ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7697/19 Справа № 214/8305/18 Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретаря судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач -Акціонерне товариство «Дніпрометробуд»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Акціонерного товариства «Дніпрометробуд» на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 червня 2019року, яке ухвалене суддею Поповим В.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, ( відомості про складення повного тексту судового рішення відсутні), -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року, позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гузєв ІІ.Г., звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дніпрометробуд» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «Дніпрометробуд» далі - відповідач) на її користь 384 200 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи внаслідок трудового каліцтва, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є дружиною ОСОБА_2 , який перебував у трудових відносинах з УС «Мінськметробуд» тунельний загін №26, правонаступником якого є Відповідач.

08 червня 1987 року з прохідником УС «Мінськметробуд» тунельного загону №26 ОСОБА_2 у забої перегінного тунелю при розробці ґрунту внаслідок обрушення ґрунту з верхньої частини груди забою з вини відповідача, під час виконання ним своїх трудових обов`язків, стався нещасний випадок, внаслідок якого, працівником було отримано тяжкі травми: компресійний перелом - вивих 1 і 5 хребта з пошкодженням спинного мозку.

Зазначені факти підтверджуються актами Форми Н-1 «Про нещасний випадок на виробництві» (надалі - Акт Форми Н-1) та Актом «Спеціального розслідування нещасного випадку з тяжкими наслідками, що стався 8 червня 1987 року об 10.30 год. з прохідником ОСОБА_2 у тунельному загоні №26 УС «Мінськметробуд» Главтунельметробуду Міністерства транспортного будівництва від 11 червня 1987 року» (надалі - Акт «Спеціального розслідування»).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 24.03.2016 року.

За висновком МСЕК від 28.10.2016 року серії АА №0000163 встановлено причинний зв`язок смерті потерпілого з наслідками нещасного випадку на виробництві. Так, причинами нещасного випадку, згідно з п.15 акту Форми Н-1, стали: 1) порушення проекту виробничих робіт; 2) недостатній контроль за дотриманням проекту виробничих робіт і паспорту кріплення при проходці лівого перегінного тунелю зі сторони гірничого майстра дільниці №1 ОСОБА_3 . До настання смерті, внаслідок нещасного випадку, загальний стаж роботи чоловіка позивача складав - 6 років, у тому числі за професією - 10 місяців.

Внаслідок втрати чоловіка позивачу завдана моральна шкода, яка полягає в моральних стражданнях та переживаннях, які вона перенесла у день смерті свого чоловіка. Позивач втратила свого чоловіка, якого вона сильно любила та поважала. Звістка про смерть чоловіка завдала позивачу глибоких моральних та душевних страждань, оскільки за життя чоловіка, позивач перебувала з ним в тісних сімейних стосунках, чоловік завжди підтримував позивача у складних життєвих ситуаціях. Внаслідок смерті чоловіка, позивач зазнала сильне емоційне та психологічне потрясіння, яке відчуває до теперішнього часу і не може відновити свою душевну рівновагу. Нормальні життєві зв`язки позивача були знищенні, вона постійно відчуває почуття туги та самітності і до теперішнього часу не може оговтатись від осягнутого її лиха, досі перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про чоловіка постійно переслідують її. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування. За таких обставин позивач вважає, що зі сторони відповідача, позивачу має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана смертю чоловіка, внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом.

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 червня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Дніпрометробуд» (, адреса: м.Дніпро, вул.Шмідта, 5) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 200 000 (двісті тисяч) гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Дніпрометробуд» (, адреса: м. Дніпро, вул. Шмідта, 5) на користь держави судові витрати в розмірі 768 грн. 40 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 травня 2019 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з АТ «Дніпрометробуд» на користь ОСОБА_4 150000 грн. моральної шкоди у звязку зі смертю батька. Стягнуто з АТ «Дніпрометробуд» на користь держави судовий збір в сумі 1498,38 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду представник відповідача АТ «Дніпрометробуд», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову ОСОБА_1 , в задоволенні позовних вимог.

В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідач АТ «Дніпрометробуд» не є правонаступником УС «Мінськметробуд», який ліквідовано без правонаступництва. Вважає, що нещасний випадок стався із потерпілим ОСОБА_2 у 1987 році, тому й компенсавати моральну шкоду має саме УБ «Мінськметробуд».

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 ,. - адвокат Гузєв І.Г., просив апеляційну скаргу АТ «Дніпрометробуд» залишити без задоволення, а рішення суду, як законне та обґрунтоване, залишити без змін.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та їх представників в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , відповідно свідоцтва про шлюб від 24 серпня 1985 року є дружиною ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 працював прохідником УС «Мінськметробуд» тунельного загону №26. Під час виконання трудових обов`язків 8 червня 1987 року при розробці ґрунту внаслідок обрушення ґрунту з верхньої частини груди забою, із ним стався нещасний випадок. В ході нещасного випадку ОСОБА_2 отримав травми хребта з пошкодженням спинного мозку. Внаслідок вказаних травм ОСОБА_2 встановлено 100% втрати працездатності безстроково та І групу інвалідності. Причиною нещасного випадку, згідно з п.15 акту Форми Н-1, встановлено : порушення проекту виробничих робіт; недостатній контроль за дотриманням проекту виробничих робіт і паспорту кріплення при проходці лівого перегінного тунелю зі сторони гірничого майстра дільниці №1.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 24.03.2016 року.

Висновком МСЕК від 28 жовтня 2016 року серія АА №0000163 встановлено причинний зв`язок смерті потерпілого ОСОБА_2 з наслідками нещасного випадку на виробництві від 8 червня 1987 року.

Як видно з тексту постанови № 3і від 08.09.2001 року відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відділенням виконавчої дирекції ФССНВ прийнято рішення щодо продовження раніше призначеної страхової виплати ОСОБА_2 , який отримав ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві, який стався 08.06.1987 року за час роботи на ВАТ «Дніпрометробуд», в графі повна назва страхувальника, що спричинив шкоду зазначено ВАТ «Дніпрометробуд».

Згідно акту № 68.8 приймання передачі особових справ потерпілих на виробництві від 10.07.2001 року особову справу на ім`я ОСОБА_2 передано до відділення виконавчої дирекції ФССНВ від відкритого акціонерного товариства «Дніпрометробуд».

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходив з того, що смерть ОСОБА_2 знаходиться у причинному зв`язку із нещасним випадком, що стався із ним на підприємстві УС «Мінськметробуд», правонаступником якого є відповідач, обґрунтовано поклав обов`язок відшкодувати спричинену смертю чоловіка моральну шкоду позивачу.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції вважає їх законними, обґрунтованими, постановленими на об`єктивному дослідженні наявних у матеріалах справи доказах.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України встановлюють, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч.2 цієї норми).

За ст.1168 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є діючою в Україні, встановлено, що високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Стаття 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка знаходиться у розділі 1, встановлює, що право кожного на життя охороняється законом.

Стаття 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Отже, зобов`язання України перед своїми громадянами щодо права на життя, до якого у контексті Конституції України входить і право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника (ст. 46 Конституції України), мають виконуватися у повному обсязі, право Позивача на соціальний захист, а саме отримання грошової компенсації в рахунок відшкодування моральної шкоди як членом сім`ї працівника, який загинув унаслідок нещасного випадку на виробництві, є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.

Згідно з ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок душевних страждань, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Установлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Факт заподіяння моральної шкоди позивачеві у зв`язку з втратою чоловіка, завдає позивачу душевних та психологічних страждань, позивач позбавлений можливості спілкуватись з рідною, близькою людиною, що тягне за собою порушення її нормальних життєвих зв`язків та докладення з її боку додаткових зусиль для організації свого життя. Смерть рідної людини, це не відновлювана втрата, що спричиняє страждання та хвилювання.

Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Доводи апеляційної скарги щодо визначеного судом першої інстанції розміру компенсації моральної шкоди відсутні.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено з урахуванням положення пункту дев`ятого Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Розмір моральної шкоди позивачу визначено з урахуванням конкретних обставин справи, тяжкість перенесеного позивачем страждання через втрату чоловіка.

Колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності доказів заподіяння позивачеві моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у зв`язку із смертю чоловіка доведений матеріалами справи. Позивач внаслідок втрати чоловіка переживає нервові потрясіння пов`язані з його смертю та з втратою його турботи і підтримки.

За змістом статті 12 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 466 ЦК УРСР в разі реорганізації юридичної особи виплата щомісячних платежів, належних з неї в зв`язку з заподіянням каліцтва покладається на правонаступників.

Згідно ст. 37 ЦК УРСР при злитті і поділі юридичних осіб (права і обов`язки) переходять до нововиниклих юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права та обов`язки) переходять до останньої. Тобто, на момент передачі до складу ПБО «Дніпрометробуд» 26 тунельного загону УБ «Мінськметробуд» закон передбачав перехід прав та обов`язків від однієї юридичної особи до іншої з моменту переходу майна особи від однієї особи до іншої.

Відповідно до п. 32 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків затверджених Постановою КМУ від 23 червня 1993 р. N 472 (яка регулювала правовідносини в сфері відшкодування шкоди завданої каліцтвом на виробництві в період з 1993 року по 2001 рік), при ліквідації або реорганізації підприємства відшкодування шкоди, компенсація всіх видів витрат проводиться правонаступником.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про доведеність прийняття відповідачем АТ «Дніпрометробуд» в порядку правонаступництва обов`язку відшкодувати шкоду ОСОБА_2 , як працівнику якому завдано шкоду ушкодженням здоров`я під час нещасного випадку 08.06.1987 року, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків УС «Мінськметробуд» .

За змістом постанови №3і від 08.09.2001 року, акт прийому-передачі № 68.8, довідку від 01.07.2001 року про розмір втраченого заробітку, витрат на медична та соціальну допомогу та інших страхових виплат на дату передачі особової справи потерпілого згідно яких вбачається, що ВАТ «Дніпрометробуд» визначено, як страхувальника, що спричинив шкоду ОСОБА_2 , особову справу потерпілого ОСОБА_2 передано до органу ФССНВ уповноваженими особами ВАТ «Дніпрометробуд», наказу Міністерства транспортного будівництва СРСР № 160-ор від 05.10.1988 року ПБО «Дніпрометробуд», правонаступником якого є відповідач, вимоги законодавства, які регулювали відносини в сфері відшкодування шкоди заподіяної здоров`ю працівника починаючи з моменту настання нещасного випадку з ОСОБА_2 ,

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону СРСР «Про державне підприємство (об`єднання)» об`єднання, незалежно від територіального розташування структурних одиниць і самостійних підприємств, що входять до його складу, функціонує як єдиний виробничо-господарський комплекс, забезпечує органічне поєднання інтересів розвитку галузей і територій. Воно здійснює свою діяльність на основі єдиного плану і балансу.

З огляду на встановлені фактичні обставини та сукупність досліджених колегією суддів доказів, матеріалами справи доведено правонаступництво відповідачем АТ «Дніпрометробуд» усіх обов`язків щодо компенсації моральної шкоди спричиненої УС «Мінськметробуд». Саме зберігання та в подальшому передача особової справи потерпілого ОСОБА_2 до ВВДФССНВ, виплата щомісячних платежів потерплому через втрату працездатності доводить правонаступництво.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів в спростування правонаступництва.

З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди дружині загиблого, а доводи відповідача в апеляційній скарзі в цій частині є необґрунтованими та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Однак при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, а саме, розміру судового збору, суд допустив порушення норм процесуального права, які є підставою для зміни судового рішення.

Згідно положення, закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року в редакції, чинній на час ухвалення рішення суду, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом, позивач звільнена від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Аналіз цієї норми дає підстави зробити висновок про те, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди може полягати у відшкодуванні грошима, майном або в інший спосіб. Отже, характер такої вимоги (майновий чи немайновий) є похідним від обраного позивачем (потерпілою особою) способу відшкодування моральної шкоди. Якщо позивач просить відшкодувати моральну шкоду грошима або майном, то така позовна вимога набуває майнового характеру.

Позивач подала позов про стягнення моральної шкоди спричиненої смертю чоловіка та визначила її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Зі змісту положень п.3 ч.3 ст.175, п.1.ч.1 ст.176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частина 6 ст.141 ЦПК України передбачає, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при визначенні розміру судового збору, який підлягає стягненню на користь держави за рахунок відповідача, неповно враховано вимоги законодавства, що моральна шкода визначена у грошовому виразі становить майнову вимогу.

Рішення суду на підставі п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає зміні, в частині стягнутого з відповідача на користь держави судового збору. З відповідача АТ «Дніпрометробуд» на користь держави підлягає стягненню судовий збір, пропорційно задоволених вимог, в сумі 2000 грн., що становить 1% від суми моральної шкоди стягнутої судом на користь позивача.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 липня 2019 року було задоволено клопотання відповідача та відстрочена сплата судового збору за подання апеляційної скарги на оскаржуване судове рішення до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно п.п.6 п.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 1 листопада 2011 року (з подальшими змінами та доповненнями), судовий збір за розгляд апеляційної скарги на рішення суду становить 150% ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_5 задоволені частково, судовий збір на користь держави в розмірі 1% від задоволених позовних вимог становить 2000 грн., за розгляд апеляційної скарги на рішення суду підлягав сплаті судовий збір в розмірі 3000 грн., відповідно розрахунку: 2000 грн. х 150%.

Отже, стягненню з відповідача на користь держави за розгляд апеляційної скарги на рішення суду підлягає судовий збір в сумі 3000 грн.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, змінивши рішення суду в частині розподілу судових витрат, збільшивши суму стягнутого судом судового збору з 768,40 грн. до 2000 грн.

Керуючись ст.ст. 367,374, 376, 382, 384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Дніпрометробуд» залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 червня 2019 року в частині стягнутого судового збору змінити, збільшивши розмір судового збору, стягнутого з Акціонерного товариства «Дніпрометробуд» на користь держави, з 768,40 грн. до 2000 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Дніпрометробуд» (, адреса: м.Дніпро, вул.Шмідта, 5) на користь держави судові витрати за розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції в розмірі 3000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повне судове рішення складено 07 листопада 2019 року.

Головуючий:

Судді: