КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження 22-ц/824/8295/2019
П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 липня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києвав складі судді Колесника О.М., ухвалене в м. Київ 01 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спонукання до виконання ухвали про затвердження мирової угоди шляхом стягнення заборгованості за договором позики,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про спонукання до виконання ухвали про затвердження мирової угоди шляхом стягнення заборгованості за договором позики.

Позов мотивував тим, що у березні 2013 року звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом про стягнення боргу та процентів за договором позики до ОСОБА_2 . Під час розгляду справи сторони дійшли згоди врегулювати спір шляхом укладення мирової угоди, яка була затверджена ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20 березня 2013 року. Станом на теперішній час відповідач не повернув в повному обсязі суми боргу, яку повинен був повернути до 01 січня 2016 року. Пунктом 12, 13 ухвали суду визначено, що у разі невиконання мирової угоди позивач може пред`явити свої вимоги до відповідача в обсязі, передбаченому цією мировою угодою. Умови даної мирової угоди є обов`язковими для сторін.

Оскільки ухвала Дарницького районного суду м. Києва про затвердження мирової угоди не є виконавчим документом, він вимушений звернутися вдруге до суду з метою спонукання відповідача до виконання умов мирової угоди.

На підставі вищевикладеного просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь суму заборгованості, з якої основний борг 50815,25 доларів США, 5 % річних у розмірі 13427,79 доларів США, судові витрати 3306 грн., витрати на правову допомогу 8100 грн. Покласти на позивача судові витрати в розмірі 8810 грн., пов`язаний з розглядом справи.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 квітня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що судом при ухваленні рішення не врахована позиція відповідача, який визнав позов, але просив відмовити лише в частині стягнення 5 % річних, чим вийшов за межі заперечень за позовом.

Враховуючи, що позивач та відповідач дійшли згоди, що зобов`язання по сплаті основного боргу та процентах повинно бути виконане в іноземній валюті, позивач пред`явив свої вимоги в обсязі, передбаченим мировою угодою.

Суд не звернув увагу, що позивач звертав ухвалу про визнання мирової угоди до примусового виконання, але орган державної виконавчої служби повернув її без виконання у зв`язку з невідповідністю вимогам закону. Невідповідність виконавчого документа вимогам, передбаченим ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить, що ухвала не є виконавчим документом, і позивач змушений звертатися до суду вдруге, оскільки це є єдиним способом захисту його прав.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20 березня 2013 року у справі № 2-6998/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та процентів за договором позики визнано мирову угоду (а. с. 10), за умовами якої:

1. Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу та процентів за договором позики.

2. Сторони домовились про припинення провадження по справі № 2-6998/12 шляхом укладення мирової угоди на умовах, визначених в даній угоді.

3. Сторони заявляють і гарантують всі повноваження відносно укладення даної мирової угоди і мають намір виконати свої зобов`язання належно і згідно умов даної мирової угоди.

4. Сторони дійшли згоди, що залишок основного боргу відповідача по розписці від 12 серпня 2008 року становить 58549 долара США. Відповідач визнає борг в сумі 58594 долара США по розписці від 12 серпня 2008 року (надалі - борг, сума боргу), судові витрати по справі в сумі 3306 грн., витрати на правову допомогу в сумі 8100 грн.

5. Відповідач погашає позивачеві борг, судові витрати починаючи з 01 січня 2014 року і зобов`язується повернути суму боргу у розмірі 58594 долари США, судові витрати по справі в сумі 3306 грн., витрати на правову допомогу в сумі 8100 грн. не пізніше 01 січня 2016 року.

6. Сторони дійшли згоди, що відповідач повертає позивачеві борг щомісячно шляхом перерахування суми боргу на вказаний позивачем рахунок в установі банку, або ж шляхом передачі грошей готівкою, про що позивач надає відповідачеві розписку про отримання грошей. Сторони домовилися, що підтверджуючими документами щодо повернення боргу є квитанції про перерахування грошей на рахунок позивача та/або розписки позивача про одержання грошових коштів.

7. Сторони дійшли згоди, що після виплати відповідачем боргу позивачу, відповідач виплачує позивачеві за весь час, що пов`язаний із поверненням боргу, починаючи від дня, визначеного в пункті 2 даної мирової угоди по день остаточної виплати боргу, 5 % річних від суми боргу, зазначеної в п. 2 даної мирової угоди.

8. У свою чергу позивач зменшує розмір позовних вимог до відповідача в частині основного боргу на суму 6406 доларів США, і відмовляється від позовних вимог у вигляді нарахованих відсотків по розписці відповідача від 12 серпня 2008 року, нарахованих 3 % річних.

9. Сторони підтверджують, що досягли домовленості з усіх істотних умов даної мирової угоди, які були погоджені на підставі вільного волевиявлення.

10. Після підписання даної мирової угоди сторони не будуть мати один до одного жодної претензії чи вимог, пов`язаних з розпискою відповідача від 12 серпня 2008 року.

11. Мирова угода може бути визнана судом недійною за заявою однієї із сторін з підстав, передбачених цивільним законодавством України.

12. У разі невиконання мирової угоди позивач може пред`явити свої вимоги до відповідача в обсязі, передбаченому даною мировою угодою.

13. Умови даної мирової угоди є обов`язковими для відповідача та позивача.

14. Сторони домовилися, що зобов`язання відповідача, що передбачені мировою угодою, можуть бути виконані третіми особами.

15. Ця мирова угода набирає чинності з дня її підписання сторонами та затвердження Дарницьким районним судом м. Києва.

16. Вимоги позивача про погашення боргу, передбачені цією мировою угодою, не можуть бути предметом додаткових судових розглядів.

У зв`язку із затвердженням мирової угоди провадження у справі було закрите цією ж ухвалою, яка набрала законної сили і є чинною.

На а. с. 11 - 13 знаходяться виписки з рахунку ОСОБА_1 у АТ КБ «ПриватБанк», якими підтверджене перерахування коштів платником ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 2014 року по березень 2018 року в загальній сумі 183535,35 грн., що еквівалентно 7778,75 доларів США по курсу НБУ на дату погашення.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 про спонукання до виконання мирової угоди, суд першої інстанції виходив із того, що ч. 3 ст. 208 ЦПК України встановлено окремий порядок виконання ухвали суду про затвердження мирової угоди у випадку невиконання вказаного процесуального документу, а саме єдиним таким порядком є надання ухвали органу виконання судових рішень для її примусового виконання. Суд зазначав, що в даному випадку позивач не скористався таким своїм правом, а звернувся до Дарницького районного суду м. Києва із позовом про спонукання до виконання ухвали про затвердження мирової угоди шляхом стягнення заборгованості за договором позики. Оскільки цивільне процесуальне законодавство не передбачає такого способу захисту як спонукання до виконання ухвали суду про затвердження мирової угоди шляхом стягнення заборгованості за договором позики, а іншим законним порядком позивач не скористався, суд вважає необхідним відмовити в позові.

Із даними висновками апеляційний суд не може погодитися, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 175 ЦПК України у редакції, чинній на час постановлення ухвали про визнання мирової угоди між сторонами, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмета позову. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну заяву. Якщо мирову угоду або повідомлення про неї викладено в адресованій суду письмовій заяві сторін, ця заява приєднується до справи. У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21 квітня 1999 року) було передбачено, що мирові угоди, які затверджені судом, відносяться до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Однак Законом України від 18 листопада 2003 року № 1255 «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» положення п. 5 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» виключено.

Отже, на момент постановлення ухвали суду про визнання мирової угоди вона не відносилася до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Системний аналіз зазначених норм показав, що у разі невиконання однією із сторін зобов`язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України у справі № 6-274цс15 від 23 вересня 2015 року.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про відмову в позові з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту свого права не ґрунтуються на вимогах закону, є помилковими, рішення не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи по суті позовні вимоги, апеляційний суд враховує, що оскільки на момент постановлення ухвали про визнання мирової угоди (20 березня 2013 року) Закон України «Про виконавче провадження» не відносив мирову угоду до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою, а відповідач станом на день звернення із позовом не виконав всі умови мирової угоди в повному обсязі, що не заперечувалось його представником під час розгляду справи в суді першої інстанції, позивач мав право на звернення до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Вимоги до доказів визначені у ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України, відповідно до яких, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, висновками експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнта є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, часткове виконання зобов`язання за мировою угодою в загальній сумі 183535,35 грн., що еквівалентно 7778,75 доларів США із 58594 доларів США підтверджується наявними в матеріалах справи виписками з рахунку ОСОБА_1 , які є належними, достовірними та достатніми доказами, а решта основної заборгованості 50815,25 доларів США, 3306 грн. судових витрат та 8100 грн. витрат на правову допомогу визнавалася відповідачем.

Апеляційний суд не може погодитися із доводами відповідача, який не визнавав заборгованість в розмірі 5 % річних від суми основного боргу під час розгляду справи судом першої інстанції, вважаючи, що строк для їх виплати не настав.

Відповідно до ст. ст. 251, 252 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Як вбачається із змісту мирової угоди, а саме п. 7, термін виплати 5 % річних настає з моменту виплати відповідачем боргу позивачу, який, в свою чергу, визначений п. 5 мирової угоди - не пізніше 01 січня 2016 року.

Таким чином, позивач має право на отримання всієї суми заборгованості, визначеної умовами мирової угоди.

Апеляційний суд приймає до уваги, що розмір заборгованості відповідачем не заперечувався, альтернативних розрахунків надано не було.

Оцінюючи вимоги позивача про стягнення заборгованості у іноземній валюті, апеляційний суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, згідно якої гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Виходячи із вищевикладеного, позовні вимоги ОСОБА_1 про спонукання до виконання мирової угоди знайшли своє підтвердження під час розгляду справи і підлягають повному задоволенню.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат та стягує із відповідача на користь позивача судові витрати за подання позову та апеляційної скарги 22025 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 квітня 2019 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про спонукання до виконання ухвали про затвердження мирової угоди шляхом стягнення заборгованості за договором позики задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2 ) суму заборгованості, з якої основний борг 50815,25 доларів США, 5 % річних у розмірі 13427,79 доларів США, судові витрати 3306 грн. та витрати на правову допомогу 8100 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати 22025 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 01 серпня 2019 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.