П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„12" листопада 2019 року місто Маріуполь Донецької області

Єдиний унікальний номер 221/8215/18

Номер провадження 22-ц/804/2917/19

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Пономарьової О.М., Ткаченко Т.Б.

за участю секретаря: Єфремової О.В

учасники справи :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа - АТ «Просто-страхування»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 13 серпня 2019 року головуючого судді Писанець Н.В. із складанням повного тексту судового рішення 22 серпня 2019 року по цивільній справі про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: приватне акціонерне товариство «Просто-страхування» ( далі - АТ «Просто-страхування») про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позов мотивовано тим, що 30 січня 2018 року о 06 г., ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем ВАЗ 217230 державний номер НОМЕР_1 , здійснював на ньому рух по проїжджій частині вул. Центральної з боку с. Благодатне в напрямку с. Микільське Волноваського району Донецької області. Під`їжджаючи до перехрестя з вул. 40 років Перемоги, водій ОСОБА_2 , своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого автомобіля, внаслідок чого, після застосування екстреного гальмування, автомобіль, в некерованому стані виїхав на зустрічну смугу руху, де здійснив зіткнення з автомобілем Шевроле Авео державний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , що рухався в зустрічному напрямку по своїй смузі руху. Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 08 травня 2018 року ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 286 КК України, а кримінальне провадження закрито на підставі ст.46 КК України.Тому, позивач вважає доведеною провину ОСОБА_2 та покладає на нього обов`язок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди його майну - автомобілю Шевроле Авео державний номер НОМЕР_2 ,який отримав механічні пошкодження. Згідно зі звітом про оцінку вартості матеріального збитку, завданого автомобілю позивача № 51 від 05 квітня 2018 року, вказана вартість визначена у розмірі 120 962,87 грн. Вартість пошкодженого транспортного засобу складає 39 408,98 грн., тому розмір шкоди, завданої ОСОБА_1 дорівнює 81 553,89 грн., виходячи з різниці між вартістю матеріального збитку, спричиненого вказаному автомобілю та його вартістю. Також позивач поніс витрати на проведення авто-товарознавчого дослідження у сумі 3200 грн. Після звернення 02 липня 2018 року до страховика відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, 13 липня 2018 року позивач отримав від страховика - АТ «Просто-страхування» у рахунок страхового відшкодування 48 595,74 грн. Враховуючи недостатність вказаної суми для погашення усього розміру шкоди, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 32 958,15 грн., а також відшкодувати вартість експертного дослідження у сумі 3200 грн., виходячи із його права абсолютного відшкодування спричиненої шкоди, як потерпілої сторони. Також,просив відшкодувати йому моральну шкоду, спричинену внаслідок неможливості користування належним йому транспортним засобом у зв`язку із його ремонтом, яку він оцінив у 10 000 грн. та понесені витрати на правову допомогу у сумі 1000 грн.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 13 серпня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди 32 958,15 грн. та 1 000 грн. у рахунок відшкодування витрат на проведення авто-товарознавчого дослідження, вирішено питання щодо розподілу судових витрат. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог. Зокрема зазначає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги його доводи щодо застосування новітньої практики Верховного Суду щодо правильного застосування норм права при стягненні матеріальної шкоди з особи, яка застрахувала свою відповідальність. Оскільки потерпіла сторона після дорожньо-транспортної пригоди спочатку звернулася з заявою про страховий випадок та в подальшому з заявою про виплату до страховика,то його звернення в страхову компанію свідчить про те,що потерпілий своїх прав на отримання відшкодування від страховика не відмовлявся,а навпаки-намагався їх реалізувати і тому подальше використання «абсолютного права « в даному спорі є неможливим. Оскільки позивач отримав відшкодування від страховика ,ліміт якого не вичерпаний,то в даному випадку спір виник у позивача із страховиком,який повинен був відшкодувати позивачу страхове відшкодування за шкоду,заподіяну майну у повному розмірі,передбаченому полісом 81 553,89 грн.,що знаходиться в межах відповідальності.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та його представник адвокат Лісодід О.В.підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 та його представник адвокат Богатченко В.М.,представник АТ «Просто-страхування» не з`явилися, належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання шляхом отримання телефонограм,зареєстрованих в журналі телефонограм №№ 3.9-12 за №№ 905,906,907 та судових повісток,про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.108-111, 116,119,120).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та його представника , дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено дослідженими матеріалами справи , що 03 грудня 2018 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів позивача та відповідача.

Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 08 травня 2018 року ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 286 КК України, а кримінальне провадження закрито на підставі ст.46 КК України (а.с.5).

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно зі звітом № 51 від 05 квітня 2018 року про оцінку вартості матеріального збитку, завданого автомобілю позивача Шевроле Авео державний номер НОМЕР_2 , вартість матеріального збитку визначена у розмірі 120 962,87 грн. Вартість пошкодженого транспортного засобу складає 39 408,98 грн., тому розмір шкоди, завданої ОСОБА_1 дорівнює 81 553,89 грн., виходячи з різниці між вартістю матеріального збитку, спричиненого вказаному автомобілю та його вартістю (а.с.6-24).

Цивільно-правова відповідальність відповідача,як власника наземного транспортного засобу ВАЗ 217230 державний номер НОМЕР_1 ,застрахована в АТ «Просто-страхування», відповідно до полісу № АМ/211458 обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів,встановлена страхова сума за шкоду,заподіяну майну 100 000 грн., франшиза 1 000 грн. (а.с.51).

02 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Просто-страхування» з заявою про відшкодування шкоди та 13 липня 2018 року позивач отримав від страховика - АТ «Просто- страхування»,згідно розпорядження № 126487 від 11 липня 2018 року ,без ПДВ страхове відшкодування за ремонт автомобіля Шевроле Авео державний номер НОМЕР_2 - 48 595,74 грн.(а.с.27-28).

Задовольняючи частково позовні вимоги,суд першої інстанції дійшов висновку ,що в зв*язку з недостатністю страхового відшкодування ,на підставі ст.1194 ЦК України,з ОСОБА_2 підлягає до стягнення на користь ОСОБА_1 ,різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, 32 958,15 грн. та 1 000 грн. у рахунок відшкодування витрат на проведення авто-товарознавчого дослідження.

З вказаним висновком суду погоджується й суд апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків (втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 8 зазначеного Закону, визначено страховий випадок як подію, що передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно до ст. 28 зазначеного Закону, шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За загальним правилом,відповідальність за шкоду несе боржник - особа,яка завдала шкоди.

Порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, встановлено ст.1194 ЦК України , за змістом якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Тобто, потерпілий обирає спосіб та порядок відшкодування завданої йому шкоди самостійно та на власний розсуд. Отримавши страхове відшкодування від страховика, навіть в тому розмірі, що не перевищує ліміту відповідальності страховика, потерпілий має право на отримання решти коштів на відшкодування шкоди, що не покрита страховиком, безпосередньо від заподіювача шкоди, що також узгоджується з положеннями ст.1194 ЦК України.

Відповідно до постанови Верховного Суду № 754/1114/15-ц від 14 лютого 2018 року, якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі ст.599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст.1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Отже, у відповідності до ст.1194 ЦК України, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ,суд правильно стягнув різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 32 958,15 грн.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Виходячи з вищевикладеного , доводи апелянта про те, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача на підставі ст.1194 ЦК України невідшкодованої шкоди,апеляційний суд відхиляє.

Доводи апеляційної скарги щодо невірного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції вірно застосовані норми матеріального права та судом апеляційної інстанції не встановлено порушення норм процесуального права.

Посилання апелянта на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року за результатами розгляду справи № 755/18006/15-ц не є слушними,оскільки обставини справи не є ідентичними .

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 13 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 18 листопада 2019 року.

Судді: