Справа № 308/9527/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2019 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - Малюк В.М.

при секретарі - Матіко Я.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Ужгородської районного нотаріального округу Венгур Ольга Анатоліївна, про встановлення факту проживання однією сім`єю,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю, мотивуючи вимоги заяви тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його тітка ОСОБА_3 , яка до дня смерті постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 . При житті ОСОБА_3 залишила заповіт, згідно якого заповіла належну їй земельну ділянку площею 1,24 га, відведену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Сторожницької сільської ради, його сестрі - ОСОБА_2 , 1981 року народження, та йому в рівних частках. Після відкриття спадщини його сестра ОСОБА_2 від спадщини, відмовилась, про що подала нотаріусу відповідну заяву, на підставі якої, приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Венгер О.А. було заведено спадкову справу № 18/2017 та внесено відповідні відомості до Спадкового реєстру з присвоєнням спадковій справі № 61131754.

ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом, який постійно проживав із померлою на момент її смерті, 20.10.2017 року подав заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на заповідане майно - земельну ділянку площею 1,24 га, відведену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Сторожницької сільської ради, а також інші документи, необхідні для видачі свідоцтва. За наслідками розгляду поданої заяви приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Венгер О.А. йому було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на заявлене майно.

В подальшому, ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки, яка не була охоплена заповітом, а саме залишок неотовареної частки земельної ділянки (паю) розміром 0,61 в умовних кадастрових гектарах, що належала вцілому (частка) померлій ОСОБА_3 , однак, постановою нотаріуса йому було відмовлено у вчинені нотаріальної дії. Із зазначеної постанови нотаріуса слідує, що підставою винесення такої була відсутність доказів його родинних відносин із померлою ОСОБА_3 Однак, він проживав із померлою тіткою протягом усього свого життя до її смерті, а саме з 1988 р. по 24.03.2017 року та має право на спадкування в порядку статті 1264 ЦК України, згідно якої у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Похованням тітки, він займався сам власними зусиллями і коштами.

За весь час їхнього з тіткою ОСОБА_3 спільного проживання, вони спільно вели домашнє господарство, несли спільні витрати на купівлю речей домашнього вжитку, харчування, ремонт будинку та дворогосподарства, разом брали участь у витратах на утримання житла, на його ремонт і тому подібне. Зважаючи на вік тітки ОСОБА_3 , роботу до домашньому господарству в основному брав на себе, власними силами робив ремонти, заміну замків, електропроводки, опалення. Фінансові витрати на утримання дворогосподарства неслися за їхні спільні кошти.

У зв`язку з вищенаведеним, ОСОБА_1 просить встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з ОСОБА_3 , у період з 1988 року по 24.03.2017 року, за адресою: АДРЕСА_1 .

В судове засідання заявник та його адвокат не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно і належним чином у встановленому законом порядку, натомість на адресу суду надійшла заява від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бамбушкар С.П. про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю.

ОСОБА_2 та приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу Венгер О.А. у судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно і належним чином у встановленому законом порядку, натомість на адресу суду ними подано заяви про розгляд справи у їх відсутності. Проти задоволення заявлених ОСОБА_1 вимог не заперечують.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до висновку, що заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданого 24.03.2017 виконкомом Сторожницької сільської ради Закарпатської області.

Померлій ОСОБА_3 належала земельна ділянка площею 1,24 га, відведена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Сторожницької сільської ради, належна їй на підставі державного акту ІІІ-ЗК № 021021, яку згідно заповіту заповіла - ОСОБА_2 , 1981 року народження, та ОСОБА_1 , 1988 року народження, в рівних частках.

Після відкриття спадщини ОСОБА_2 від спадщини, відмовилась, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою серії НМІ НОМЕР_2 .

20.10.2017 приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Венгер О.А. заявнику ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом зареєстрованого в реєстрі за № 842.

Судом встановлено, що заявник згодом виявив, що померлій тітці ОСОБА_3 на підставі сертифікату серії НОМЕР_3 , виданого 26.02.1997 року, розпорядження Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області №71 від 12 лютого 1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 26 лютого 1997 року за № 544 належало майно, яке не було охоплене заповітом, а саме залишок неотовареної частки земельної ділянки (паю) розміром 0,61 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яка перебуває у колективній власності КСП «Ім. Горького» в с. Тарнівці Ужгородського району Закарпатської області.

Згідно постанови від 06.07.2018 року приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Венгер О.А., було відмовлено ОСОБА_1 у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану земельну частку (пай), у зв`язку з відсутністю доказів його родинних відносин із померлою ОСОБА_3 .

Однак, як слідує із довідки №941, виданої головою Сторожницької сільської ради, що на день смерті ОСОБА_3 , якам померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживали разом з нею та були зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Крім того, з нотаріально посвідчених заяв свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , останні стверджують, що ОСОБА_1 із свого народження, а саме з 1988 року по день смерті ОСОБА_3 проживав однією сім`єю з останньою, власними зусиллями і коштами займався похованням ОСОБА_3 . За весь час їхнього спільного проживання, вони разом спільно вели домашнє господарство, несли спільні витрати на купівлю речей домашнього вжитку, харчування, ремонт будинку та дворогосподарства, разом брали участь у витратах на утримання житла, на його ремонт і тому подібне, що також підтверджується чеками за оплату за спожитий природній газ, за користування телефоном, на придбання речей для господарства, для ремонтних робіт.

Згідно ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справу про встановлення факту, що має юридичне значення.

Відповідно до положення ч. 2 ст.3 Сімейного Кодексу України - сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 03.06.99 №5-рп/99, в якому зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року по справі №522/25049/16-ц.

Статтею 293 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення

Частиною 2 ст.315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено інший порядок їх встановлення.

Відповідно до роз`яснень, даних у п.21 постанови №7 від 30.05.2008року Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про спадкування" при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Відповідно до п. 1 Постанови Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до діючого законодавства юридичний факт встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Отже, з досліджених судом матеріалів справи слідує, що заявник ОСОБА_1 з дня свого народження та по день смерті ОСОБА_3 постійно проживав з останньою за адресою АДРЕСА_1 , вони спільно вели домашнє господарство, несли спільні витрати на купівлю речей домашнього вжитку, харчування, ремонт будинку та дворогосподарства, разом брали участь у витратах на утримання житла, на його ремонт і тому подібне.

З урахуванням всіх обставин справи, аналізуючи докази по справі в їх сукупності, враховуючи відсутність заперечень про встановлення цього юридичного факту зі сторони заінтересованих осіб, зважаючи на те, що судом, згідно матеріалів справи доведено факт, що ОСОБА_1 з 1988 по 24.03.2017 постійного проживав із померлою ОСОБА_3 , яка до дня своєї смерті постійно проживала за адресою АДРЕСА_1 , суд приходить до переконання, що заява ОСОБА_1 є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76, 78, 81, 82, 89, 206, 229, 235, 247 ч. 2, 314, 315 ЦПК України, п. 1 Постанови Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 задоволити.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з ОСОБА_3 , у період з 1988 року по 24.03.2017 року, за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.п.15.5 п.15 розділу 13 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються до або через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Повний текст рішення суду складено 18 листопада 2019 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.М. Малюк