Справа № 628/1666/19
Провадження № 2/628/827/19
07 серпня 2019 року Куп`янський міськрайонний суд Харківської області
у складі: головуючого - судді Шиховцової А.О.,
за участю секретаря - Шевченко О.І.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Куп`янську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання громадянина таким, що втратив право користування житловим приміщенням,
31.05.2019 р. позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку № 1-2480 від 28.04.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області Гречук Є.О. У вказаному житловому будинку вона зареєстрована та проживає, окрім неї також зареєстровані: відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - колишній зять, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - донька та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - онук. Відповідач не проживає у зазначеному будинку тривалий час, так як з 18.11.2014 року шлюб між її донькою та зятем розірваний. У добровільному порядку відповідач не бажає знятися з реєстрації. Знаходження ОСОБА_2 на реєстраційному обліку перешкоджає позивачці, як власнику житлового будинку здійснювати свої права як власника, в тому числі і користуватися субсидією. Відповідач не веде з нею сумісного утримання зазначеного житлового будинку, не сплачує комунальні платежі, тощо. Просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у житловому будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 12.06.2019 р. провадження у справі відкрито.
Позивач ОСОБА_1 через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує та просить суд його задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
З вищенаведених обставин вбачається, що суд належним чином повідомляв відповідача про дату, час та місце проведення судових засідань, чим надавав можливість приймати участь у змагальному процесі, із реалізацію всіх прав учасника процесу, передбачених цивільним процесуальним законодавством.
У судове засідання відповідач не з`явився з невідомих суду причин, відзиву на позовну заяву не надійшло.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату час та місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, та який не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи вищевикладене та наявність одночасного існування умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважав за необхідне провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів в порядку ст.ст. 280-281 ЦПК України.
Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши докази по справі, оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Так, згідно матеріалів справи, за позивачем ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.3,4,5). У цьому житловому будинку за вищевказаною адресою значиться зареєстрований з 17.11.2010 р. відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - вказаний як зять (а.с.7,16). По рішенню Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 18.11.2014 р. розірваний шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.9).
Факт не проживання відповідача ОСОБА_2 за адресою місця реєстрації підтверджується актом від 05.08.2019 р., згідно якого комісією у складі депутата Кіндрашівської сільради Куп`янського району Харківської області та двох сусідів було обстежено домоволодіння ОСОБА_1 АДРЕСА_1 і встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за цією адресою, але фактично не проживає з листопада 2014 року.
Згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Статтею 47 Конституції України та статтею 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Під правом власності розуміється право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316 ЦК України).
Як передбачено вимогами частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує.
Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України, які, окрім іншого, передбачають, що правовідносини, пов`язані зі створенням перешкод здійснення права користування своїм майном, регулюються ст. 391 ЦК України, яка встановлює, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Доказів щодо домовленості між сторонами щодо подальшої реєстрації відповідача в будинку позивача суду не надано, співвласником житла відповідач не являється, підстав, які б були визначені законом щодо збереження за ним житла не встановлено.
Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки.
Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові ВСУ від 16.11.2016 р. № 688/63/15-ц, порівняльним аналізом статей 383,391,405 ЦК України та статей 150,156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.
Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, у якому фізична особа проживає постійно або тимчасово.
Згідно ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.
Виходячи з вищевикладеного судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою місця проживання у житловому будинку АДРЕСА_1 не проживає понад один рік без поважних причин, самостійно виїхав з будинку в інше місце проживання, при цьому матеріали справи не містять доказів щодо будь-яких перешкод в користуванні житлом відповідачу, їх ніхто не чинив, відсутня домовленість між сторонами з приводу користування житловим будинком. Реєстрація відповідача перешкоджає позивачу у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном.
Таким чином, суд, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовної заяви в повному обсязі.
На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.
Позивач також просить суд стягнути з відповідача витрати, понесені при наданні професійної правничої допомоги у сумі 3000 грн. Однак, у матеріалах справи відсутні докази таких витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). У разі неподання відповідних доказів така заява залишається без розгляду.
Керуючись ст.ст. 11, 12 13, 78, 79, 81,89, 141, 264, 265, 280-284, 352,354 ЦПК України, ст. 47 Конституції України, ст.ст. 16, 317,319,386,391, 405 ЦК України, ст. 150, 156 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання громадянина таким, що втратив право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням у житловому будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.
Вимогу про стягнення з ОСОБА_2 витрат, понесених при наданні професійної правничої допомоги у сумі 3000 грн. - залишити без розгляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду через Куп`янський міськрайонний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Суддя: А.О.Шиховцова