РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року м.Рiвне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Кучиної Н.Г.

з участю: секретаря судового засідання - Ющук О.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_23 ОСОБА_2 .,

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу № 569/23252/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання недійсним шлюбу та анулювання актового запису про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала і просить суд визнати недійсним шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненської області 19 квітня 1996 року за актовим записом №28. Також просить суд анулювати актовий запис №136 від 03 березня 2008 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 19 квітня 1996 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненської області зроблено актовий запис №28.

З моменту реєстрації шлюбу відповідач жодного дня не проживав спільно з ОСОБА_5 , подружні стосунки вони не підтримували, спільного господарства не вели, дітей від шлюбу не мають.

Відповідач зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 без наміру створення сім`ї і набуття прав та обов`язків подружжя, а лише для того, щоб в подальшому укладення такого шлюбу стало підставою для отримання ним громадянства України, тому вказаний шлюб є недійсним (фіктивним).

При укладенні фіктивного шлюбу було порушено її законні права та інтереси, а саме порушено її право щодо визнання майна спільною сумісною власністю, шо було набуте за період її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 .

З 18 вересня 1982 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 На підставі рішення Рівненського міського суду від 29 січня 1997 року вказаний шлюб розірвано.

Після розірвання шлюбу, а саме з серпня 1997 року вона почала проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , у двокімнатній квартирі АДРЕСА_1 , що належала їй на праві власності.

Під час спільного проживання, до грудня 2008 року, вони з відповідачем вели спільне господарство, побут та бюджет з наявністю між ними взаємних прав та обов`язків, також мали спільних друзів, спільний відпочинок, її дочка від першого шлюбу та син відповідача теж проживали разом з ними у її квартирі. Під час перебування у фактичних шлюбних відносинах вона з відповідачем займалися підприємницькою діяльністю, внаслідок якої одержували спільні доходи, що були об`єднані в майбутньому для набуття ними спільного майна.Під час перебування з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах в інтересах сім`ї за спільні кошти, в тому числі і за кошти, шо були отримані від продажу її квартири, вони з ОСОБА_3 спільно набули майно: трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 ; приміщення магазину продовольчих товарів в будинку АДРЕСА_3 ; 1/2 частини нежитлової будівлі кафе по АДРЕСА_4 .

Відповідач протягом усього часу перебування з нею у фактичних шлюбних відносинах та після припинення таких, стверджував, що вона має право використовувати приміщення магазину продовольчих товарів в будинку АДРЕСА_3 , для здійснення підприємницької діяльності, відповідно спору не виникало і її право не порушувалося. На даний час ОСОБА_3 перешкоджає їй у здійсненні підприємницької діяльності.

Вважає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_8 уклали шлюб без наміру створювати сім`ю та набуття обов`язків подружжя, а тому такий шлюб є фіктивним. Просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов ОСОБА_1 не визнав. Суду пояснив, що укладений ним в 1996 році шлюб з ОСОБА_5 ґрунтувався на вільній згоді їх обох, відповідав їх волевиявленню та був укладений для спільного проживання, однією сім`єю. Вони проживали у ОСОБА_5 , він працював, пізно приходив. Бувший чоловік ОСОБА_5 дуже пив, в зв`язку з цим вони переселилися в квартиру на АДРЕСА_5 , де жили півроку. Сім`я не склалася, в зв`язку з чим вони в 2008 році розлучилися. Вважає, що ОСОБА_1 не має права звертатися до суду з даним позовом, оскільки його шлюб з ОСОБА_5 це їх особиста справа, і прав ОСОБА_1 не було порушено ніяким чином, крім того, на той час ОСОБА_1 перебувала в шлюбі з іншим чоловіком.Зазначив, що з ОСОБА_1 у нього були партнерсько-бізнесові відносини.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні позов визнала. Суду пояснила, що ОСОБА_3 запропонував їй кошти за укладення шлюбу, на що вона погодилася, яку мету переслідував ОСОБА_3 під час укладення шлюбу їй не відомо.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є недоведеними та безпідставними, а тому позов задоволенню не підлягає.

Як встановлено в судовому засіданні, 19 квітня 1996 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено шлюб,який було зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Здолбунівського районного управління юстиції у Рівненській області про реєстрацію шлюбу зроблено запис №28,після шлюбу чоловікові присвоєно прізвище ОСОБА_3 та дружині присвоєно прізвище- ОСОБА_5 ( а.с. 5)

03 березня 2008 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 розірвано на підставі спільної заяви, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Здолбунівського районного управління юстиції у Рівненській області зроблено запис №136.( а.с. 5 зворот)

Свідок ОСОБА_9 суду показала, що їй відомо, що шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 фіктивний, оскільки з 1995 року ОСОБА_3 проживав з ОСОБА_1 , зі слів ій відомо, що ОСОБА_12 платили гроші за вказаний шлюб. Джавадов не мав наміру створити сім`ю з ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_13 суду показала, що є дочкою ОСОБА_5 Ствердила, що шлюб між іі матір`ю та ОСОБА_3 фіктивний, оскільки, як їй відомо, мама отримувала за це гроші. Вона не бачила ОСОБА_3 Дійсних намірів ОСОБА_14 вона не знала, ій відомо, що мамі потрібні були гроші, через що вона погодилась на укладення шлюбу. Іншого чоловіка у мами не було.

Свідок ОСОБА_15 суду дала показання, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вона знає з 1998 року, оскільки син ОСОБА_14 навчався у її класі. ОСОБА_5 вона не знає, вихованням ОСОБА_16 займалась ОСОБА_1 , вона думала що це його мама і ОСОБА_3 та ОСОБА_1 це сімейна пара. Про шлюб ОСОБА_14 з ОСОБА_5 ій стало відомо зі слів когось із батьків у класі. Їй сказали, що це шлюб фіктивний. Про мету укладення шлюбу їй не відомо, пізніше стало відомо, що таким чином ОСОБА_3 хотів отримати громадянство.

Свідок ОСОБА_17 суду показала, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були разом, про те, що у ОСОБА_3 фіктивний шлюб з якоюсь жінкою їй сказав її чоловік та пояснив, що таким чином, ОСОБА_3 хотів отримати прописку. Від ОСОБА_3 не чула, що шлюб фіктивний.

Допитана за правилами свідка відповідач ОСОБА_5 суду дала показання, що ОСОБА_3 зареєстрував з нею шлюб без наміру створення сім`ї і набуття прав та обов`язків подружжя, а лише для отримання громадянства. З ОСОБА_3 її познайомила ОСОБА_1 Оскільки їй необхідні були кошти, вона погодилась на реєстрацію з шлюбу з ОСОБА_3

Допитаний свідок ОСОБА_18 суду показав, що є сином ОСОБА_3 йому відомо, що батько уклав шлюб з українкою, ким саме він не знає. З ОСОБА_1 у його батька був спільний бізнес. На час укладення батьком шлюбу йому було вісім років, тому він нічого не пам`ятає. ОСОБА_1 часом його водила до школи. Причини укладення шлюбу з ОСОБА_5 йому не відомо.

Свідок ОСОБА_19 суду показав, що з ОСОБА_1 його познайомив ОСОБА_3 по бізнесу. На кому був одружений ОСОБА_3 йому не відомо. З ОСОБА_1 були бізнесові стосунки.

Свідок ОСОБА_20 суду дав показання, що з ОСОБА_3 знайомий з 1995 року, про те, що ОСОБА_21 перебуває у шлюбі з українкою йому було відомо, про фіктивний шлюб нічого не чув.

Свідок ОСОБА_22 суду показав, що ОСОБА_3 знає з 1994-1995 року, знав, що ОСОБА_21 одружений, подружнім його життям не цікавився, про фіктивний шлюб йому нічого не відомо.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Однак, позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог.

Пояснення свідків, дані в судовому засіданні, суд оцінює критично,оскільки, їм нічого не відомо про добровільність та повноту згоди ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на укладення шлюбу, їх дійсні наміри при укладенні шлюбу.

Сімейний кодекс України набув чинності з 01.01.2004р.

Із ст.5 ЦК України вбачається,що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі,крім випадків,коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. А тому при вирішенні питання щодо спірних правовідносин слід застосовувати положення ЦК України(1963р.) та КпШС України.

Відповідно до ст.15 КпШС України , для укладення шлюбу необхідна взаємна згода осіб, які одружуються, і досягнення ними шлюбного віку.

Отже, обов`язковою умовою реєстрації шлюбу є вільно і незалежно висловлене взаємне волевиявлення осіб, що одружуються, яке підтверджує їх намір створити сім`ю на підставі укладення шлюбу. Недотримання цієї умови тягне недійсність шлюбу.

Статтею 45КпШС України, передбачено підстави і порядок визнання шлюбу недійсним,зокрема:шлюб може бути визнаний недійсним в разі порушення умов, встановлених статтями 15 - 17 цього Кодексу, а також в разі реєстрації шлюбу без наміру створити сім`ю (фіктивний шлюб).

Недійсність шлюбу - це правова санкція, яка застосовується до подружжя внаслідок порушення ними встановлених законом умов укладення шлюбу і яка передбачає втрату таким шлюбом правової сили.

Для визнання шлюбу недійсним необхідна наявність вади волі сторін при його реєстрації. Під вадою волі в сімейному праві розуміють відсутність добровільної згоди на одруження, реєстрація шлюбу під примусом, під впливом обману, омани внаслідок неможливості через свій стан у момент укладення шлюбу усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Так, укладення шлюбу під примусом має місце, коли згода на укладення була виражена однією з сторін під впливом фізичного та психічного насильства чи під загрозою його застосування. Причому примушення до одруження може виходити від одного з майбутнього подружжя чи від третіх осіб, що діють в його чи в своїх власних інтересах.

Обман- це навмисне введення в оману особи, що одружується. Прикладом обману може слугувати не тільки повідомлення майбутньому чоловіку чи дружині свідомо хибних відомостей, а й свідоме замовчування деяких фактів, що мають істотне значення при укладенні шлюбу.

Омана - це помилкове уявлення особи, що одружується, щодо певних обставин укладення шлюбу. Омана може сформуватися під впливом різних причин, можливо, навіть таких, що не залежать від майбутнього чоловіка і дружини чи дій третіх осіб.

Відсутність вільної згоди, як правило, є результатом фізичного або психічного насильства (примусу). Фізичне насильство - це протиправний вплив на організм людини, який вчиняється проти її волі і спричиняє фізичну шкоду.

Психічне насильство визначається як протиправна, реальна погроза заподіяти особі або її родичам чи близьким фізичну, моральну або майнову шкоду для досягнення мети. Залежно від форми психічне насильство може бути: словесним, письмовим, у вигляді конклюдентних дій (жестів, демонстрації зброї) .

Відповідно до ст. 1 КпШС України завданнями Кодексу про шлюб та сім`ю України є: дальше зміцнення сім`ї; побудова сімейних відносин на добровільному шлюбному союзі жінки і чоловіка, на вільних від матеріальних розрахунків почуттях взаємної любові, дружби та поважання всіх членів сім`ї; виховання дітей сім`єю з обов`язковим піклуванням батьків про їх здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток, навчання і підготовку до праці; всемірна охорона інтересів матері і дітей; виховання

Статтею 12 КпШС України встановлено, що шлюб укладається в державних органах реєстрації актів громадянського стану. Укладення шлюбу провадиться урочисто. Органи реєстрації актів громадянського стану забезпечують урочисту обстановку реєстрації шлюбу при згоді на це осіб, які одружуються.

Відповідно до ст.13 КпШС України реєстрація шлюбу встановлюється як в інтересах державних і громадських, так і з метою охорони особистих і майнових прав та інтересів подружжя і дітей. Права і обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Час виникнення прав і обов`язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану.

Реєстрація даного шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 відбувалася з дотриманням встановлених законом вимог в присутності відповідальних працівників державної установи відділу державної реєстрації актів цивільного стану, що не заперечувалося сторонами. При цьому в жодної із сторін не виникло сумніву щодо дійсного волевиявлення на укладення шлюбу.

За теоретичним визначенням шлюб - це добровільний сімейний союз (спільність) жінки та чоловіка, спрямований на створення сім`ї, зареєстрований у встановленому порядку з дотриманням вимог закону, і такий, що породжує у них особисті та майнові права й обов`язки подружжя.

Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя..

За правовою природою фіктивний шлюб нагадує мниму угоду. Як при мнимій угоді, так і при укладанні фіктивного шлюбу сторони вчиняють юридичні дії без наміру настання тих правових наслідків, які передбачені законом.

Позивачем ОСОБА_1 в судовому засіданні не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтвердили, що відповідачем ОСОБА_5 заперечувався факт подання заяви в ЗАГС про реєстрацію шлюбу з ОСОБА_3 , проставлення нею 19.04.96 р.підпису у книзі актів цивільного стану та не надано суду належних та допустимих доказів,які б свідчили про відсутність усвідомленого, добровільного та повного волевиявлення ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на укладення шлюбу,введення ОСОБА_5 в оману ОСОБА_3 шляхом замовчування ряду обставин свого життя. Жодних доказів, що ОСОБА_5 не здатна була повною мірою розуміти характер і зміст власних дій,адекватно сприймати особливості та зміст ситуації,повною мірою вільно та усвідомлено приймати рішення та реалізовувати його шляхом вчинення юридично значимих дій-укладення 19.04.96 року шлюбу,а також усвідомлювати наслідки цих дій суду не надано та в судовому засіданні не здобуто.

Як зазначено у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №16 від12.06.98р. «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» при розгляді справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що на підставі ст.45 КпШС відповідний позов може бути задоволено незалежно від часу реєстрації шлюбу, якщо буде встановлено, що вона мала місце за відсутності взаємної згоди осіб, які одружувалися, зокрема: коли хтось із них у той момент не розумів значення своїх дій або не міг керувати ними; якщо ці особи (або одна з них) не мали наміру створити сім`ю (укладали фіктивний шлюб); якщо вони (хтось із них) не досягли шлюбного віку і його не

було знижено в установленому законом порядку (крім випадків вагітності дружини або народження дитини), а також якщо шлюб було зареєстровано між особами, з яких хоча б одна перебувала в іншому шлюбі, або між родичами по прямій висхідній чи низхідній лінії, між повнорідними й неповнорідними братами та сестрами, між усиновителями й усиновленими або між особами, з яких хоча б одна на час реєстрації шлюбу була визнана судом недієздатною внаслідок душевної хвороби чи недоумства.

У тих випадках, коли шлюб було розірвано, вимоги про визнання його недійсним можуть розглядатися судом, коли рішення останнього про розірвання шлюбу скасовано або одночасно заявляються вимоги про анулювання запису про реєстрацію розірвання шлюбу за взаємною згодою подружжя.

Як встановлено в судовому засіданні шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проіснував майже 12 років.

Суд дійшов висновку, що зовнішня згода ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на укладання шлюбу відповідала їх внутрішній волі і вони мали дійсний намір створити сім`ю.

Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України( чинного на момент розірвання шлюбу) шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

03 березня 2008 року даний шлюб був припинений відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Здолбунівського районного управління юстиції у Рівненській області за спільною заявою ОСОБА_3 та ОСОБА_5 від 01 лютого 2008 року, про що зроблено актовий №136.

Відповідно до ст.ст. 76,77,78,79 ЦПК України позивач у справі повинен довести належними і допустимими доказам наявність тих обставин, на які він посилається як на підставу заявлених вимог. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Суд не бере до уваги твердження позивача про те, що підставою для визнання шлюбу недійсним є укладення шлюбу без наміру створити сім`ю. Доказів цього або доказів укладення шлюбу з метою заволодіння чиїмось майном, задоволення або використання інших майнових чи особистих інтересів за рахунок інших осіб, позивачем в судове засідання не представлено.

Позивач стверджує, що ОСОБА_3 проживав фактично з нею, а не ОСОБА_5 До таких тверджень позивача суд відноситься критично, оскільки, зважаючи на те, що ОСОБА_1 на час реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ( 19.04.1996 року) також перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 , який відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 був розірваний 08 липня 1997 року ( а.с. 6), шлюб з ОСОБА_5 відповідач розірвав у 2008 році, ОСОБА_1 на час розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 також не перебувала у шлюбі, тобто ніхто і ніщо не могло б завадити позивачу узаконити шлюбні відносини з відповідачем. Разом з тим, з даним позовом позивач звернулася до суду лише 07 грудня 2018 року, після того, як з її слів виникли протиріччя у веденні бізнесу. Як слідує з тих же показів позивача, відповідача ОСОБА_3 та свідків, судом встановлено, що між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 в дійсності були сформовані протягом тривалого часу партнерські, бізнесові відносини, що фактично ні сторонами, ні свідками не заперечувалося.

Аналіз наведених обставин в їх сукупності дає підстави зробити висновок, що відсутні належні та допустимі докази, які могли б свідчити, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 уклали шлюб без наміру створити сім`ю та набути прав і обов`язків подружжя.

Оцінюючи досліджені по справі докази в їх сукупності, суд не вбачає підстав для визнання недійсним (фіктивним) шлюбу, укладеного 19 квітня 1996 року.

Як на підстави фіктивності шлюбу позивач та його представник посилаються на проживання подружжя окремо одне від одного після укладення шлюбу, і не ведення спільного господарства. Всі зазначені обставини суд до уваги не приймає, оскільки вони жодними доказами по справі не підтверджуються і є лише припущеннями позивача, на яких, відповідно, доказування ґрунтуватися не може.

Недійсність шлюбу це особливий вид сімейно-правової санкції, яка застосовується у випадках порушення передбачених законом умов укладення шлюбу і означає анулювання тих юридичних наслідків, які законом пов`язуються з дійсним шлюбом.

Сам по собі матеріальний розрахунок, задля досягнення якого позивач звернулася до суду, та обґрунтовує порушення її майнових прав, не може трактуватися як достатній доказ відсутності наміру створити сім`ю ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , оскільки при реєстрації шлюбу, подружжя набуває певних майнових прав і обов`язків щодо один одного.

Тому доводи позивача про порушення її права, яке полягає, в тому, що якби даного шлюбу не було, вона б претендувала на спільно набуте майно, не заслуговують на увагу в силу їх припущення, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, так і з огляду на викладені вище обставини справи не є підставою для визнання шлюбу недійсним.

Надаючи оцінку доводам сторін, поясненням свідків, а також дослідивши матеріали справи, суд не вбачає жодних підстав для визнання спірного шлюбу недійсним внаслідок його фіктивності, оскільки державна реєстрація шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_5 була проведена з дотриманням вимог законодавства та не порушує прав, свобод та інтересів позивача. Окреме проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , а також наявність будь- яких фінансових зобов`язань між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 самі по собі не можуть бути підставою для визнання шлюбу недійсним ( фіктивним).

Позивач не довела суду відсутності реального наміру ОСОБА_3 та ОСОБА_5 створити сім`ю і набути прав і обов`язків подружжя. За таких обставин, самі по собі доводи позивача про те, що метою укладення шлюбу для ОСОБА_3 було отримання громадянства, не дають підстав для визнання шлюбу недійсним з підстав фіктивності.

Таким чином, підстави для визнання укладеного 19 квітня 1996 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 шлюбу недійсним відсутні, а тому в позові слід відмовити.

Враховуючи те, що позовні вимоги в частині анулювання актового запису №136 від 03 березня 2008 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є похідними від позовних вимог про визнання цього шлюбу недійсним, вони також задоволенню не підлягають.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суд давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах- учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( Проніна проти України, № 63566/00 параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)

Керуючись ст.ст.258,259,264,265,268,273,352,354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання недійсним шлюбу та анулювання актового запису про розірвання шлюбу відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач - ОСОБА_1 , АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_2

Відповідач - ОСОБА_3 , АДРЕСА_7 РНОКПП НОМЕР_3

Відповідач - ОСОБА_5 , АДРЕСА_8 РНОКПП НОМЕР_3

Повне рішення складено 13 травня 2019 року.

Cуддя Н.Г.Кучина