ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/596/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: на ухвалу Бесараб Н. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2019 року м. Черкаси

Колегія суддів Черкаського апеляційного суду у складі суддів:

Гончар Н.І., Бондаренка С.І., Сіренка Ю.В.

секретар Торопенко Н.М.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ;

особа, що подала апеляційну скаргу - ОСОБА_1 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Лисянського районного суду Черкаської області від 18 вересня 2019 року ухваленого у складі судді Бесараб Н.В. у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа, -

в с т а н о в и л а :

В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з заявою про видачу дубліката виконавчого листа.

В обґрунтування своєї заяви зазначала, що відповідно до виконавчого листа Лисянського районного суду Черкаської області у справі № 577/199/15-ц від 12 травня 2015 року, виданого на підставі рішення суду від 24 жовтня 2014 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , (змінено прізвище на ОСОБА_4 , згідно з рішенням суду) стягнуто аліменти на утримання двох дітей -сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку до досягнення дітьми повноліття. На даний час дітьми не досягнуто вісімнадцяти років, аліментів відповідно до рішення суду не отримує, в результаті чого звернулася до Лисянського РВ ДВС ГТУЮ у Черкаській області з приводу виконання вищевказаного виконавчого листа.

17 липня 2019 року ОСОБА_1 дізналася про те, що постановою державного виконавця Колотило С.В. від 19 жовтня 2015 року виконавче провадження закінчено, як виконане і виконавчий лист направлений до суду. Однак до Лисянського районного суду такий виконавчий лист не надходив.

Просила суд видати дублікат виконавчого листа виданого 17 листопада 2014 року за номером №2/700/343/14 за рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 24 жовтня 2014 року.

Ухвалою Лисянського районного суду Черкаської області від 18 вересня 2019 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, вважаючи, що оскаржувана ухвала є незаконною, просила суд, скасувати ухвалу Лисянського районного суду Черкаської області від 18 вересня 2019 року та постановити нову ухвалу якою видати дублікат виконавчого листа.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що для виплати аліментів наперед, до повноліття дітей, існує спеціальний порядок, передбачений законом. В даному випадку такого порядку не було дотримано. Боржник ОСОБА_2 заплатив аліменти лише до 08 жовтня 2015 року. Крім того скаржник зазначає, що нею було оскаржено дії державного виконавця по винесенню постанови про закриття виконавчого провадження, бо державний виконавець не мав права закривати виконавче провадження. Заяву про закриття провадження ОСОБА_1 не писала.

Учасники справи в судове засідання не з`явились. Про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. ОСОБА_1 направила на адресу суду заяву, в якій просить розглядати справу без її присутності.

Статтею 351 ЦПК України встановлено, що судами апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однією з основних засад судочинства, визначених пунктом 8 частини 3 статті 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Із матеріалів справи вбачається, що на підставі виконавчого листа Лисянського районного суду Черкаської області № 2/700/343/14 від 17 листопада 2014 року, виданого відповідно до рішення Лисянського районного суду Черкаської області, 18 листопада 2014 року було відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , (змінено прізвище на ОСОБА_4 , згідно з рішенням суду) аліментів на утримання двох дітей - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до листа начальника відділу Лисянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області № 3176 від 14 травня 2019 року, на виконанні у відділі перебував виконавчий лист № 2/700/343/14 від 17 листопада 2014 року, виданий Лисянським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей, проте на підставі заяви стягувача від 08 жовтня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження як фактично виконаного і 19 жовтня 2019 року копію даної постанови з оригіналом виконавчого документа направлено до Лисянського районного суду за вих. № 4946.

На запит стягувача з приводу виконавчого листа, 17 липня 2019 року Лисянським районним судом повідомлено про те, що згідно з матеріалами справи № 700/1069/14-ц провадження № 2/700/343/14 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей та даними книги вхідної кореспонденції, постанова про закінчення виконавчого провадження та виконавчий лист до суду не надходили.

Із матеріалів справи вбачається, що на підставі заяви стягувачки від 08 жовтня 2015 року (а.с. 22) 19 жовтня 2015 року державний виконавець Колотило С.В. прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/700/343/14 від 17 листопада 2014 року, виданого Лисянським районним судом.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки постановою державного виконавця від 19 жовтня 2015 року виконавче провадження закрите на підставі заяви стягувача про повне погашення боргу, то підстав для задоволення заяви не вбачається.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

Пунктом 9 частиною 2 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (правова позиція ВСУ у справі № 6-608цс15) право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», на ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (наприклад, пункт 41 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року). З огляду на зазначене, видача дублікату є дією адміністративних органів і суду, яка спрямована на усунення перепон у завершенні судового провадження та на виконання судового рішення про задоволення вимог кредитора.

В пункті 17.4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Постанові від 25 вересня 2015 року за №8 «Про узагальнення практики розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» вказав, що заява про видачу дубліката виконавчого листа повинна містити необхідні відомості для вирішення питання видачі дубліката виконавчого листа. У таких заявах потрібно зазначати назви сторін виконавчого провадження, підстави для видачі дубліката виконавчого листа; посилання на докази, якими підтверджувались би втрата виконавчого листа.

Суд при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа та про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа, виданого на підставі судового рішення, повинен з`ясувати питання чи втрачено оригінал виконавчого листа, чи не виконано рішення, чи не втратило воно законної сили, щодо причин пропуску пред`явлення до виконання виконавчого документа та залежно від встановлених обставин та характеру причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав як для видачі дубліката виконавчого листа, так і для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Підставами для видачі дубліката виконавчого листа є, насамперед, доведеність втрати оригіналу виконавчого листа.

З вищевикладеного слідує, що видача дубліката виконавчого листа не є обов`язком суду. Під час вирішення такого питання суд має визначити стан виконання судового рішення, тобто встановити, чи воно вже виконано, або що строк для пред`явлення виконавчого листа не закінчився, крім того, суд має перевірити підстави, покладені в обґрунтування заяви про видачу дубліката виконавчого листа, зокрема, обставини, які підтверджують факти втрати виконавчого листа.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа, оскільки із матеріалів справи вбачається, що оригінал виконавчого листа дійсно є втрачений, оскільки після направлення його 19 жовтня 2015 року за вихідним № 4946 Лисянському районному суду - до суду він не надходив, про що свідчить лист Лисянського районного суду Черкаської області від 17 липня 2019 року (а.с. 3), станом на сьогоднішній день рішення Лисянського районного суду про стягнення аліментів на утримання дітей не виконано, рішення суду не втратило законної сили, строки пред`явлення виконавчого листа про стягнення аліментів до виконання передбачені статтею 12 ЗУ «Про виконавче провадження» не закінчилися.

Посилання суду на наявність постанови про закінчення виконавчого провадження та наявність заяви про закінчення виконавчого провадження, як фактично виконаного, як на підставу про відмову у видачі дубліката виконавчого листа є безпідставним, оскільки порядок припинення права на аліменти на дитину встановлений положеннями статті 190 СК України і докази того, що вказаний порядок сторонами був дотриманий, в матеріалах справи відсутні.

Наявність заяви стягувачки у виконавчому провадженні свідчить про погашення боргу по аліментах і не може свідчити про повне виконання судового рішення зі сплати аліментів.

Оскільки обставини, які виключають можливість видачі дубліката виконавчого листа про стягнення аліментів з ОСОБА_2 , передбачені пунктом 17.4 Перехідних положень ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження» відсутні, колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_3 про видачу дубліката виконавчого листа підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При цьому колегія судів звертає увагу на те, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ст.18 ЦПК).

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку із порушенням судом норм процесуального права та невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а апеляційна скарга заявника підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 367,368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд , -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Лисянського районного суду Черкаської області від 18 вересня 2019 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою заяву ОСОБА_1 задовольнити, видати дублікат виконавчого листа від 17 листопада 2014 року № 2/700/343/14 з виконання рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 24 жовтня 2014 року у цивільній справі про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Н.І. Гончар

С.І. Бондаренко

Ю.В. Сіренко

Повний текст постанови складений 06 листопада 2019 року. :