ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року

м.Суми

Справа №591/5769/17

Номер провадження 22-ц/816/1521/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 вересня 2018 року в складі судді Клименко А.Я., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складений 20 вересня 2018 року,

в с т а н о в и в:

11 жовтня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за № 500370445 від 13 травня 2013 року в розмірі 25019 грн 79 коп., яка складається із: 10006 грн 49 коп. - заборгованості за основною сумою боргу, 1230 грн 74 коп. - заборгованості по процентам, 2782 грн 56 коп. - комісія, 11000 грн - штраф.

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20 вересня 2018 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором за № 500370445 від 13 травня 2013 року в сумі 25019,79 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір у розмірі 1600 грн.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 03 січня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд вищевказаного заочного рішення від 20 вересня 2018 року залишено без задоволення.

ОСОБА_1 з вказаним заочним рішенням суду не погодився і, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати і ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

При цьому, відповідач послався на те, що у відзиві до позовної заяви він просив застосувати до даних правовідносин позовну давність, проте, суд першої інстанції не надав правової оцінки його заяві. До того ж, ОСОБА_1 уточнив, що заборгованість за кредитним договором виникла з 14 липня 2013 року і саме з цієї дати позивач почав нараховувати штрафні санкції, тобто, з того часу виникло право на звернення до суду з вимогами про повернення кредитного боргу. Ураховуючи викладене та те, що до кредитного договору не вносились зміни щодо збільшення позовної давності, тому відповідач вважає, що до даних правовідносин підлягає застосуванню позовна давність у три роки стосовно вимоги про стягнення кредитної заборгованості та позовна давність в один рік до вимоги про стягнення неустойки (штрафу).

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. При цьому, позивач зазначив, що відзив на позовну заяву на адресу позивача було направлено місцевим судом, а не відповідачем, як це передбачено нормами ЦПК України, тому заявлене у ньому клопотання про застосування строку позовної давності не підлягає розгляду. Крім того, на думку позивача, строк позовної давності ним не пропущено, оскільки він повинен відраховуватися з моменту відступлення права вимоги, тобто з дати укладення ним договору факторингу, а саме: з 10 жовтня 2016 року. До того ж, товариство звернуло увагу на ту обставину, що датою остаточного повернення кредиту має бути 14 листопада 2017 року, тому звернувшись у жовтні 2017 року до суду з даним позовом позивач не пропустив строк позовної давності.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 13 травня 2013 року між ПАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір за № 500370445 на суму 10540 грн із датою остаточного повернення кредиту 14 листопада 2014 року та процентною ставкою за користування кредитними коштами на рівні 12,99% річних (а. с. 7 - 9).

За умовами п. 2.6 кредитного договору повернення кредиту, сплата процентів за його користування та інших платежів за договором здійснюється щомісячно, рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку і на умовах, визначених договором, тобто відповідно до графіку платежів, який є додатком № 1 до договору та його невід`ємною частиною.

З графіка повернення кредиту вбачається, що щомісячні платежі у сумі 879,49 грн повинні вноситись позичальником у період з 13 травня 2013 року до 14 листопада 2014 року (а.с. 8).

30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» було укладено договір факторингу, згідно з яким до ТОВ «Дата Майнінг Груп» перейшло право вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором від 13 травня 2013 року (а.с.16 - 18).

10 жовтня 2016 року між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено інший договір факторингу, за яким право вимоги до ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором було відступлене на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів».

19 жовтня 2016 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» направляло на адресу відповідача ОСОБА_1 повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні з вимогою сплатити заборгованість за кредитним договором станом на 10 жовтня 2016 року у розмірі 25019,79 грн (а.с. 14). Доказів про сплату позивачем кредитних коштів у сумі, вказаній у вимозі від 19 жовтня 2016 року, матеріали даної справи не містять.

Отже, у силу статей 512, 513 ЦК України ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги, як новий кредитор, до ОСОБА_1 за кредитним договором від 13 травня 2013 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач надав розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що за кредитним договором від 13 травня 2013 року за № 500370445 станом на 10 жовтня 2016 року утворилась заборгованість на загальну суму 25019 грн 79 коп., яка складається із: 10006 грн 49 коп. - заборгованості за основною сумою боргу, 1230 грн 74 коп. - заборгованості по процентам, 2782 грн 56 коп. - комісія, 11000 грн - штраф (а.с. 13). При цьому, зазначено, що період, за який нараховувалась заборгованість за тілом кредиту, процентами та комісією становить з 14 червня 2013 року по 14 червня 2014 року, а сума штрафу нарахована позивачем у період з 14 липня 2013 року по 14 червня 2014 року та з 14 лютого 2015 року по 10 жовтня 2016 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості позичальник 14 червня 2013 року сплатив 879,49 грн кредитних коштів за умовами кредиту, а саме: 533,51 грн пішло на тіло кредиту, 114,10 грн - на відсотки за користування кредитними коштами, 231,88 грн - комісія за обслуговування кредиту.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, яка надійшла до суду 17 липня 2018 року, просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки, на його думку, позивач пропустив до заявлених вимог строк позовної давності (а.с. 88 -90).

Позивач у відповіді на відзив вказав, що не пропустив строк позовної давності, який, на його думку, має обраховуватись з моменту відступлення права вимоги, тобто, як вважає товариство, з 10 жовтня 2016 року (дата укладення договору факторингу) (а.с. 103 - 104).

У ч. 1 ст. 13 ЦПК України йдеться про те, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 526, ч. 1 ст. 529 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так, згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Альфа-Банк» виконав умови кредитного договору та надав позичальнику кредитні кошти, проте, останній порушив взяті на себе зобов`язання щодо вчасного повернення кредиту, тому за договором виникла заборгованість.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів (вказаного висновку про правильне застосування норм права дійшла Велика Палата Верховного Суду у п. 60 постанови від 28 березня 2018 року).

Оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів кожного місяця впродовж строку кредитування, тобто з 13 травня 2013 року по 14 листопада 2014 року, тому перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

Згідно розрахунку заборгованості прострочена заборгованість зі сплати щомісячних платежів по погашенню кредиту та процентів виникла у відповідача з 14 липня 2013 року, зокрема, єдиний платіж за кредитним договором позичальник здійснив 14 червня 2013 року в сумі 879,49 грн (а.с. 13).

Крім того, із розрахунку заборгованості вбачається, що відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору від 13 травня 2013 року змінив строк його дії. Зокрема, звертаючись до суду з даним позовом 11 жовтня 2017 року товариство просило стягнути заборгованість по тілу кредиту, відсотках та комісії, яка виникла у період з 14 червня 2013 року по 14 червня 2014 року (кінцева дата розрахунку).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Про застосування позовної давності заявлено відповідачем у суді першої інстанції.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Задовольняючи позов ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 порушив умови кредитного договору стосовно щомісячної сплати платежів, а тому стягнув заборгованість у розмірі 25019 грн 79 коп.

В той же час, місцевий суд не врахував наведених норм матеріального права і встановлених у справі обставин та не пересвідчився в обгрунтованості клопотання відповідача про застосування до даних правовідносин строку позовної давності, виходячи з позовних вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, по процентам та комісії за період з 14 липня 2013 року (виникнення простроченої заборгованості з процентів за користування кредитними коштами) по 14 червня 2014 року (кінцева дата розрахунку (а.с. 13)), так як з матеріалів справи вбачається, що свої вимоги до відповідача про стягнення заборгованості по кредитному договору позивач пред`явив у жовтні 2017 року, тобто за межами строку позовної давності, ураховуючи, що кінцеву дату повернення боргу позивач визначив у розрахунку заборгованості, пославшись на 14 червня 2014 року, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги відповідача з цього приводу заслуговують на увагу.

Доводи позивача у відповіді на відзив на позовну заяву та у відзиві на апеляційну скаргу про те, що строк позовної давності у даному випадку не пропущено, оскільки він повинен відраховуватися з моменту відступлення права вимоги, тобто з дати укладення договору факторингу, а саме: з 10 жовтня 2016 року, не ґрунтуються на вимогах закону, тому підлягають відхиленню.

Зокрема, той факт, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в силу статей 512, 513 ЦК України після 10 жовтня 2016 року набуло право вимоги, як новий кредитор, до ОСОБА_1 за кредитним договором не свідчить про зміну умов договору щодо строків його виконання або про те, що у даних правовідносинах переривався строк позовної давності.

Та обставина, що відповідач заявив клопотання про застосування строку позовної давності ще до ухвалення рішення суду у відзиві на позовну заяву, який був направлений на адресу позивача місцевим судом, а не відповідачем, як це передбачено ст. 178 ЦПК України, не є підставою для залишення без розгляду клопотання ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності, виходячи з наступного.

Як зазначено вище, у статті 267 ЦК України йдеться про те, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За загальним правилом заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності.

Відповідно до частини першої статті 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, мають, зокрема, право заявляти клопотання та відводи, давати пояснення суду.

Згідно зі статтею 49 ЦПК України сторони мають рівні процесуальні права і обов`язки.

Таким чином, заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого письмового клопотання, що відповідає вимогам наведених статей процесуального законодавства.

Щодо дати повернення кредиту, на чому наголошується в апеляційній скарзі позивача, то як зазначалось вище, позивач її змінив, так як у позові просив стягнути заборгованість по кредиту за період з 14 червня 2013 року по 14 червня 2014 року, тому саме із кінцевої дати розрахунку має обраховуватись строк позовної давності.

Що стосується вимог позивача про стягнення суми штрафу у період з 14 липня 2013 року по 14 червня 2014 року та з 14 лютого 2015 року по 10 жовтня 2016 року в сумі 11000 грн, то вони теж не підлягають задоволенню, ураховуючи наступне.

За нормами ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки (штрафу).

Позовна вимога про штрафу може бути додатковою як до вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, так і до вимоги про стягнення процентів за кредитом.

У зв`язку з тим, що колегією суддів встановлено факт пропуску позивачем позовної давності, зокрема, щодо вимог про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, процентів та комісії, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача штрафу. Відтак, не може бути стягнута неустойка (штраф), нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена.

Крім того, слід зазначити, що після спливу визначеного договором строку кредитування право позивача нараховувати проценти та комісію за кредитом припинилося. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (пункт 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду як таке, що постановлено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням норм матеріального права підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні вимог ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у зв`язку з пропуском строку пред`явлення вимог, а апеляційна скарга, відповідно, підлягає задоволенню.

На підставі ст. 141 ч. 1, ч. 13 ЦПК України з позивача на користь відповідача необхідно стягнути судовий збір за апеляційний розгляд справи в сумі 2400 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, п. 4; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 вересня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 судовий збір за апеляційний розгляд справи в сумі 2400 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 10 травня 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик

Судді: В.І. Криворотенко

О.І. Собина