Постанова

Іменем України

13 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 466/453/14-ц

провадження № 61-31902св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

відповідачі: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 квітня 2017 року у складі судді Білінської Г. Б. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 30 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Ванівського О. М., Цяцяка Р. П., Шеремети Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2014 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 27 серпня 1992 року відповідачі у змові між собою напали на ОСОБА_2 на подвір`ї на АДРЕСА_1 , зв`язали її і спричинили побої, після чого проникли у будинок, звідки відкрито викрали майно. Висновком судово-медичної експертизи підтверджено факт нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_2 під час грабежу. Відразу про грабіж повідомлено керівництво Жовківського районного відділу міліції Львівської області. 06 січня 1994 року відповідачі в змові з ОСОБА_6 повторно проникли до будинку на АДРЕСА_1 та викрали майно. 13 січня 1994 року відповідачі таємно зі зломом замків і дверей проникли у житло позивачів, викрали майно і заволоділи 3/5 частин будинку з усім майном. Повторно було повідомлено правоохоронні органи. За користування частиною будинку разом з подвір`ям, огорожею та садом з 06 січня 1994 року до 28 вересня 1998 року позивачу завдано збитків на суму 156 703,68 грн. Також ОСОБА_4 у 1964 році позичила через батька ОСОБА_6 та ОСОБА_7 1 000,00 крб на їх весілля. У 1984 році ОСОБА_4 надала 3 000,0, крб. ОСОБА_6 для влаштування його дочки на навчання, додатково ОСОБА_4 надала ОСОБА_6 1 000,00 крб на проводи його сина до армії.

Посилаючись на викладене, з урахуванням уточнень своїх вимог позивачі просили стягнути з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кошти у сумі 2 524 389,71 грн на відшкодування майнової шкоди, та 504 877,93 грн на відшкодування моральної шкоди, завданих грабежами і крадіжками та ушкодженням здоров`я за період від 27 серпня 1992 року, а саме: з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 - 797 538,56 грн на відшкодування майнової шкоди, та 159 507,71 грн на відшкодування моральної шкоди; з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 - 592 687,93 грн на відшкодування майнової шкоди та 118 537,58 грн на відшкодування моральної шкоди; з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3. - 567 081,61 грн на відшкодування майнової шкоди та 113 416,32 грн на відшкодування моральної шкоди; з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_5 - 567 081,61 грн на відшкодування майнової шкоди та 113 416,32 грн на відшкодування моральної шкоди.

В уточненням позовних вимог, поданих уберезні 2016 року, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 просили, крім заявлених вище вимог, стягнути з Державної казначейської служби України 2 524 389,71 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої їм незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 13 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про відшкодування майнової та моральної шкоди і позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури і суду - роз`єднано в окремі провадження.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 05 квітня 2017 року у позові ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що під час розгляду справи не знайшло підтвердження доказами визнання відповідачів винними у вчиненні протиправних дій, якими позивачам завдано майнову та моральну шкоду.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30 жовтня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права та обов`язки сторін, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін і надав їм належну правову оцінку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій не досліджено обставини, що мали місце з 27 серпня 1992 року до 27 листопада 1997 року; судами не вирішено питання призначення повторної судово-медичної експертизи щодо характеру і ступеня ушкодження здоров`я ОСОБА_2 , не направлено до експертної установи висновок судово-медичної експертизи від 22 жовтня 1993 року щодо характеру і ступеня ушкодження здоров`я ОСОБА_2 та постанову органу досудового розслідування. Суди неправильно застосували пункт 1 частини третьої статті 268 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Також у доводах касаційної скарги міститься виклад обставин розслідування кримінального провадження, та посилання на цивільні справи, які розглядалися судами у період з 1997 року до 2012 року, у яких, на думку ОСОБА_1 , судами порушувалися норми процесуального закону.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що в 1994 році позивачі звернулись до Жовківського РВ ГУ МВС України у Львівській області із заявою про вчинення крадіжки в будинку на АДРЕСА_1 . За цим фактом було відкрито кримінальне провадження.

Постановою Жовківського районного суду Львівської області від 01 лютого 2010 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 21 травня 2010 року, кримінальне провадження у справі № 121-0930, відкритому 29 листопада 1994 року за частиною третьою статті 140 Кримінального кодексу України (далі - КК України) за фактом крадіжки, скоєної 13 січня 1994 року з будинку сім`ї ОСОБА_11 , закрито у зв`язку із закінченням строків давності.

При цьому, залишаючи без змін судове рішення першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначив, що у кримінальному провадженні не встановлено особу або осіб, які вчинили злочин, обвинувальний висновок не складено, п`ятнадцятирічний термін з дня вчинення злочину, передбаченого частиною другою статті 49 КК України минув, а відтак рішення суду про закриття справи у зв`язку із закінченням строків давності є законним та таким, що не суперечить вимогам кримінально-процесуального та кримінального законів.

Позивачі також неодноразово подавали позовні заяви, зокрема до Франківського районного суду м. Львова про витребування майна з чужого незаконного володіння; до Жовківського районного суду Львівської області про відшкодування моральної шкоди та збитків, заподіяних злочином; до Шевченківського районного суду м. Львова про відшкодування шкоди та стягнення моральних збитків. Ці позови були предметом розгляду різних судових інстанцій.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами першою і другою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди (стаття 16 ЦК України).

За загальними правилами, передбаченими статтями 1166, 1167 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, та моральна шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з частиною четвертою статті 61 ЦПК України 2004 року вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Установивши, що ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в установленому законом порядку не визнавалися винними у вчиненні кримінальних правопорушень, якими ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 могло бути завдано майнову та/або моральну шкоду, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову щодо відшкодування такої шкоди.

Суд першої інстанції не відмовляв у задоволенні позову за спливом позовної давності, лише константував пропущення строку, помилково пославшись на ЦПК України.

Доводи касаційної скарги щодо обставин, які могли мати місце з 1994 року до 2012 року, є неприйнятними, оскільки стосуються дослідження та переоцінки доказів, що виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 400 ЦПК України.

Щодо непроведення повторної судово-медичної експертизи, зазначені доводи касаційної скарги були предметом розгляду суду апеляційної інстанції, який оцінюючи ці доводи, виходив з того, що така експертиза призначалася судом першої інстанції, проте не була проведення у зв`язку з неподанням (відсутністю) необхідних документів.

Суд касаційної інстанції вважає, що висновки судів відповідають вимогам закону та не суперечать обставинам, що мають значення для справи, судами правильно застосовано закон, який підлягав застосуванню, тому підстав для скасування судових рішень немає.

Разом з тим, Верховний Суд зауважує, що у резолютивній частині рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 квітня 2017 року зазначено про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . У частині вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . резолютивна частина рішення суду першої інстанції не містить вирішення позову, що може бути підставою для ухвалення додаткового рішення відповідно до статті 270 ЦПК України.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 30 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

В. М. Сімоненко