Справа № 466/9188/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 22-ц/811/2988/18 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р..

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар: Фейір К.О.

з участю: представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Русенко Р.І., представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Васів Ю.М., представника 3-ої особи ОСОБА_3 -- адвоката Шубака М.І., з участю 3-х осіб: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу №466/9188/16 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 31 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третіх осіб-органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про усунення перешкод та виселення,-

в с т а н о в и в :

31 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , третіх осіб - органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в якому з врахуванням заяви про доповнення та уточнення позовних вимог просила суд ухвалити рішення, яким зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_7 не чинити їй перешкоди у користуванні житловим приміщенням, а саме будинковолодінням АДРЕСА_1 та виселити їх, стягнути з відповідача на її користь витрати по оплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона, ОСОБА_1 , є власником будинковолодіння та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Будинковолодіння складається з житлового будинку, літньої кухні та гаража.

У будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають її доньки - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Відповідач ОСОБА_2 та її донька ОСОБА_7 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 та є співвласниками квартири, яка знаходиться за цією адресою.

Відповідач ОСОБА_2 та її донька без належної правової підстави проживають у приміщенні літньої кухні, не є співвласниками будинковолодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстровані за місцем проживання, чинять їй, ОСОБА_1 , та членам її сім`ї перешкоди у користування належним їй нерухомим майном. У зв`язку з цим між ними склалися неприязні стосунки. Добровільно усунути перешкоди та виселитися, відповідач ОСОБА_2 та її донька не бажають, тому вона вирішила звернутися в суд.

Оскаржуваним рішенням суду в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , третіх осіб - органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про усунення перешкод та виселення відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення незаконним та необґрунтованим. Стверджує, що відповідач заважає їй вільно користуватися майном, яке належить їй на праві приватної власності. Ухвалюючи рішення, суд посилався на ст.47 Конституції України та ст.9 Житлового кодексу України , однак таке застосування на думку апелянта є неправильним, оскільки приміщення в якому проживають відповідачі не має статусу житлового. Стверджує, що суд дійшов помилкового висновку про те, що на час складання заповіту, житловий будинок вже був збудований ОСОБА_6 та позначений на земельній ділянці, проте до складу спадщини не увійшов, оскільки відповідно до довідки характеристики від 04 серпня 1998 року виданої Львівським БТІ та ЕО на момент прийняття спадщини ОСОБА_1 жодного новоствореного жилого будинку, крім позначеного літерою А-1 на земельній ділянці не було. Цією довідкою підтверджується той факт, що сарай, який вже був наявний у домоволодінні ОСОБА_8 станом на 01.09.1958 року при оформленні права власності на будинок вцілому переобладнано під літню кухню та гараж. Такі ж відомості містяться в технічних документах та спростовують висновок суду про те, що у 1992 році ОСОБА_6 збудував новостворений об`єкт(житловий будинок). Сарай, який самовільно ОСОБА_9 та ОСОБА_8 (батьками позивача) був переобладнаний під гараж та літню кухню, відносився до будинковолодіння ОСОБА_8 згідно з рішенням виконкому ЛМР депутатів трудящих №288 від 23.03.1959 року та належав їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на будівлі, виданого ОСОБА_8 виконкомом 24.03.1959 року. Висновок суду про те, що новостворений об`єкт був збудований на час складення заповіту не ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах, та спростовується матеріалами інвентаризаційної справи, а також відсутністю доказів про те, що переобладнання сараю під гараж та літню кухню здійснював ОСОБА_6 . Крім цього, зазначає, що судом безпідставно надано перевагу поясненням представника відповідача щодо строку проживання у спірному приміщенні відповідачів над пояснення представника позивача та третіх осіб. Стверджує, що ухвалюючи рішення суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, невірно застосував норми матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити та вирішити питання судових витрат.

Відповідно до ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) представник відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_7 адвокат Васів Ю.М. надав суду Відзив на апеляційну скаргу (далі Відзив).

У зазначеному Відзиві адвокат Васів Ю.М. зазначає, що вважає рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 31 жовтня 2018 року законним, обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Третя особа по справі ОСОБА_10 у наданому суду Відзиві зазначає, що не погоджується із доводами апеляційної скарги, вважає рішення суду правосудним, просить залишити його в законній силі. До Відзиву додає Висновок №11-19Д експертного будівельно-технічного дослідження від 03 травня 2019 року. (а.с. 59-61 т.2).

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Русенко Р.І., пояснення третіх осіб ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_7 - адвоката Васів Ю.М., представника третьої особи ОСОБА_6 - адвоката Шубака М.І., вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статті 5 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та треті особи по справі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровані та проживають у житловому будинку по АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №5997 від 26 вересня 2016 року з місця проживання та про склад сім`ї . (а.с.7 т.1).

Власником житлового будинку АДРЕСА_1 є позивач ОСОБА_1 , що підтверджується Реєстраційним посвідченням серія НОМЕР_1 від 30 вересня 1998 року, виданим Львівським БТІ (а.с.6). Підставою набуття права власності на зазначений житловий будинок є Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 14 вересня 1998 року, який посвідчений державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Мельничук О.Я. та зареєстровано в реєстрі №4-3841. (а.с. 5, 111-118).

Із Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14 вересня 1998 року встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем майна ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в склад спадкового майна входить: житловий будинок АДРЕСА_1 , який в цілому складається з шести кімнат житловою площею 97,7 кв.м та кухні; до будинку відносяться господарські будівлі: веранда, мезонін, огорожа, ворота, хвіртка.

З Державного акта на право власності на земельну ділянку від 25 червня 2012 року та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,1107 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :05:003:0189 (а.с.53-54 т.1).

Із Довідки-характеристики №540 від 04 серпня 1998 року, яка видана ОСОБА_1 для оформлення спадщини зазначено, що на земельній ділянці по АДРЕСА_1 побудовано самовільно тамбур-1 розміром 7.08 х 2.95. а»-1 веранда (фундамент) розміром 3.45х 8.3. переобладнано сарай під літню кухню Б-2; Гараж В і також переобладнано приміщення 1-2=10,7.1-6=3.8.1-7=7.0 1-8=4,6.1-9=11.7.1-10=17.4.1-11=10.5(а.с.117зв.-118).

Зазначені самовільно побудовані об`єкти у масу спадкового майна не ввійшли.

Відповідач ОСОБА_2 та її неповнолітня дочка ОСОБА_7 , 2005 року проживають без реєстрації у самовільно збудованому житловому будинку по АДРЕСА_1 з 2005 року, який переобладнаний з літньої кухні із приєднанням до гаража, використовуючи його як житло.

Позивач ОСОБА_1 та треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 вважають, що оскільки самовільно реконструйована літня кухня із проведеною добудовою другого поверху та приєднані до гаража знаходяться на приватизованій земельній ділянці,відтак, відносяться до житлового будинку, власником якого є ОСОБА_1 , тому відповідачами створюються перешкоди у вільному володінні належними їм будівлями та спорудами, які в минулому належали їх бабці та дідусеві. Зазначають, що відповідачі мають на праві спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_3 , де зареєстровані та згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_2 придбала згідно договору купівлі-продажу ,Р №452, 30.05.2012 року кв. АДРЕСА_4 (а.с.124т.2). На підставі Ухвали №1707 Львівської міської ради від 03.03.2017 року ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та технічних документацій із землеустрою для оформлення землекористування на земельні ділянки (а.с.131-133 т.2).

Засади захисту права власності визначені статтею 386 Цивільного кодексу України (далі ЦК).

Відповідно до ст.386 ЦК держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст.391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні будинковолодінням та виселення ОСОБА_2 та її неповнолітньої доньки ОСОБА_7 , 2005 року народження, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 не є власником спірних приміщень, а саме реконструйованої літньої кухні під житловий будинок з прибудовою до гаража, які є самочинним будівництвом, що визнано сторонами в судовому засіданні.

Із пояснень представника третьої особи ОСОБА_10 - адвоката Шубака М.І. та з письмового Відзиву ОСОБА_10 на апеляційну скаргу, з Висновку № 11-19Д експертного будівельно-технічного дослідження від 03 травня 2019 року встановлено, що будинок є самовільно побудованим. Відсутні дозвільні документи та технічна документація. У травні 1977 року Управлінням житлового господарства ОСОБА_11 було надано Виписку з рішення МЗК про можливість установки гаражу на присадибній ділянці власного будинку АДРЕСА_1 ) на підставі протоколу №17 п.15 від 04.05.1977 року.

Будинок будувався окремими частинами, між якими є видимі стики. З пояснень ОСОБА_10 будівництво завершено у 1992 році.

Будинок складається із 2-х поверхів. По першому поверху площа 57,5 кв.м; по другому поверху- 43,4 кв.м. Всього по будинку 100,9 кв.м . Висота приміщень 2,6 кв.м. В будинку наявні інженерні мережі (електрозабезпечення, газопостачання, водопостачання, опалення-індивідуальне).

Будинок відповідає вимогам ДБН В.2.2-15-2005, розділ 2 Архітектурно-планувальні та конструктивні рішення.

Із листа № 243-с100-5 від 23 вересня 2019 року вбачається, що до будинку був підведений телефонний зв`язок за номером НОМЕР_2 , особовий рахунок 21753601 був зареєстрований за ОСОБА_11 та підключений 06.06.2007 року, знятий 01.05.2011 року. Даний номер телефону був підключений за адресою АДРЕСА_5 . (а.с.119 т.2).

Із вище зазначеного, з пояснень учасників справи, з досліджених матеріалів справи встановлено, що спірна споруда реконструйована із літньої кухні з добудовою, прилягає до гаража, є капітальною самочинною спорудою право власності у сторін по справі на яку відсутнє, вимог про знесення самочинно будівництва не пред`явлено. Будівля використовується відповідачами як житло, де вони постійно проживають.

Статтею 16 ЦК визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Межі здійснення цивільних прав визначені статтею 13 ЦК та здійснюються у наданих особі прав договором або актами цивільного законодавства.

Згідно роз`яснень, даних у пункті 33 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» прописано, що відповідно до положень ст.ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушуються його право власності чи законного володіння.

Доводи апеляційної скарги в частині побудови сараю, переобладнання його під гараж та літню кухню з посиланням на покази свідків, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки предметом спору є усунення перешкод шляхом виселення, а не визнання права власності на реконструйовані приміщення, споруди чи самочинне будівництво.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для скасування оскаржуваного рішення суду колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п.1 , 375, 383-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 31 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 25 жовтня 2019 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк