зазначених документів.

30 вересня 2015 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подав до страховика запит про надання інформації стосовно страхової справи.

Листом від 13 жовтня 2015 рокуПрАТ «СК «Брокбізнес» направило представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_4 бланк заяви щодо напрямку виплати страхового відшкодування та просило повідомити про напрямок виплати страхового відшкодування.

Листи з проханням надати документи, необхідні для розгляду заяви про виплату страхового відшкодування, направлялися на адресу позивача страховиком 22 жовтня 2015 року, 30 листопада 2015 року та 02 грудня 2015 року. У заявах від 30 листопада 2015 року та 02 грудня 2015 року ПрАТ «СК «Брокбізнес» пропонувало ОСОБА_1 для здійснення ідентифікації та верифікації направити до неї, за вказаною нею адресою, свого працівника, враховуючи її особисті обставини.

На виконання розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, про застосування заходу впливу до ПрАТ «СК «Брокбізнес» від 17 листопада 2015 року, страховик прийняв рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту, укладеного з ОСОБА_1 , у зв`язку із невиконанням нею умов договору страхування та вимог законодавства України.

Не погоджуючись із розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг «Про застосування заходу впливу до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес», відповідач звернувся до адміністративного суду з позовом.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2017 року, адміністративний позов ПрАТ «СК «Брокбізнес» задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 17 листопада 2015 року № 2776 «Про застосування заходу впливу до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес»».

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

За правилами статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За частиною першою статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Захист прав та законних інтересів громадян, суспільства і держави, забезпечення національної безпеки шляхом визначення правового механізму протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, а також формування загальнодержавної багатоджерельної аналітичної бази даних для надання правоохоронним органам України та іноземних держав можливості виявляти, перевіряти і розслідувати злочини, пов`язані з відмиванням коштів та іншими незаконними фінансовими операціями здійснюється у відповідності до Закону № 1702-VII. Відповідно до пункту 14 частини першої статті 15 Закону № 1702-VII фінансова операція підлягає обов`язковому фінансовому моніторингу у разі, якщо сума, на яку вона здійснюється, дорівнює чи перевищує 150 000 грн. та має, зокрема таку ознаку, як проведення страхової чи перестрахової виплати або страхового чи перестрахового відшкодування або виплати викупної суми, крім зарахування чи списання коштів на/з рахунки (рахунків) державних позабюджетних фондів.

Частиною першою статті 9 Закону № 1702-VII визначено, що суб`єкт первинного фінансового моніторингу відповідно до законодавства зобов`язаний на підставі поданих клієнтом (представником клієнта) офіційних документів або засвідчених в установленому порядку їх копій (якщо інше не передбачено цим Законом) здійснювати ідентифікацію та верифікацію клієнта (представника клієнта).

Суб`єкт первинного фінансового моніторингу в процесі обслуговування клієнта зобов`язаний уточнювати інформацію про клієнта в порядку, встановленому суб`єктом державного фінансового моніторингу, який відповідно до цього Закону виконує функції державного регулювання та нагляду за відповідним суб`єктом первинного фінансового моніторингу.

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону № 1702-VII ідентифікація та верифікація клієнта здійснюється у разі: встановлення ділових відносин (за винятком ділових відносин, встановлених на підставі договорів страхування за видами страхування іншими, ніж страхування життя, за якими клієнтом є фізична особа та загальний страховий платіж не перевищує 5 000 грн або його сума еквівалентна зазначеній сумі, у тому числі в іноземній валюті; ділових відносин, які виникають на підставі договорів про участь в лотереї за умови, що розмір ставки гравця не перевищує 5 000 грн; проведення платіжною організацією, учасником чи членом платіжної системи, банком, філією іноземного банку фінансових операцій, що здійснюються без відкриття рахунка, на суму, що є меншою ніж 150 000 грн, або сума якого еквівалентна зазначеній сумі, у тому числі в іноземній валюті, банківських металах, інших активах, одиницях вартості); виникнення підозри; проведення фінансової операції, що підлягає фінансовому моніторингу; проведення переказів (у тому числі міжнародних) фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, що здійснюється без відкриття рахунка, на суму, що дорівнює чи перевищує 15 000 грн, або суму, еквівалентну зазначеній сумі, у тому числі в іноземній валюті, банківських металах, інших активах, одиницях вартості, але є меншою за суму, передбачену частиною першою статті 15 цього Закону; проведення разової фінансової операції без встановлення ділових відносин з клієнтами на суму, що дорівнює чи перевищує 150 000 грн, або суму, еквівалентну зазначеній сумі, у тому числі в іноземній валюті, банківських металах, інших активах.

З огляду на викладене, імперативна норма вищевказана норма передбачає, що проведення ідентифікації та верифікації клієнта є обов`язковим у кожному випадку, якщо він підпадає під ознаки, зазначені в переліку цієї статті, незалежно від того чи проводились ідентифікація та верифікація раніше, і навіть якщо операція підпадає під одну й ту ж саму ознаку із зазначеного переліку.

Суб`єкт первинного фінансового моніторингу має право витребувати, а клієнт, представник клієнта зобов`язані подати інформацію(офіційні документи), необхідну (необхідні) для ідентифікації, верифікації, вивчення клієнта, уточнення інформації про клієнта, а також для виконання таким суб`єктом первинного фінансового моніторингу інших вимог законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення (частина сьома статті 9 Закону № 1702-VII).

Частиною третьою статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суди попередніх інстанцій, правильно керуючись частиною третьою статті 61 ЦПК України 2004 року, врахували обставини, встановлені постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2017 року, що ПрАТ «СК «Брокбізнес» правомірно витребувала від ОСОБА_1 додаткові документи для проведення ідентифікації, верифікації, вивчення клієнта, уточнення інформації про клієнта, а також для виконання відповідачем інших вимог законодавства, у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та розповсюдження зброї масового знищення.

Колегія суддів погоджується з висновком судів про те, що позивач підпадає під дію частини третьої статті 9 Закону № 1702-VII, а тому ПрАТ «СК «Брокбізнес», який є суб`єктом первинного фінансового моніторингу, має право витребувати у ОСОБА_1 необхідні додаткові документи.

З огляду на викладене, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, виходив з того, що у порушення вимог пункту 14.1.6 укладеного між сторонами договору страхування позивач не надала відповідачу запитувану інформацію, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для виплати ОСОБА_1 страхового відшкодування з огляду на невиконання нею обов`язків, передбачених умовами цього договору.

Доводи касаційної скарги про те, що місцевий суд неправомірно не залучив до участі у розгляді справи громадські організації є безпідставними, оскільки ухвалене у справі рішення не впливає на їхні права та обов`язки.

Посилання ОСОБА_1 на порушення судом строків розгляду справи не є підставою для скасування судових рішень, які відповідають нормам матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, звертаючись до суду з цим позовом, та в подальшому, змінюючи позовні вимоги, самостійно сплатила судовий збір, що спростовує доводи касаційної скарги про неправомірне стягнення судом першої інстанції з нею судового збору.

З урахуванням того, що інші доводи касаційної скарги, є ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким суд надав належну оцінку, висновки суду є достатньої аргументованими, Верховний Суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника, при цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Суди забезпечили повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржувані рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права.

При цьому, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення). Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пунк т 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява N 3236/03).

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.

Також не може бути взято до уваги й заяву ПрАТ «СК «Брокбізнес» про долучення до матеріалів справи додаткових документів, оскільки така заводиться до необхідності дослідження і переоцінки правовідносин, які виникли між сторонами саме в тому контексті, як їх розуміє заявник, а також не були предметом розгляду в судах попередніх інстанцій, що в силу приписів статті 400 ЦК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 24 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Жданова
Судді:В. М. Ігнатенко
В. А. Стрільчук