Єдиний унікальний номер справи 357/5203/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Тімуш Д.І.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою Білоцерківської міської ради на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 червня 2019 року у справі за позовом Білоцерківської міської ради Київської області до Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, треті особи: комунальний заклад Білоцерківської міської ради «Станція швидкої медичної допомоги», комунальне некомерційне підприємство Білоцерківської міської ради «Міський центр первинної медико-санітарної допомоги №1», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , комунальне некомерційне підприємство Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня №1» про визнання права власності на майно та зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2018 року позивач звернувся до суду з вимогами про визнання права власності на рухоме майно та зняття з нього арешту, які обґрунтовував наступним:

Рішенням Білоцерківської міської ради від 20.12.2012 р. з балансу КЗ БМР «Станція швидкої медичної допомоги» на баланс КЗ БМР «Міський центр первинної медико-санітарної допомоги №1» передано ряд автомобілів. В той же час останній не встиг здійснити їх перереєстрацію та стати їх власником, оскільки державним виконавцем 24.09.2013 року на транспортні засоби накладений арешт. Вважає, що такий накладений арешт є неправомірним, оскільки на момент накладення арешту воно не належало боржнику, крім того два транспортних засоби є гуманітарною допомогою, а тому вони не можуть бути реалізовані за борги. Зазначає, що транспортні засоби є власністю територіальної громади м. Біла Церква, а тому просить позов задовольнити.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 червня 2019 року в задоволенні вищезазначеного позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та задовольнити позов в повному обсязі. Обґрунтував скаргу тим, що

висновок суду «про нездійснення реєстрації власником придбаного транспортного засобу» не відповідає дійсним обставинам справи. Крім того судом не враховано, що державним виконавцем в рамках виконавчого провадження від 23.09.2013 року хибно накладено арешт на автомобілі, які належать територіальній громаді міста Біла Церква, а комунальний заклад Білоцерківської міської ради «Станція швидкої медичної допомоги» є лише їх балансоутримувачем, і відповідно позивач виступає як орган управління таким майном. Не враховано, що знаходження майна на балансі підприємства не є безспірною ознакою наявності у цього підприємства права власності на таке майно. Судом також не взято до уваги, що два транспортних засоби є гуманітарною допомогою, і їх свідоцтва про реєстрацію містять застереження про заборону відчуження. Оскільки арештовані автомобілі не були власністю боржника, не підлягають заходам примусової реалізації, а тому накладений арешт у зведеному виконавчому провадженні не може забезпечити виконання рішень з метою відшкодування заборгованості перед ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Зазначені в рішенні суду підстави для відмови в його задоволенні вважає помилковими й такими, що не ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Позивач, звертаючись до суду, свій позов обґрунтував тим, що державним виконавцем в рамках зведеного виконавчого провадження №38622526 від 23.09.2013 року протиправно накладено арешт на рухоме майно, яке фактично належить територіальній громаді міста Біла Церква в особі Білоцерківської міської ради, в той час як боржником у зведеному виконавчому провадженні зазначений КЗ БМР «Станція швидкої медичної допомоги».

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що питання правомірності обтяження рухомого майна державним виконавцем в рамках зведеного виконавчого провадження №38622526 від 23.09.2013 року вже було предметом розгляду іншої цивільної справи, і тому такий висновок в даній частині має преюдиційне значення. Крім того, право власності на рухоме майно передбачає обов`язок власника щодо його обов`язкової державної реєстрації. В даному випадку рухоме майно зареєстровано за КЗ БМР «Станція швидкої медичної допомоги», і саме на його майно нього накладений арешт. Окремо зазначено про відсутність вчинення дій з приводу реалізації автомобілів, які є гуманітарною допомогою, а саме така заборона встановлена законом відносно такого роду майна.

Зазначаючи про незаконність такого рішення суду, апелянт свої доводи ґрунтував насамперед на твердженні про належність спірних автомобілів саме йому. В той де час з наведеними доводами колегія суддів апеляційного суду погодитись не може з огляду на наступне:

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Пунктами 2,7,8 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» передбачений порядок набуття права власності на транспортний засіб з обов`язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу на підставі документів, що підтверджують право власності. При цьому державна реєстрація таких транспортних засобів з видачею відповідних документів є встановленням належності таких засобів особі, зазначеній у реєстраційних документах.

З матеріалів справи вбачається, що власником шести із семи транспортних засобів відповідно до технічних паспортів (том 1 а.с. 42) є БЦ «Станція швидкої медичної допомоги», а власником ще одного автомобіля - Міжнародний благодійний фонд «Друзі дітям Чорнобильцям». За таких умов вказані документи спростовують посилання позивача на належність спірних авто йому.

На зазначені автомобілі було накладений арешт, який вже був предметом судового розгляду. Зокрема рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.05.2017 в задоволенні позову КЗ Білоцерківської міської ради «Міський центр первинної медико-санітарної допомоги №1» про вилучення майна з акту опису, звільнення його з під арешту та встановлення за позивачем права власності, відмовлено. Таким чином судом було вже досліджено питання правомірності накладеного на спірні автомобілі арешту, і йому вже була дана правова оцінка. Зважаючи на встановлення вищевказаних фактів судовим рішенням №357/14326/16-ц, враховуючи положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду вважає вказані обставини преюдиційними для вирішення даної справи, відтак такими, що додатковому доведенню не підлягають.

Окрім зазначеного, колегія суддів апеляційного суду зауважує й на те, що позивач не оскаржує реєстрацію права власності на спірні автомобілі, відтак, зважаючи на положення ст.204 ЦК України, підстави для неврахування належності спірних автомобілів саме БЦ «Станція швидкої медичної допомоги» та міжнародному благодійному фонду «Друзі дітям Чорнобильцям» в даному випадку відсутні. Положеннями ст. 392 ЦК України визначено, що право пред`явити позов про визнання права власності на майно у випадку його оспорення або невизнання іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує право власності, має лише власник такого майна.Оскільки право власності на спірне майно за позивачем не зареєстроване, а зареєстровано за іншою особою, при цьому такий правочин позивачем не оскаржено, зважаючи на наведені норми, вимоги позивача в даному випадку не можна вважати обґрунтованими. Таким чином колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову та вважає, що доводи апеляційної скарги жодним чином їх не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив таке рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом, підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Білоцерківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 червня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Т.О. Писана

К.П. Приходько