Справа № 362/3089/19
Провадження № 2/362/1979/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2019 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Марчука О.Л.,

при секретарі - Люкшиній Т.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника третьої особи - Кощей К .Ю .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Васильківська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дочки останньої, призначити її опікуном дитини та стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання ОСОБА_5 в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач ухиляється від виховання своєї неповнолітньої дитини, яка проживає разом із нею та перебуває на її повному утриманні.

Позивач в судовому засіданні підтримала позов та просила задовольнити його вимоги з викладених у заяві підстав.

Пояснила, що відповідач не піклується про розвиток своєї дитини, навчання дитини та підготовку до самостійного життя. Дитини позивача проживає разом із нею з 03 грудня 2018 року, а матір не приймає участі у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Відповідач в судовому засіданні не визнала позов та просила відмовити в його задоволенні.

Пояснила, що її дочка за власним бажанням пішла проживати разом із бабусею. Зазначила, щодо її дочка не бажає із нею спілкуватись та не сприймає її виховного впливу, оскільки вона, як мати визначила деякі заборони; бабуся, навпаки, створила для дитини умови вседозволеності, внаслідок чого дочка і зробила вибір на користь бабусі.

Також, на запитання суду відповідач підтвердила той факт, що вона зверталася до органу опіки і піклування із особистою заявою про позбавлення її батьківських прав відносно дочки.

Вказану дію відповідач пояснила суду тим, що вона не мала змоги і сил протистояти твердому і категоричному опору дитини на її зауваження щодо поведінки останньої та намагання виховувати дитину.

У зв`язку із цим та неприпустимою поведінкою дитини, яка полягає у вчиненні останньою крадіжок, вживанні алкоголю, курінні та аморальній поведінці, відповідач і прийняла рішення про вихід із цієї ситуації через відмову від дитини шляхом подання заяви про позбавлення її батьківських прав.

Представники третьої особи в судовому засіданні пояснила, що висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно її дочки було надано на підставі особистої заяви матері із проханням позбавити її батьківських прав.

Вислухавши вступне слово учасників процесу та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_2 є матір`ю неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 04 липня 2002 року (а.с. 8).

Також, ОСОБА_2 має іще двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується відповідними Свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 від 22 листопада 2006 року і серії НОМЕР_3 від 22 липня 2011 року (а.с. 33, 34).

ОСОБА_1 є бабусею неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 04 травня 1978 року (а.с. 9).

Відомості про батька неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 записані за вказівкою матері відповідно до частини другої статті 55 КпШС України, що відображено у висновку про доцільність позбавлення батьківських прав від 26.03.2019 року № 396/6-23 (а.с. 12 - 13).

Вирішуючи даний спір по суті, суд обов`язково враховує визначені статтею 164 СК України підстави позбавлення батьківських прав.

Під час розгляду справи в судовому засіданні встановлено наступні обставини.

За поясненнями відповідача, вона разом із двома своїми неповнолітніми дітьми, а також із ОСОБА_5 і ОСОБА_1 разом проживали за адресою: АДРЕСА_1 у період часу з 20.06.2015 року по 19.09.2018 року.

Надалі, вона разом із двома своїми неповнолітніми дітьми та із ОСОБА_5 переїхали на постійне проживання в місто Васильків Київської області.

Після чого, її дочка ОСОБА_5 за власним бажанням з грудня 2018 року дійсно почала проживати окремо від неї, разом із своєю бабусею ОСОБА_1 в селі Кижухівка.

Вказані обставини сторони визнали і не заперечили.

За час спільного проживання сторін і неповнолітньої ОСОБА_5 , у 2017 році вступила до Васильківського коледжу Національного авіаційного університету та навчається за спеціальністю «Менеджмент», що підтверджується відповідною довідкою № 529 від 21.05.2019 року вказаного навчального закладу; договір із коледжем про надання освітніх послуг підписано ОСОБА_2 (а.с. 11, 42).

На думку суду, вказаний факт свідчить про належне виконання відповідачем вимог статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» щодо відповідальності батьків за навчання дитини.

При цьому, за поясненнями позивача ОСОБА_5 не бажає навчатись за вказаною спеціальністю.

Про це також свідчить зміст характеристики Васильківського коледжу Національного авіаційного університету про засвоєння ОСОБА_5 . навчальної програми на середньому рівні, але може мати кращі результати (а.с. 43).

Після початку проживання разом із бабусею, у 2019 року неповнолітня ОСОБА_5 отримує атестат і залишає навчання у Васильківському коледжі Національного авіаційного університету.

Вказану обставини сторони визнали, не оспорили і підтвердили в судовому засіданні.

10 грудня 2018 року, що за часом збігається із початком проживання неповнолітньої ОСОБА_5 разом із її бабусею ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулася до служи у справах дітей та сім`ї із заявою про позбавлення її батьківських прав щодо своєї дочки ОСОБА_5 ; посилаючись на вживання алкогольних напоїв, паління, крадіжки, розгульний спосіб життя та постійні лайки, що впливає на психічний розвиток двох інших її дітей, у даній заяві ОСОБА_2 також просила позбавити її відповідальності за дочку (а.с. 32).

Як вбачається із наданих відповідачем на підтвердження своїх доводів письмових доказів, у подальшому, а саме: з січня 2019 року конфлікт між нею і ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на стороні неповнолітньої, суттєво загострився у зв`язку з чим вона зверталась до органів опіки і піклування та до правоохоронних органів.

Зокрема, 23 січня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Васильківського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, із заявою у якій просила надати психологічну допомогу її дочці ОСОБА_5 з причин вживання останньою алкогольних напоїв і паління; також, у даній заяві ОСОБА_2 повідомляє про втручання у процес виховання дитини її матері (бабусі дитини), яка не згодна із поглядами у вихованні неповнолітньої (а.с. 35).

Також, у своїй заяві від 23 січня 2019 року ОСОБА_2 повідомляє службу у справах дітей про маніпулювання ОСОБА_1 неповнолітньою ОСОБА_5 , знецінення бабусею її в очах дитини, як матері, неможливість знайти спільну мову та просить влаштувати дочку до спеціалізованого закладу для дітей (а.с. 36).

Крім того, в січні 2019 року ОСОБА_2 неодноразово зверталася до місцевого відділу поліції із заявами щодо неправомірної поведінки ОСОБА_1 відносно неї та їх конфліктів (а.с. 37, 38, 39, 40).

Натомість, постановою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22.01.2019 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 184 КУпАП; згідно із мотивувальної частини вказаної постанови « ОСОБА_2 ухилилась від виконання передбачених законодавством обов`язків, щодо виховання, навчання та забезпечення необхідних умов життя, що призвело до того, що донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в даний час проживає разом з бабусею ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Своїми діями ОСОБА_2 вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП.» (а.с. 41).

Проте, з урахуванням норми частини 4 статті 61 ЦПК України, суд критично оцінює обставини, що викладені у постанові судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22.01.2019 року, якою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 184 КУпАП.

Так, під час розгляду справи в судовому засіданні, судом було в повному обсязі досліджено матеріали справи № 362/7509/18 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 184 КУпАП.

У зв`язку з цим, суд вважає звернути увагу на таке.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, за якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності, полягає в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, № 2402-III, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Крім того, обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини закріплені у ст. 150 Сімейного кодексу України, згідно якої батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

З огляду на викладені вище норми законодавства, а також суть вказаного адміністративного правопорушення, слід зробити висновок, що в діях ОСОБА_2 був відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, оскільки неповнолітня ОСОБА_5 пішла проживати разом із бабусею ОСОБА_1 за власним бажанням на свій розсуд.

Під час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення не було встановлено, що ОСОБА_2 будь-яким видом експлуатує свою дитину, застосовує до неї фізичні покарання чи інші види покарань, які принижують людську гідність останньої або здійснює свої батьківські права всупереч інтересам дочки.

У зв`язку з цим, не приймає до уваги факт притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 184 КУпАП.

Одночасно, намагаючись встановити обставини особистих взаємовідносин кожної із сторін із ОСОБА_5 та її думку щодо суті спору, суд викликав останню в судове засідання для з`ясування фактичних обставин справи, однак, на підставі статті 63 Конституції України, вона відмовилась давати показання як свідок.

Тільки, перед роз`ясненням суду можливості відмовитись давати показання як свідок, ОСОБА_5 повідомила суду, що із бабусею ОСОБА_1 у неї дружні відносини, а із матір`ю ОСОБА_5 - неприязні.

Отже, на підставі власних пояснень учасників процесу та досліджених судом письмових доказів, суд приходить до висновку, що між ОСОБА_2 з одного боку та ОСОБА_5 і ОСОБА_1 з іншого боку існує глибоке непорозуміння у формі особистого сімейного конфлікту, що набув характеру взаємних звинувачень у неправомірній поведінці стосовно один одного.

До того ж, оцінюючи доказове значення та правове обґрунтування висновку про доцільність позбавлення батьківських прав від 26.03.2019 року № 396/6-23 з урахуванням вимог статей 76 - 80 ЦПК України, на підставі внутрішнього переконання, суд вважає даний документ недостатнім і недостовірним доказом, оскільки на його підставі не можна встановити дійсні обставини справи; вказаний висновок не містить аналізу інформації та відомостей отриманих органом опіки та піклування; даний висновок за своїм змістом лише перераховує повідомлені йому обставини без їх перевірки та ґрунтується виключно на письмовій згоді ОСОБА_2 про позбавлення її батьківських прав (а.с. 12 - 13).

При цьому, факт подання ОСОБА_2 до служи у справах дітей та сім`ї заяви від 10 грудня 2018 року про позбавлення її батьківських прав щодо своєї дочки ОСОБА_5 , слід оцінювати з урахуванням норми частини третьої статті 155 СК України відповідно до якої: відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Отже, суд пов`язує обставини невиконання ОСОБА_2 своїх обов`язків по вихованню ОСОБА_5 безпосередньо з тим фактом, що остання за власним бажанням проживає окремо від матері, не бажає сприймати батьківського виховного впливу та має із нею неприязні відносини.

Тобто, факт категоричного і твердого небажання спілкування неповнолітньої із своєю матір`ю унеможливлює для останньої належне виконання нею своїх батьківських обов`язків.

Оскільки, ОСОБА_5 , яка має повних 17 років, проживає окремо від своєї матері, не бажає із нею спілкуватися та не сприймає виховного впливу останньої, суд приходить до висновку, що в діях та бездіяльності відповідача по невиконанню обов`язків по вихованню своєї неповнолітньої дитини - відсутня ознака «ухилення», яка відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України є обов`язковою умовою для позбавлення батьківських прав.

Будь-яких інших, передбачених статтею 164 СК України, підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, судом під час розгляду справи в судовому засіданні не встановлено.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення аліментів, суд зважає на наступне.

Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Яз зазначено відповідачем у письмових запереченнях на позов, вона систематично надає своїй неповнолітній дитині ОСОБА_5 продукти харчування, предмети гігієни і побутового вжитку, про що свідчать відповідні фінансові документи у вигляді фіскальних чеків, квитанцій та розрахункових документів (а.с. 25 - 31).

Таким чином, оскільки судом встановлено факт утримання відповідачем своєї дитини, слід зробити висновок про відсутність законних підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дочки.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним і необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 150, 155, 164, 180 СК України, ст. ст. 1 - 13, 19, 23, 27, 34, 76 - 83, 89, 95, 133, 141, 197, 198, 258, 259, 263 - 265, 273 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Васильківська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий

Дата складення повного судового рішення - 05 листопада 2019 року.