ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 року

м. Харків

Справа № 643/6193/16-ц

Провадження № 22-ц/818/2560/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Бровченка І.О.,

суддів: Колтунової А. І., Маміної О.В.,

за участю секретаря - Прокопчук І.В.,

учасники справи:

позивач - приватне багатопрофільне підприємство «Спектр»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Темнюкової Марини Ігорівни на рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 червня 2016 року в складі судді Майстренко О.М. ,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому у кінцевій його редакції просить визнати недійсним правочин, вчинений між приватним багатопрофільним підприємством «Спектр» та ОСОБА_1 щодо купівлі-продажу нежитлових приміщень за договором від 20 вересня 2009 року, а саме: нежитлові приміщення 1-го поверху №1-5, 2-го поверху №6, 8-11 в нежитловому будинку літ. «Г-2» загальною площею 137,5 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 - недійсним. Зобов`язати Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції внести запис про скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно ОСОБА_1 за номером №11356059 від 26 вересня 2006 року.

Позовна мотивована тим, що договір купівлі-продажу вказаних нежитлових приміщень від 20 вересня 2006 року є фіктивним, за взаємною згодою сторін був укладений без наміру створення правових наслідків, обумовлених договором купівлі-продажу, грошові кошти від відповідача за продаж нежитлових приміщень підприємство не отримувало, нежитлові приміщення фактично відповідачу не передавались, акт приймання-передачі приміщень не підписувався, підприємство продовжувало володіти та користуватись спірними приміщеннями, забезпечувати їх належний стан та утримувати їх за власний рахунок, у зв`язку з чим він був вимушений звернутись до суду з даним позовом.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23 червня 2016 року позов приватного багатопрофільного підприємства «Спектр» задоволено.

Визнано правочин, вчинений між приватним багатопрофільним підприємством «Спектр» та ОСОБА_1 щодо купівлі-продажу нежитлових приміщень за договором від 20 вересня 2006 року, а саме: нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-5, 2-го поверху № 6, 8-11 у нежитловому будинку літ. «Г-2», загальною площею 137,5 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , недійсним. Зобов`язано відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції внести запис про скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно ОСОБА_1 за № 11356059 від 26 вересня 2006 року.

В апеляційній скарзі АТ «УкрСоцбанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14 травня 2013 року позовні вимоги банку задоволено та на спірні нежитлові приміщення звернуто стягнення. Рішення суду перебувало на виконанні в державній виконавчій службі. Сторони оскаржуємого договору купівлі-продажу знали, що це майно на час оскарження вже є предметом іпотеки.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 234 ЦК України встановлено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють його лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину учасники мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний (пункт 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Iстотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За змістом ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (статті 655 ЦК України).

Особа, яка звертається з вимогою про визнання правочину фіктивним, має довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки на момент вчинення правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.ч. 1,2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень ч. 3 ст. 77 ЦПК України.

Судовим розглядом встановлено, що 20 вересня 2006 року між ПБП «Спектрум» та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А., реєстровий № 7445.

Згідно з п. 1 вказаного договору ПБП «Спектр» (продавець) передав у власність ОСОБА_1 (покупця) нежитлові приміщення 1-го поверху №1-5, 2-го поверху №6, 8-11 в нежитловому будинку літ. «Г-2» загальною площею 137,5 кв.м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а покупець прийняв у власність ці нежитлові приміщення і сплатив за них обумовлену договором грошову суму.

Договір купівлі-продажу зареєстровано в реєстрі за № 7445.

Згідно пунктів 7, 8 договору купівлі-продажу право власності на нежитлові приміщення виникає у покупця з моменту державної реєстрації договору. Всі витрати за складання та оформлення договору платить покупець.

З позовної заяви вбачається та не оскаржується учасниками справи, що відповідачем здійснено державну реєстрацію права на нерухоме майно за № 11356059 від 26 вересня 2006 року. В позовній заяві позивач просить зобов`язати Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції внести запис про скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно ОСОБА_1 за номером № 11356059 від 26 вересня 2006 року.

Крім того, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу стягнуто плату за реєстрацію договору у розмірі 1305 грн.

15 лютого 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір відновлювальної кредитної лінії №805/6/18/8-023, відповідно до якого останній отримав кредитні кошти у межах максимального ліміту заборгованості всього у сумі 359000 доларів США.

Того ж дня, 15 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено іпотечний договір, №805/13/18-5/8-129, згідно якого зазначені кредитні кошти були надані під іпотеку нежитлових приміщень 3-го поверху №1-5, 4-го поверху №1-6 загальною площею 193,6 кв.м. в літ «Г-4» та нежитлові приміщення підвалу № 1, 2 1-го поверху № 1, 2, 3, 4 2-го поверху № 1, 2, 3 в літ Г-4, загальною площею 281,1 кв.м.(до реконструкції нежитлова будівля літ. «Г-2»), розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, 15 лютого 2008 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» у зв`язку з посвідченням договору іпотеки накладено заборону на відчуження нежитлових приміщень 3-го поверху № 1-5, 4-го поверху 1-6 загальною площею 193, 6 кв.м в літ «Г-4» на нежитлові приміщення підвалу № 1, 2 1-го поверху № 1,2, 3, 4, 2-го поверху № 1, 2, 3 в літ. «Г-4» загальною площею 281, 1 кв.м (до реконструкції нежитлова будівля літ. «Г-2»), розташовані за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , до припинення дії договору іпотеки.

Тривалий час ОСОБА_2 свої зобов`язання за кредитним договором не виконував, в результаті чого утворилась заборгованість у сумі 4128125,64 грн., яка розрахована відповідно до умов договору та з урахуванням норм цивільного законодавства України.

Листом №11.4.1-01/96-768 від 12 лютого 2010 року банк надіслав боржнику попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки з вимогою сплатити заборгованість за Договором кредиту, що узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», згідно приписів якої у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення.

Право власності на реконструйовані нежитлові приміщення (до реконструкції нежитлова будівля літ. «Г-2» визнано за ОСОБА_1 на підставі рішення господарського суду Харківської області від 02 жовтня 2007 року.

З договору іпотеки вбачається, що право власності на спірні реконструйовані нежитлові приміщення літ. «Г-4» зареєстровані в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16690836 від 16 листопада 2007 року, реєстраційний № 1136059, номер запису: 875 в книзі:1.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14 травня 2013 року позовну заяву ПАТ «Укрсоцбанк до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , задоволено.

На задоволення вимог ПАТ «Укрсоцбанк» за договором відновлювальної кредитної лінії №805/6/18/8-023 від 15.02.2008р. звернути стягнення за іпотечним договором №805/13/18-5/8-129 від 15.02.2008 р., посвідченого 15.02.2008 року приватним нотаріусом ХМНО Погрібною Т.П. за реєстровим номером 467, на предмет іпотеки: нежитлові приміщення 3-го поверху № 1-5, 4-го поверху №1-6 загальною площею 193,6 кв.м. в літ «Г-4» та нежитлові приміщення підвалу № 1, 2, 1-го поверху № 1, 2, 3, 4, 2-го поверху № 1, 2, 3 в літ Г-4, загальною площею 281,1 кв.м, (до реконструкції нежитлова будівля літ. «Г-2»), розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_1 на підставі рішення Господарського суду Харківської області від 02.10.2007р., справа №38/354-07, вх. №10586/6-38.

Надано право ПАТ «Укрсоцбанк» за рахунок продажу предмету іпотеки задовольнити свої вимоги за Договором відновлювальної кредитної лінії №805/6/18/8-023 від 15.02.2008р.в розмірі 4 128 125,64 грн.

Визначено у рішенні спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої статтею 41 Закону України «Про іпотеку».

Встановлено початкову ціну продажу предмета іпотеки для його подальшої реалізації в розмірі 2945500, 80 грн., тобто вартості предмета іпотеки, встановленої за згодою сторін в іпотечному договорі №805/13/18-5/8-129 від 15 лютого 2008 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції, з посиланням на ст.33 Закону України «Про іпотеку» виходив з того, що боржник тривалий час не виконував або неналежно виконував основні зобов`язання за кредитним договором, а тому позивач, як іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

31 січня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В. виконавчий лист № 2027/10234/12 виданий Московським районним судом м. Харкова повернуто ПАТ «Укрсоцбанк». Знято з реалізації нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення 3-го поверху № 1-5, 4-го поверху № 1-6 загальною площею 193, 6 кв.м, в літ. «Г-4» та нежитлові приміщення підвалу № 1,2, 1-го поверху № 1,2, 3, 4, 2-го поверху № 1,2, 3 в літ. «Г-4», загальною площею 281, 1 кв.м (до реконструкції нежитлова будівля літ. «Г-2», розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , лот № 327974.

Копія постанови направлена стягувачу, ДП «Сетам» для виконання в частині зняття майна з арешту.

При постановленні рішення суд першої інстанції суд виходив з того, що підприємство не отримувало грошових коштів за вказаним правочином та не відображало у своєму бухгалтерському обліку дохід від відчуження нерухомих приміщень. Суд вважав, що у ОСОБА_1 , як сторони правочину, був відсутній намір створити правові наслідки, які обумовлюються договором купівлі-продажу. В діях ПБП «Спектр» вбачається умисел щодо укладання фіктивного правочину, оскільки акти приймання-передачі не підписувались.

Даний висновок суду першої інстанції не ґрунтується на фактичних обставинах справи і рішення суду постановлене всупереч ст. 234 ЦК України.

Частиною 1 статті 352 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

При розгляді даної справи та постановленні рішення, суд першої інстанції визнав недійсним договір купівлі-продажу від 29 вересня 2006 року укладений між ПБП «Спектрум» та ОСОБА_1 та не вирішив питання про залучення до участі ПАТ «Укрсоцбанк» права та законні інтереси якого порушено, оскільки банк є іпотекодержателем та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором на його користь звернуто стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуваємим судовим рішенням суд вирішив питання про прова та інтереси ПАТ «Укрсоцбанк», у зв`язку з чим останні мають право на оскарження в апеляційному порядку рішення суду.

З наявних в матеріалах справи доказів та не спростовано сторонами у справі вбачається, що після придбання ОСОБА_1 нежитлових приміщень згідно договору купівлі-продажу від 20 вересня 2006 року останні були реконструйовані, на підставі рішення господарського суду Харківської області від 02 жовтня 2007 року (справа № 38/354-07) на реконструйовані нежитлові приміщення було визнано право власності та в подальшому спірне нерухоме майно передано в іпотеку банку.

В договорі купівлі-продажу сторонами визначено предмет договору, ціну, за якою вчиняється продаж та кошти за яких продавець і представник продавців отримали до підписання цього договору і також сторони у договорі обумовили істотні умови при укладенні його.

Після укладання договору купівлі продажу новий власник здійснив його реконструкцію та в подальшому передав майно в іпотеку, тобто розпорядився ним.

Крім того, з п. 1.1. договору іпотеки від 15 лютого 2008 року вбачається, що за цим договором іпотекодержатель передає в наступну іпотеку, які знаходяться під забороною відчуження в ВАТ КБ «Надра», згідно договору іпотеки, посвідченого ПН ХМНО Озеровою В.В. від 27 квітня 2007 року за реєстровим № 2704, у якості забезпечення виконання позивальником всіх зобов`язань за основним зобов`язанням, нерухоме майно.

Таким чином після набуття права власності на нерухоме майно відповідач двічі розпорядилась ним, передаючи двічі в іпотеку.

Наявні в мат ріала справи докази свідчать про те, що спірний правочин вчинено з наміром створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином, оскільки ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно набула, а від так створила, передбачені законом правові наслідки для цього, що спростовує обставини встановлені судом першої інстанції.

Посилання суду, що між сторонами не укладався акт приймання-передачі, жодним чином не підтверджує наявність фіктивного договору та не ґрунтується на матеріалах справи. Згідно умов договору купівлі-продажу покупець прийняв у власність нежитлові приміщення і сплатив за них обумовлену цим договором суду. Жодними умовами договору купівлі-продажу не передбачено, що сторони повинні були складати відповідний акт.

Договір купівлі-продажу підписано сторонами та перед його укладанням приватним нотаріусом було роз`яснено зміст вимог ст. 182, 203, 210, 215-218, 225, 228-236, 257, 258, 261, 334, 655-659, 668 ЦК України.

Копія довідки ПБП «Спектр» від 11 грудня 2015 року та лист Державної податкової інспекції у Червонозаводському районі м. Харкова від 2006 року щодо відсутності надходжень від реалізації основних фондів не є безспірним доказом того, що відповідачем не була сплачена обумовлена сума. Договір укладався ПБП «Спектр» в особі директора Колюк В.І., якій участі у справі не приймав. Форма розрахунку умовами договору передбачена не була.

З урахуванням зазначеного підстав, передбачених ст. 234 ЦК України для визнання оспорюваного договору недійсним, відсутні, та відповідно у задоволені позову слід відмовити.

Посилання ОСОБА_1 , що реконструйовані нежитлові приміщення їй не належить жодним належним, допустимим та достовірним доказом не підтверджено та спростовується наявними в матеріалах справи доказами.

З договору іпотеки вбачається, що реконструйовані приміщення на праві власності належать ОСОБА_1 . Разом з тим, рішення господарського суду у Харківській області від 02 жовтня 2007 року, яким за ОСОБА_1 на реконструйовані нежитлові приміщення літ. «Г-2» визнано право власності суду не надає. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин.

Колегія суддів не вбачає підстав для застосування для спірних правовідносин строку позовної давності, оскільки в задоволені позову відмовлено по суті спору.

Згідно з частинами 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

За таких обставин рішення суду не може вважатись законним і обґрунтованим та підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

ПАТ «Укрсоцбанк» сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 4134 гривень.

З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, з ПБП «Спектр» на користь ПАТ «Укрсоцбанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4134 гривень за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Темнюкової Марини Ігорівни задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 червня 2016 року скасувати.

У задоволені позову приватного багатопрофільного підприємства «Спектр» до ОСОБА_1 , третя особа - відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про визнання правочину недійсним - відмовити.

Стягнути з приватного багатопрофільного підприємства «Спектр» на користь акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судовий збір у розмірі 4134 грн. у зв`язку з переглядом справи судом апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 серпня 2019 року.

Головуючий - І.О. Бровченко

Судді : О.В. Маміна

А.І. Колтунова