П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 листопада 2019 року місто Київ

справа № 754/8212/19

апеляційне провадження № 22-ц/824/11809/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Головачова Я.В.,

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,

за участю секретаря судового засідання Коцюрби Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу акціонерного товариства "Укрсоцбанк", подану представником Артеменком Петром Миколайовичем, на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва у складі судді Галась І.А. від 24 червня 2019 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора державного підприємства "Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" Мосійчук Оксани Василівни, акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про визнання дій протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в :

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом та просила визнати незаконними дії державного реєстратора ДП "Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" Мосійчук О.В. щодо проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за АТ "Укрсоцбанк"; визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора ДП "Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" Мосійчук О.В. про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за АТ "Укрсоцбанк".

19 червня 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову, у якій просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що право власності на квартиру було незаконно зареєстровано за відповідачем, вхідні замки були змінені невідомими особами, від банку надходять вимоги про звільнення квартири, а тому існує реальна можливість відчуження нерухомого майна на користь третіх осіб і невжиття заходів забезпечення позову, у випадку задоволення позовних вимог, може призвести до фактичної неможливості виконання рішення суду.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 24 червня 2019 року задоволено заяву про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

У поданій апеляційній скарзі представник АТ "Укрсоцбанк" - Артеменко П.М., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви. Скаржник зазначає, що позивачем не додано до заяви жодного доказу, який підтверджував би її вимоги; заява не містить пропозиції щодо зустрічного забезпечення; ухвала суду немотивована.

Учасники справи відзиви на апеляційну скаргу до суду не подали.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що у провадженні Деснянського районного суду міста Києва перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора ДП "Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" Мосійчук О.В., АТ "Укрсоцбанк" про визнання дій протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Підставою для звернення до суду з указаним позов стало порушення встановленої процедури набуття АТ "Укрсоцбанк" (іпотекодержателем) предмета іпотеки (квартири АДРЕСА_1 ) у власність.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Такий висновок суду є правильним.

Відповідно до частин 1-2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 150 ЦПК України позов дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При цьому види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).

Як убачається з роз`яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у

зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Постановляючи ухвалу про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність загрози відчуження спірного майна, оскільки воно є предметом спору у цій справі і невжиття заходів забезпечення позову може утруднити в майбутньому виконання можливого рішення про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про відсутність будь-яких загроз невиконання чи утруднення виконання можливого судового рішення, спростовуються встановленими судом обставинами у справі, оскільки між сторонами існує спір щодо нерухомого майна і позивач ставить під сумнів законність набуття такого права АТ "Укрсоцбанк".

Таким чином, забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження нерухомого майна, що є предметом спору у даній справі, є цілком доречним, обґрунтованим, достатнім та співмірним видом забезпечення позову у цій справі.

Доводи апеляційній скарзі про те, що судом не вирішено питання щодо застосування зустрічного забезпечення відхиляються колегією суддів, оскільки вирішення цього питання відноситься до дискреційних повноважень суду і не є обов`язковим у даному випадку.

Разом із тим, суд погоджується з доводами АТ "Укрсоцбанк" стосовно не відповідності заяви про забезпечення позову положенням статті 151 ЦПК України, а саме відсутності пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Проте, зазначена обставина на правильність та законність висновку суду першої інстанції не впливає, а тому такі доводи апеляційної скарги не дають правових підстав для скасування правильного по своїй суті судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Ураховуючи викладене, підстави для скасування ухвали суду першої інстанції і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Укрсоцбанк", подану представником Артеменком Петром Миколайовичем, залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 24 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 6 листопада 2019 року.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова