Справа № 212/3177/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2019 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Ваврушак Н.М., за участі секретаря судового засідання Нестеренко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, в залі суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення невиплаченої при звільненні одноразової вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення невиплаченої при звільненні одноразової вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку. Уточнивши позовні вимоги просила стягнути з відповідача невиплачену при звільненні одноразову вихідну допомогу у розмірі 1 830,12 гривень, та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 29.11.2003 по 31.01.2013 року у розмірі 62 308,20 гривень.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у період з 23.07.1966 року по 28.11.2003 року перебувала у трудових відносинах з приватним акціонерним товариством «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПрАТ «ЦГЗК»). Наказом по підприємству від 28.11.2003 року позивач була звільнена з підприємства за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. Зазначає, що у 2019 році позивачка дізналась, що при звільненні у зв`язку із виходом на пенсію відповідач повинен був виплатити вихідну допомогу в розмірі трьох середньомісячних заробітних плат, оскільки вона пропрацювала на підприємстві відповідача 37 років, тобто більше 20 років, та була звільнена за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. Однак до часу звернення до суду належні до виплати кошти у вигляді одноразової допомоги при виході на пенсію не виплачені.

Відповідач не погодившись із позовом подав до суду відзив на позов та відзив на уточнений позов, в яких зазначив, що виплата одноразової допомоги працівнику при виході на пенсію відповідно до умов Галузевої угоди, передбачала такі виплати на умовах передбачених колективним договором, однак нормами Колективного договору на 2003 рік не було визначено порядку проведення одноразової допомоги працівнику при виході на пенсію, виплати позивачу при звільненні не було проведено на законних підставах. Крім того стосовно розміру заявлених позовних вимог зазначив, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку необхідно визначити з урахуванням істотності суми заборгованості, порівняно із середнім заробітком та тієї обставини, що позивач тривалий час не зверталась до суду за вирішенням спору про стягнення одноразової допомоги при виході на пенсію, тому просив застосувати принцип співмірності між заявленою сумою та сумою невиплаченої одноразової вихідної допомоги та зменшити суму середнього заробітку до суми за 1 рік. Окрім того зазначив, що із визначеної судом суми середнього заробітку підприємству необхідно утримати суми податку з доходів фізичних осіб та інші обов`язкові платежі.

Ухвалою суду від 18 квітня 2019 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав викладених в уточненому позові.

Представник відповідача Корчака М.В. в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з заявою про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги визнала частково, посилаючись на письмовий відзив на уточнений позов.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом громадянина України, серії НОМЕР_1 . (а.с.9)

Судом встановлено, що позивач у період з 23.07.1966 року по 28.11.2003 року, часу звільнення у зв`язку із виходом на пенсію, перебувала у трудових відносинах з ПрАТ «ЦГЗК» та працювала електрослюсарем, акамуляторщиком фабрики огрудкування, зазначені обставини не заперечувались сторонами під час розгляду справи, та підтверджуються копією трудової книжки. (а.с.8).

Згідно запису у трудовій книжці ОСОБА_1 , звільнено з роботи 28.11.2003 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, ст. 38 КЗпП України, наказ № 217к-3718 від 25.11.2003 року. (а.с.8).

У відповідності до розрахункового листа ПрАТ «ЦГЗК» за листопад 2003 року ОСОБА_1 при звільненні із підприємства відповідача допомога при виході на пенсію не виплачувалась. (а.с. 54).

Відповідно до довідки ПрАТ «ЦГЗК» за № 641 від 04.06.2019 року, середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 за два останні місяці перед звільненням вересень-жовтень 2003 року склала: 610,04 грн., середньогодинна заробітна плата за останні два місяці перед звільненням склала 3,39 грн. (а.с.53).

Згідно ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 13 КЗпП України колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оплату праці», форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами.

Відповідно до п.6.1 Галузевої Угоди гірничо-металургійного комплексу України на 2003-2004 роки, встановлено, виплачувати працівнику при виході на пенсію за рахунок коштів підприємств, одноразову допомогу у порядку, передбаченому колективним договором, та в розмірі залежному від стажу його роботи в галузі, але не менше: при стажі від 7,5 до 15 років - середньомісячної заробітної плати; від 15 до 20 років - двомісячної середньої заробітної плати; від 20 і більше років - тримісячної середньої заробітної плати. (а.с. 28-29).

Статтею 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» від 1 липня 1993 року N 3356-XII встановлено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод.

Стаття 9 цього Закону передбачає, що Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угоди діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Вимоги Галузевої угоди розповсюджуються на всі підприємства відповідної галузі.

Статтею 16 КЗпП України встановлено, що умови колективного договору, що погіршують порівняно із чинним законодавством і угодами становище працівників, є недійсними.

Судом встановлено, що вимоги до власників підприємства, передбачені Галузевою Угодою гірничо-металургійного комплексу України та колективного договору підприємства, в частині соціальних гарантій працівників при виході на пенсію, які були чинні на час звільнення позивача із підприємства відповідача різняться, так Галузевою Угодою передбачено виплачувати при виході на пенсію працівнику одноразову допомогу, однак така норма не передбачена колективним договором, а тому колективний договір погіршує становище працівників підприємства в порівнянні з умова Галузевої Угоди.

У зв`язку з викладеним суд приходить до висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин умов саме Галузевої Угоди, виконання якої є обов`язком для відповідача, а не Колективного договору, положення якого погіршують становище працівника.

Галузевою Угодою гірничо-металургійного комплексу України в частині соціальних гарантій (соціального захисту), яка була чинна на час звільнення позивача із підприємства, передбачено виплачувати при виході на пенсію працівнику одноразову допомогу залежно від стажу його роботи на підприємстві.

Як встановлено у судовому засіданні, що ОСОБА_1 безперервно відпрацювала на підприємстві відповідача більше 20 років та була звільнена за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію.

Таким чином суд приходить до висновку, що на ОСОБА_1 розповсюджується дія п.6.1 Галузевої Угоди гірничо - металургійного комплексу України та їй при звільненні роботодавцем повинна бути сплачена вихідна допомога в розмірі тримісячної середньої заробітної плати.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 ( із змінами та допосвненнями) затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати. Пунктом 2 вищевказаного Порядку передбачено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Так, позивачка була звільнена з підприємства відповідача 28 листопада 2003 року, тому розрахунковим періодом є два поперердні повні вереснь- жовтень 2003 року. В зазначені місяці середньомісячна заробітна плата позивача за два остнанні місяці перед звільненням складає 610,04 гривень.

При середньомісячній заробітній платі 610,04 гривень вихідна допомога повинна становити 1 830,12 гривень, враховуючи, що відповідачем при звільненні позивача не сплачено одноразову допомогу при виході на пенсію, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 1 830,12 гривень.

Положеннями ст. 47 КЗпП України встановлений обов`язок для власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Положеннями ст. 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь працівника або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, беручи до уваги спірну суму, на яку працівник мав право, частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інші конкретні обставини справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України 6-2404цс15 від 05 жовтня 2016 року, яка в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України повинна враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Враховуючи, що позовні вимоги позивача в частині стягнення одноразової допомоги при виході на пенсії задоволені у повному обсязі, тому підстави для застосування принципу співмірності та зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні відсутні.

Враховуючи, що кількість робочих годин затримки виплати зарплати у вигляді одноразової допомоги за період з 29.11.2003 року по 31.01.2013 року становить 18 380 годин, середньогодинна заробітна плата позивача за останні два місяці перед звільненням склала 3,39 гривень стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки виплати одноразової допомогу при виході на пенсію в розмірі 62 308,20 гривень (18 380 год. х 3,39 грн.)

Також згідно до положень ст. 141 ЦПК України з ПрАТ «ЦГЗК» підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 768,40 грн.

На підставі ст.ст. 47, 97, 116, 117, 233,237-1 КЗпП України, керуючись ст.ст. 4,12, 23, 76-83,141,258, 259,263,264,265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», адреса 50066, м. Кривий Ріг () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ):

- невиплачену одноразову допомогу при звільненні в розмірі 1 830,12 гривень (одна тисяча вісімсот тридцять грн. 12 коп.);

- середній заробіток за час затримки розрахунку, у розмірі 62 308,20 гривень (шістдесят дві тисячі триста вісім грн. 20 коп.)

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», адреса 50066, м. Кривий Ріг () на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 гривень (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.)

Апеляційна скарга на рішення суду подається в Дніпровський апеляційний суд через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено та підписано без проголошення 11 листопада 2019 року.

Суддя: Н. М. Ваврушак