КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
===================================================================
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

07 листопада 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Голуб С.А., розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 18 червня 2019 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України у справі за поданням головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби м. Києва Міністерства юстиції України Рубель І.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 червня 2019 року було задоволено подання головного державного виконавця та тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 30 вересня 2019 року подав апеляційну скаргу, яка не відповідає вимогам ст. 354 ЦПК України, зокрема: апеляційна скарга подана з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, визнано причини пропуску строку неповажними та залишено апеляційну скаргу без руху з наданням десятиденного строк з дня вручення ухвали суду для подачі клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

На виконання вимог ухвали Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року, на адресу апеляційного суду 01 листопада 2019 року надійшло клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

В поданому клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 зазначає, що судом апеляційної інстанції було визначено, що перебіг строку на апеляційне оскарження розпочався з 02 липня 2019 року після ознайомлення представника з матеріалами справи, однак такий висновок не відповідає вимогам ст. 354 ЦПК України, оскільки перебіг строку на апеляційне оскарження ухвали суду на поновлення такого строку розпочинається з моменту вручення копії оскаржуваної ухвали. Станом на день звернення до суду з апеляційною скаргою скаржник не отримував копію оскаржуваної ухвали суду, а в матеріалах справи міститься лише супровідний лист про направлення такої копії ухвали та відсутні будь-які дані, що підтверджують факт отримання скаржником копії ухвали суду.

Однак, зазначені причини пропуску строку на апеляційне оскарження не можуть бути визнані судом поважними враховуючи наступне.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 стверджує, що про наявність оскаржуваної ухвали суду першої інстанції йому стало відомо 01 липня 2019 року, а 02 липня 2019 року було подано апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 вересня 2019 року, яку ОСОБА_1 отримав 27 вересня 2019 року, апеляційна скарга ОСОБА_1 визнана неподаною та повернута.

Отже, викладені обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 було відомо про наявність оскаржуваної ухвали суду та про її зміст ще 01 липня 2019 року.

З урахуванням того, що така обставина не заперечується ОСОБА_1 , то судом апеляційної інстанції було визначено, що перебіг п`ятнадцятиденного строку на апеляційне оскарження з беззаперечним правом на поновлення такого строку розпочався з 02 липня 2019 року та закінчився 16 липня 2019 року.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України" зазначено: "право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані."

Отже Європейський суд з прав людини зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження . У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Положення ст. 354 ЦПК України щодо початку перебігу строків на апеляційне оскарження ухвали суду з дня вручення відповідної ухвали, направлене на забезпечення права осіб на ознайомлення із повним текстом судового рішення для наведення в апеляційній скарзі мотивів для його оскарження.

З огляду на приписи ст. 2 та 4 Закону України від 22.12.2005 № 3262-IV «Про доступ до судових рішень», кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Це право забезпечується офіційним оприлюдненням судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, встановленому цим Законом. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Посилання апелянта на відсутність в матеріалах справи доказів вручення судового рішення, як на підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження є зайвим формалізмом, оскільки сам апелянт зазначає про те, що зі змістом судового рішення він ознайомився 01.07.2019 р. з офіційного сайту судової влади.

02 липня 2019 року він ознайомився із матеріалами справи, в тому числі і з оскаржуваною ухвалою. Крім того ОСОБА_1 вже скористався правом на апеляційне оскарження судового рішення, подавши апеляційну скаргу 02 липня 2019 року, тобто з дотриманням встановлених ст. 354 ЦПК України строків, однак не виконав вимоги викладені в ухвалі апеляційного суду, у зв`язку з чим така апеляційна скарга була повернута.

Таким чином, при вирішенні питання про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Печерського районного суду від 18 червня 2019 року судом має бути дотриманий баланс суспільного та приватного інтересів, оскільки держава в особі судових органів повинна забезпечити заінтересованим особам право на використання наявних засобів правового захисту, заінтересовані особи повинні розраховувати на те, що процесуальні норми судочинства будуть застосовані, а неналежне використання своїх прав однією із сторін у судовому процесі не стане перешкодою для іншої сторони в реалізації її права на виконання судового рішення.

ОСОБА_1 використав засоби правового захисту у вигляді подання апеляційної скарги, однак не виконав вимоги апеляційного суду, а тому апеляційна скарга була визнана неподаною та йому повернута. Після цього судове рішення набрало законної сили, отже інша сторона має право розраховувати на його виконання. Подаючи повторно апеляційну скаргу і посилаючись на відсутність даних про вручення йому оскаржуваного судового рішення, ОСОБА_1 зловживає своїми процесуальними правами.

Згідно із ч. 4 ст. 357 ЦПК України, якщо заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження в порядку встановленому ст. 358 цього Кодексу.

Виходячи із наведених обставин справи вважаю, що застосування апеляційним судом процесуальних обмежень при апеляційному оскарженні ухвали суду першої інстанції від 18 червня 2019 року відповідає принципу юридичної визначеності і не може вважатись відмовою у доступі до правосуддя.

Отже, зазначені ОСОБА_1 причини пропуску строку не можуть бути визнані апеляційним судом поважними, відповідно суд апеляційної інстанції доходить висновку, що строк на апеляційне оскарження ухвали Печерського районного суду міста Києва від 18 червня 2019 року було пропущено без поважних причин, а тому у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на це судове рішення має бути відмовлено.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Печерського районного суду м. Києва від 18 червня 2019 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України відмовити.

Визнати неповажними причини пропуску строку на апеляційне оскарження Печерського районного суду м. Києва від 18 червня 2019 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, що викладені в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження від 01 листопада 2019 року.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 18 червня 2019 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України у справі за поданням головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби м. Києва Міністерства юстиції України Рубель І.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення або з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Київського

апеляційного суду С.А. Голуб