Провадження № 22-ц/802/1030/19 Категорія: 59 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Данилюк В.А.,

з участю секретаря судового засідання Галицької І.П.,

позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 серпня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я.

Позов обґрунтовано тим, що 30 вересня 2018 року вона святкувала зі своєю родиною та знайомими весілля сина у ресторані «Фата Моргана» по АДРЕСА_1 . Під час святкування з нею стався нещасний випадок у санвузлі ресторану через його несправність. Зокрема, по плитці туалету з унітазу текла вода і адміністрація на зауваження та прохання усунути несправність не реагувала, аргументуючи це тим, що у закладі відсутні прибиральниця та сантехнік. Як наслідок, вона послизнулась, впала і зламала руку. Першу медичну допомогу їй надали медики Рожищенської центральної райлікарні, зробивши знімок і наклавши фіксуючу медичну шину, про що зафіксовано в реєстраційному журналі лікарні і направлено її у Луцьку міську клінічну лікарню де її оглянули, зробили додатковий знімок і наклали гіпс на ліву руку, встановивши діагноз: «Багатоуламковий закритий перелом лівої променевої кістки зі зміщенням». Пізніше, 12 жовтня 2018 року, після чергового обстеження, її поклали до стаціонару Волинської обласної клінічної лікарні у відділення ортопедії, травматології та артрології, де 16 жовтня 2018 року була зроблена операція з установкою апарату Ілізарова, що підтверджується медичними документами.

Позивач вказувала, що внаслідок травми їй завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які полягають у щоденних негативних переживаннях та спогадах, тривозі, фіксованості уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживаннях, фізичних незручностях та психологічному дискомфорті, неможливості підбору щоденного одягу на металеву конструкцію апарата Ілізарова, тимчасовій відірваності від активного соціального життя, нестійкому настрої, відсутності нормального сну, виснаженості, емоційній напрузі, дратівливості, неможливості догляду за хворим батьком, який має діагноз: «Хвороба Паркінсона» і за висновком лікарсько-консультаційної комісії м. Луцька потребує постійного стороннього догляду. Отримавши травму, вона не в змозі була продовжувати святкувати весілля єдиного сина. У молодого подружжя та всіх гостей був зіпсований настрій. Наслідки перенесеної травми на даний час до кінця невідомі, проте вже призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: швидкої втомлюваності, пасивності, пригніченості, невпевненості в собі, тривоги з приводу майбутнього.

Зазначала, що внаслідок бездіяльності відповідача їй заподіяно моральні страждання, а тому моральну шкоду вона оцінює у 45 000 грн. Розмір майнової шкоди позивач оцінює у 10 450 грн, яка складається з понесених витрат на обстеження, медикаменти, проведення операції та лікування.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь 10 450 грн майнової шкоди та 45 000 грн моральної шкоди, а всього 55 450 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 серпня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просила скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити з підстав неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга позивача мотивована тим, що місцевий суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення її позову, оскільки не з`ясував усі обставини у даній справі, а надані нею у справі належні докази підтверджують завдання їй відповідачем майнової і моральної шкоди. Суд не врахував тієї обставини, що відповідач у відповідності до вимог чинного законодавства не забезпечила безпечного функціонування туалету (вбиральні) у належному їй закладі громадського харчування, вчасно не усунула наслідки несправності системи водопостачання у жіночому туалеті, а в разі об`єктивної неможливості усунення несправності, не обмежила доступ споживачів до небезпечного приміщення та не здійснила заходів по доведенню до відома споживачів інформації про можливу небезпеку. Позивач зазначала, що таким чином відповідач допустила протиправну бездіяльність, наслідком якої стало її падіння на слизькій мокрій підлозі та отримання травми руки у вигляді перелому.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 просила вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову в даній справі, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що позивачем не надано належних та достатніх доказів неправомірної бездіяльності відповідача, що свідчить про відсутність причинного зв`язку між шкодою і неправомірною бездіяльністю та вини останньої в її заподіянні, у зв`язку з чим дійшов висновку, що підстави для відшкодування позивачу майнової та моральної шкоди відсутні.

З такими висновками місцевого суду колегія суддів погоджується, вважає їх обґрунтованими і такими, що узгоджуються з нормами матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 вересня 2018 року позивач ОСОБА_1 святкувала весілля свого сина у ресторані «Фата Моргана» по АДРЕСА_1 1а у м. Рожище Волинської області, що підтверджується квитанцією до прибуткового ордеру № 182 закладу відповідача ОСОБА_3 про оплату завдатку на весілля (а.с.5).

Згідно наданих позивачем копій: довідки № 804 від 30 вересня 2018 року; довідки № 10608 від 30 вересня 2018 року; виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 16014 від 22 жовтня 2018 року; виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 16014 від 30 листопада 2018 року встановлено, що ОСОБА_1 30 вересня 2018 року зверталася за медичною допомогою у зв`язку з травмою руки, їй було проведено операцію і вона проходила лікування у Волинській обласній клінічній лікарні (а.с.6-8). Позивачем під час розгляду справи до матеріалів справи були долучені фіскальні чеки про придбання ліків (а.с.75-80).

Позивач ОСОБА_1 звертаючись до суду з даним позовом, свої вимоги щодо відшкодування їй завданої відповідачем майнової та моральної шкоди на загальну суму 55 450 грн обґрунтовувала тим, що під час святкування весілля сина з нею стався нещасний випадок у санвузлі ресторану через несправність останнього, внаслідок чого вона отримала травму руки у вигляді перелому, та у зв`язку із якою їй була зроблена операція з установкою апарату Ілізарова. Позивач вважає, що завдана їй майнова шкода лежить у причинно-наслідковому зв`язку із протиправною бездіяльністю відповідача, яка не забезпечила безпечного функціонування туалету (вбиральні) у належному їй закладі громадського харчування. Крім того, у зв`язку із отриманою травмою їй завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частинами першою та другою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частинами першою та другою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за таких підстав: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

У відповідності до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, частини першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, позивачем ОСОБА_1 не надано належних та достатніх доказів, які б підтверджували ту обставину, що майнова шкода у вигляді травми руки (перелом) їй була завдана внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача, яка, як вважає позивач, полягала у незабезпеченні безпечного функціонування (несправність каналізаційної системи) туалету (вбиральні) у належному відповідачу закладі громадського харчування.

У розглядуваному випадку суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність причинного зв`язку між неправомірною бездіяльністю та шкодою, а також вини відповідача, що виключає передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України підстави для відшкодування останньою позивачу як майнової так і моральної шкоди.

Отже, позивачем ОСОБА_1 , як того вимагають положення статей 12, 81 ЦПК України, не доведено ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог, що свідчить про безпідставність заявленого нею позову.

Судом обґрунтовано не взято до уваги показання свідка ОСОБА_5 щодо обставин отримання позивачем травми руки, оскільки таку інформацію він отримав зі слів самої ОСОБА_1 , не будучу при цьому безпосереднім очевидцем отримання нею травми.

З огляду на наведене, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалене місцевим судом рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 відповідає вимогам закону.

Суд в даному випадку правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

У своїх доводах апеляційної скарги позивач ОСОБА_1 покликалася на те, що викладені в оскаржуваному рішенні висновки суду про відсутність підстав для задоволення позову є необґрунтованими, не узгоджуються з нормами матеріального права та наявними у справі доказами. Суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване у даній справі рішення не врахував тієї обставини, що відповідач у відповідності до вимог чинного законодавства не забезпечила безпечного функціонування туалету (вбиральні) у належному їй закладі громадського харчування, вчасно не усунула наслідки несправності системи водопостачання у жіночому туалеті.

Проте, з такими доводами апеляційної скарги колегія суддів не може погодитися, оскільки вони не спростовують висновків суду про відсутність причинного зв`язку між, як вважає позивач, протиправною бездіяльністю відповідача, та падінням позивача на слизькій мокрій підлозі, внаслідок чого вона отримала травму руки у вигляді перелому.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм права та обставин справи, яким суд дав відповідну правову оцінку.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Волинський апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 серпня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: