Житомирський апеляційний суд
Справа №295/7485/19 Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 39 Доповідач Микитюк О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого Микитюк О.Ю.

суддів Галацевич О.М. Григорусь Н.Й. при секретарі Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу № 295/7485/19

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 09 вересня 2019 року, постановлену під головуванням судді Грубіяна Є.О. у м. Житомир,

встановив:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про визнання недійсним та нікчемним заповіту, складеного її матір`ю ОСОБА_3 05.10.2012 року на користь ОСОБА_2 . В обґрунтування позову зазначила, що спадкодавиця не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 09 вересня 2019 року у справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити дану ухвалу, виключивши з резолютивної частини друге запитання - щодо усвідомлення ОСОБА_3 значення своїх дій та керування ними у момент підписання договору дарування від 15.03.2011 року. Апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що договір дарування від 15.03.2011 р. не є предметом позову.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності (ч.1 ст.103 ЦПК України).

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Предметом спору є заповіт, складений ОСОБА_3 05.10.2012 року на користь ОСОБА_2

Поставивши на вирішення експертизи запропоноване представником ОСОБА_2 ОСОБА_4 В ОСОБА_5 питання «чи усвідомлювала спадкодавиця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1 . АДРЕСА_2 , значення своїх дій та чи керувала ними у момент підписання договору дарування від 15.03.2011 року?» суд першої інстанції не звернув уваги на те, що договір дарування не є предметом позову, обставини його укладення не мають значення для даної справи і не потребують з`ясування.

За таких обставин ухвалу слід змінити, виключивши з її резолютивної частини запитання №2.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389-391 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Змінити ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 09 вересня 2019 року, виключивши з її резолютивної частини запитання №2 «Чи усвідомлювала спадкодавиця, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1 . АДРЕСА_2 , значення своїх дій та чи керувала ними у момент підписання договору дарування від 15.03.2011 року?».

В решті ухвалу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча: Судді: