РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2019 року м. Володимир-Волинський

Володимир - Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Вітера І.Р.,

при секретарі Корніюк Т.О.,

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Володимир-Волинський в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,-

ВСТАНОВИВ:

09 січня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання їх трьох неповнолітніх дітей.

Свій позов мотивувала тим, що з відповідачем ОСОБА_3 вона перебуває у шлюбі, який був зареєстрований 01 лютого 2003 року відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції Луганської області.

Від спільного подружнього життя у них народилося троє неповнолітніх дітей: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Діти знаходились на повному її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надавав, хоча спроможний надавати таку допомогу. Враховуючи важке матеріальне становище, позивач просила суд стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей в розмірі по 1200 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Заочним рішенням Володимир-Волинського суду Волинської області від 29 січня 2019 року позов було задоволено повністю, вирішено питання щодо стягнення судового збору.

04 червня 2019 року відповідач ОСОБА_3 подав заяву про перегляд заочного рішення Володимир-Волинського суду Волинської області від 29 січня 2019 року.

Підставою для перегляду відповідач зазначив, що викликів до суду не отримував, оскільки знаходився закордоном. Не знав про провадження у справі про стягнення з нього аліментів. З рішенням суду від 29 січня 2019 року не згідний та заперечив вимоги позивача.

Заперечення обгрунтував тим, що діти проживають разом із ним та позивачем за адресою: АДРЕСА_1 . Протягом усього часу сім`я перебуває на його матеріальному утриманні, оскільки позивач фактично не працювала, а тому все матеріальне забезпечення сім`ї, що включає у себе витрати на утримання дітей та дружини, витрати по сплаті комунальних послуг та інше, здійснювалося та здійснюється ним самостійно.

З цих підстав ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 21 червня 2019 року заочне рішення у справі від 29 січня 2019 року було скасоване, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання.

23 вересня 2019 року позивач подала заяву про уточнення та збільшення розміру позовних вимог зазначивши, що на початку березня 2019 року між нею та відповідачем погіршилися сімейні відносини, у зв`язку з чим вона змушена була забрати дітей і переїхати на нове місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 . На даний час один із синів, а саме ОСОБА_7 , тимчасово проживає по місцю своєї реєстрації в АДРЕСА_1 , у зв`язку із навчанням в Ласківській ЗОШ-І-ІІІ ступенів Володимир-Волинського району. Син ОСОБА_8 навчається в Опорний заклад «ЗОШ І-ІІІ с. Суходоли Володимир-Волинського району Волинської області, а дочка ОСОБА_9 навчається в закладі дошкільної освіти №2 «Казка» м. Володимир-Волинський Волинської області, й останні проживають разом з нею за адресою: АДРЕСА_2 .

Діти знаходяться на утриманні у неї та її батьків. Відповідач участі в утриманні дітей не приймає, домовленості щодо належної матеріальної підтримки їхніх дітей, з його боку, між ними не досягнуто, останній ухиляється від розмов стосовно дітей. Їй самій утримувати дітей дуже важко, адже вона ніде не працює, доходів в неї майже немає. Крім витрат на утримання дітей, вона ще й частково несе витрати по сплаті комунальних послуг, витрати пов`язані з наймом житла, що ставить її в скрутне матеріальне становище. В утриманні дітей їй також допомагає її мама ОСОБА_10 .

В зв`язку з інфляцією, зростанням цін на товари і послуги їй, дуже важко самій утримувати матеріально і виховувати трьох дітей. Крім того, на даний час вона є вагітною четвертою дитиною, а тому вимушена збільшити розмір позовних вимог. Їй відомо, що відповідач офіційно працює за кордоном, має постійний дохід і має змогу належним чином виконувати батьківській обов`язки щодо утримання неповнолітніх дітей.

На цій підставі просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей, сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі, в розмірі по 2000 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 09 січня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 збільшені позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у заяві. У наступні судові засідання позивач та її представник не з`явились, від представника надійшла заява про продовження розгляду справи без їх участі.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_11 до суду з`явились лише одного разу, позов заперечили. Відповідач підтвердив факт роздільного проживання сім`ї в час розгляду даної справи, разом з тим вказав, що ОСОБА_12 син ОСОБА_7 постійно проживає разом із ним, а не з позивачем. У наступні призначені судові засідання відповідач та його представник більше не з`явились, про причини неявки не повідомили. Відзиву з приводу збільшених позовних вимог не подали. Також до суду не надходило від них заяв про розгляд справи без їх участі.

10 жовтня 2019 року представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Закревським І.В. подано заяву про залишення позову без розгляду в частині стягнення з відповідача аліментів в користь позивача на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За відсутності підстав для відкладення судових засідань та у зв`язку з неявкою сторін, подальший розгляд справи відбувся без їх участі на підставі наявних у справі письмових доказів та без фіксації судового процесу у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, з`ясувавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 01 лютого 2003 року відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції Луганської області.

Від спільного проживання у позивача та відповідача народилосятроє неповнолітніх дітей: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 .

На даний час сторони проживають окремо, що ними не заперечувалось в судовому засіданні.

Крім того сторонами не заперечувався той факт, що діти, син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишились проживати з позивачем та знаходяться на її утриманні.

Син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишився проживати з відповідачем, відтак перебуває на його утриманні.

Таким чином, судом встановлено, що на даний час двоє неповнолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 повністю знаходяться на утриманні позивача та проживають разом з останньою.

Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання даних дітей не надає, про що свідчить факт звернення позивача із позовом до суду.

Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відтак, оскільки з позивачем проживають двоє спільних з відповідачем неповнолітніх дітей, вона вправі звернутись до суду про стягнення з нього коштів на їх утримання (аліментів).

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

На підставі ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Приписами ст. 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За правилами ч.1-2, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Так, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 року № 2629-VIII встановлено розміри основних мінімальних соціальних стандартів у 2019 році, зокрема для:

- дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень;

- дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень;

- працездатних осіб: з 1 січня 2019 року - 1921 гривня, з 1 липня - 2007 гривень, з 1 грудня - 2102 гривні.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до поданої позивачем копії довідки № 186 для призначення і виплати державної допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами жінкам, які не застраховані в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, ОСОБА_1 станом на 06 серпня 2019 року перебувала на 30 тижні вагітності.

Довідкою комунального закладу «заклад дошкільної освіти (ясла-садок) № 2 «Казка» № 178 від 05 вересня 2019 року стверджується, що дочка ОСОБА_9 його відвідує з 11 серпня 2019 року.

Копією трудової книжки позивача серії НОМЕР_4 , стверджується, що ОСОБА_1 не працевлаштована.

Крім того, позивач надала суду фотокартки, якими підтвердила, що з дітьми проводить час, їздить із ними на відпочинок.

Виписками із банківського рахунку позивача, відкритому у АТ КБ «Приватбанк» стверджується про те, що позивач отримує систематично матеріальну грошову допомогу від своєї матері ОСОБА_10 , яка в даний час проживає на непідконтрольній Україні території у місті Луганську, однак здійснює позивачу грошові перекази через свого товариша ОСОБА_13 , який проживає у місті Харків.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 підтвердила вказані фактичні обставини. Крім того показала, що більшість часу влітку діти провели час із нею, разом вони їздили на відпочинок. Відповідач матеріальної допомоги дітям не надає.

У підтвердження своїх доводів щодо утримання неповнолітніх дітей позивач подала суду також квитанції про придбання їм одягу, меблів, канцтоварів.

Відповідач доказів щодо утримання дітей до суду не подав.

За його доводами, викладеними у документах, відповідач ОСОБА_3 є працездатною особою, однак на даний час офіційно не працює. Разом з тим інших утриманців, крім старшого сина ОСОБА_14 , який залишився проживати із ним, немає.

Статтями 76 і 81 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При вирішенні питання про розмір аліментів суд враховує, зокрема, матеріальне становище дітей, які забезпечуються позивачем на рівні близькому до мінімальних стандартів, а також те, що у відповідача на утриманні знаходиться інша спільна із позивачем неповнолітня дитина. Разом з тим суд приймає доводи позивача про те, що відповідач є здоровим працездатним чоловіком, в даний час практично постійно проживає на території Республіки Польща, де має хоч не регулярні, але заробітки, які дозволяють йому на належному рівні проживати, а в той же час надавати відповідну матеріальну допомогу своїм дітям. В той же час надання матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей є обов`язком відповідача, а тому приходить до висновку, що стягнення аліментів з відповідача у розмірі за мінімальними стандартами, встановленими в Україні буде не достатнім для нормального, гармонійного розвитку дітей.

У зв`язку з цим суд вважає, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей, сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 необхідно визначити в розмірі 1200 гривень щомісячно.

Необхідність стягнення аліментів у більшому розмірі, а саме 2000 грн., позивачем не доведено, а менший розмір аліментів є недостатнім для належного виховання та утримання неповнолітніх дітей.

Одночасно суд роз`яснює сторонам, що відповідно до ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, визначених законом.

Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судових витрат при звернені з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

На підставі ст. ст. 180, 181, 182, 191 Сімейного кодексу України, ст.27 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 р., і керуючись ст.ст. 12, 81, 206, 263- 265, 268, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) в користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі, в розмірі по 1200 (однієї тисячі двісті) гр ОСОБА_15 на кожну дитину щомісячно, починаючи з 09 січня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. судового збору.

Розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону.

Рішення в частині стягнення аліментів допустити негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у відповідності до п. п. 15.5, п.15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи до Волинського апеляційного суду через Володимир-Волинський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а особою, яка була відсутня в судовому засіданні під час проголошення рішення, у цей же строк з дня його отримання.

Головуючий (підпис).

Згідно з оригіналом.

Суддя Володимир-Волинського міського суду І.Р. Вітер