Головуючий суду 1 інстанції - Осіпенко Л.М.
Доповідач -оновалова В.А.
Справа № 426/3681/15-ц
Провадження № 22-ц/810/563/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 серпня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Авалян Н.М., Луганської В.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України) справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 ,

на ухвалу Сватівського районного суду Луганської області від 11 червня 2019 року, постановлену у складі судді Осіпенко Л.М. в м. Сватове Луганської області,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про заборону перешкоджання господарювання на земельній ділянці, зобов`язання припинити дії, які порушують право,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про заборону перешкоджання господарювання на земельній ділянці, зобов`язання припинити дії, які порушують право, в обґрунтування якого зазначив, що 30 грудня 2009 року між позивачем та Сватівською районною державною адміністрацією Луганської області укладено договір оренди землі водного об`єкту, за умовами якого позивачу передано у довгострокове користування ділянку земель водного фонду з розташованим на ній водним об`єктом, яка знаходиться на території Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області. Вказаний договір оренди зареєстровано у Сватівському районному реєстраційному окрузі Луганської регіональної філії Центру ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 13 січня 2010 року за № 020.

Позивач зазначив, що відповідач перешкоджає йому у господарюванні на ділянці земель водного фонду. У зв`язку з цим позивач просив суд заборонити ОСОБА_2 у будь-який спосіб перешкоджати ФОП ОСОБА_1 самостійно на підставі договору оренди землі та водного об`єкту від 30 грудня 2009 року господарювати на ділянці земель водного фонду площею 54,4 га з розташованим на ній водним об`єктом (водоймищем), яке знаходиться на території Містківської сільської ради, і використовується ФОП ОСОБА_1 для рибогосподарських потреб та зобов`язати ОСОБА_2 припинити вчинювати дії, які порушують право ФОП ОСОБА_1 право приватної власності на об`єкт тваринного світу - сукупність риб водного об`єкту (водоймища), розташованого на ділянці земель водного фонду площею 54,4 га, яке знаходиться на території Містківської сільської ради і використовується ФОП ОСОБА_1 на підставі договору оренди землі та водного об`єкту від 30 грудня 2009 року, направлені на самостійне у будь-який спосіб або із залученням третіх осіб здійснення ОСОБА_2 вилову риби з водоймища або допуску ним будь-яких осіб для безоплатного чи оплатного лову риби чи створенню ним умов для лову риби будь-якими особами.

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 11 червня 2019 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі задоволено, зупинено провадження у справі № 426/3681/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про заборону перешкоджання господарювання на земельній ділянці, зобов`язання припинити дії, які порушують право до ухвалення Верховним Судом рішення у справі № 426/4370/15-ц за позовом ОСОБА_2 до Сватівської районної державної адміністрації Луганської області, ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди землі та водного об`єкту від 30 грудня 2009 року та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Сватівської районної державної адміністрації Луганської області, ОСОБА_2 про визнання договору оренди водоймища від 28 грудня .2004 року недійсним.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , просить скасувати ухвалу Сватівського районного суду Луганської області від 11 червня 2019 року та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на те, що ухвала винесена із порушенням норм процесуального права, зокрема, у суду першої інстанції не було підстав для зупинення провадження у справі, оскільки судове рішення у справі № 426/4370/15-ц набрало законної сили 30 листопада 2018 року.

Також, відповідач посилається на те, що ухвалою суду від 23 квітня 2018 року провадження у даній справі зупинялось до вирішення цивільної справи № 426/4370/15-ц та ухвалою суду від 08 січня 2019 року провадження поновлено за ініціативою суду внаслідок усунення обставин, що викликали зупинення.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 15 липня 2019 року позивачу роз`яснювалося право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі, проте від ОСОБА_1 не надійшло відзиву на апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 отримав копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі та апеляційну скаргу 19 липня 2019 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження відповідач та його представник отримали 19 липня 2019 року та 18 липня 2019 року відповідно, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 29 липня 2019 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п. 14 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу від 11 червня 2019 року, суд першої інстанції керуючись п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України виходив з того, що результати розгляду справи за позовом ОСОБА_2 до Сватівської районної державної адміністрації Луганської області, третя особа - ОСОБА_1 про визнання договору оренди землі та водного об`єкту недійсним можуть мати істотне значення для правильного вирішення даної справи, тому суд вважав, що провадження по справі слід зупинити до прийняття рішення касаційною інстанцією по справі № 426/4370/15-ц за позовом ОСОБА_2 до Сватівської районної державної адміністрації Луганської області, ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди землі та водного об`єкту від 30 грудня 2009 року та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Сватівської районної державної адміністрації Луганської області, ОСОБА_2 про визнання договору оренди водоймища недійсним.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він суперечить нормам процесуального права.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Сватівського районного суду Луганської області від 16 травня 2018 року у справі № 426/4370/15-ц позовні вимоги ОСОБА_2 до Сватівської районної державної адміністрації Луганської області, ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди землі та водного об`єкту від 30.12.2009 року, скасування державної реєстрації цього договору, визнання дійсним договору оренди земельної ділянки від 28.12.2004 року, та поновлення державної реєстрації вказаного договору оренди - задоволено. Суд визнав недійсним та скасував державну реєстрацію договору оренди землі та водного об`єкту від 30.12.2009 року, укладеного між Сватівською районною державною адміністрацією Луганської області та ОСОБА_1 стосовно земельної ділянки водного фонду з розташованим на ній водним об`єктом (водоймищем) площею 54,4 га, яка знаходиться на території Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області, та який зареєстровано у Сватівському районному реєстраційному окрузі Луганської регіональної філії Центру ДЗК13.01.2010 року за № 20. Визнано дійсним та поновлено державну реєстрацію договору оренди водоймища, укладеного між Сватівською районною державною адміністрацією Луганської області та ОСОБА_2 від 28.12.2004 року стосовно земельної ділянки під водоймищем несільськогосподарського призначення, площею 54,4 га, яка знаходиться на території Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області, та який було зареєстровано у Сватівському районному реєстраційному окрузі Луганської регіональної філії Центру ДЗК 30.12.2004 року за № 37. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Сватівської районної державної адміністрації Луганської області, ОСОБА_2 про визнання договору оренди водоймища від 28.12.2004 року, укладеного між Сватівською районною державною адміністрацією Луганської області та ОСОБА_2 , недійсним відмовлено.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Постановою Луганського апеляційного суду від 30 листопада 2018 року у справі № 426/4370/15-ц апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Сватівського районного суду Луганської області від 16 травня 2018 року залишено без змін.

Статтею 384 ЦПК України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Отже, з урахуванням зазначених обставин у суду першої інстанції не було підстав для зупинення провадження у даній справі на підставі п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі, оскільки рішення Сватівського районного суду Луганської області від 16 травня 2018 року у справі № 426/4370/15-ц набрало законної сили з моменту прийняття Луганським апеляційним судом постанови, тобто з 30 листопада 2018 року.

Крім того, відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Аналіз зазначеної норми права свідчить про те, що підставою для зупинення провадження у справі є не лише наявність іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення у ній має значення для цивільної справи, що розглядається, а саме об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Згідно пункту 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», визначаючи наявність передбачених статтею 201 ЦПК України 2004 року (стаття 251 чинного ЦПК України) підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 4 частини першої цієї статті неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Проте, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд першої інстанції не обґрунтував і не навів мотивів існування об`єктивної неможливості розгляду даної справи та її вирішення на підставі доказів, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, до ухвалення Верховним Судом рішення у справі № 426/4370/15-ц.

До того ж, ч. 3 ст. 210 ЦПК України передбачено, що провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3 частини першої статті 251 та пунктами 1-3 частини першої статті 252 цього Кодексу.

Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 10 липня 2015 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про заборону перешкоджання господарювання на земельній ділянці, зобов`язання припинити дії, які порушують право та справа призначена до розгляду у попередньому судовому засіданні. Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області 13 серпня 2015 року справу призначено до розгляду по суті.

Проте, зупиняючи провадження у справі на стадії її розгляду по суті на підставі п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені вище положення закону та не врахував, що дана підстава для зупинення провадження у справі не входить до перелікованих у ч. 3 ст. 210 ЦПК України підстав, з яких зупиняється провадження у справі на стадії її розгляду по суті.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що зупинивши провадження у справі суд також порушив право сторін на розумні строки розгляду справи.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Пунктом 1 статті 6 Конвенції визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Відповідно до ч. 2 ст. 210 ЦПК України суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з урахуванням обставин справи та таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 645/331/17.

Проте, як вбачається із матеріалів справи із дійсним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду у червні 2015 року та ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 10 липня 2015 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про заборону перешкоджання господарювання на земельній ділянці, зобов`язання припинити дії, які порушують право та справа призначена до розгляду у попередньому судовому засіданні на 11 серпня 2015 року. Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області 13 серпня 2015 року справу було призначено до розгляду по суті на 21 серпня 2015 року. В подальшому справа призначалася до судового розгляду неодноразово, отже розгляд справи триває більше чотирьох років та всупереч зазначеним нормам права загальна тривалість провадження по вказаній справі в суді першої інстанції значно перевищила встановлені законодавством строки розгляду.

Враховуючи викладене, суд у порушення статті 251 ЦПК України необґрунтовано задовольнив клопотання про зупинення провадження у справі, отже прийняв судове рішення, яке не відповідає гарантіям здійснення судового розгляду справи протягом розумного строку, без невиправданих затримок.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що оскаржувана ухвала про зупинення провадження у справі постановлена з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 210, 251, 367, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_3 , задовольнити.

Ухвалу Сватівського районного суду Луганської області від 11 червня 2019 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 серпня 2019 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Н.М. Авалян

В.М. Луганська