Провадження № 22-ц/801/1623/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2019 рокуСправа № 127/12624/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя - доповідач),

суддів Денишенко Т. О., Сала Т. Б.,

з участю секретаря судового засідання Куленко О. М.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ;

інші особи, які можуть отримати статус учасника справи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану її представником - адвокатом Корченюком Р. В., на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Воробйова В. В. від 11 червня 2019 року, -

встановив:

07 травня 2019 року ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви, згідно з якою просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль марки HONDA CR-V, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .

Вказував, що готує позовну заяву до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним, поділ спільного майна подружжя, матеріальним предметом якого є зазначений автомобіль. Подальше відчуження цього майна може істотно ускладнити виконання рішення суду, у разі задоволення його позовних вимог.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 травня 2019 року заяву задоволено. Забезпечено позов шляхом накладення арешту на автомобіль марки HONDA CR-V, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 через своїх представників - адвокатів Корченюка Р. В. та Желіховського В. М. подала заяви, відповідно, про скасування заходів забезпечення позову та про зустрічне забезпечення.

Заяви про скасування заходів забезпечення позову мотивовані тим, що ОСОБА_1 не надано доказів пред`явлення позову до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним, поділ спільного майна подружжя, з якого вбачалося б що спірний автомобіль є матеріальним предметом позову, у продовж десяти днів з часу постановлення ухвали про забезпечення позову. На час подання заяви про забезпечення позову автомобіль не був спільним сумісним майном подружжя, а тому не може бути витребуваний у ОСОБА_3 , захист прав ОСОБА_1 можливий лише шляхом стягнення з ОСОБА_2 компенсації частини вартості автомобіля. Зверталась увага на відсутність доказів, які б давали підстави для висновку, що ОСОБА_3 вживає заходів задля ускладнення виконання можливого рішення суду на користь ОСОБА_1 (намагається відчужити автомобіль чи іншим шляхом приховати його).

У заяві про зустрічне забезпечення адвокат Желіховський В. М. посилався також на невідповідність ціни автомобіля, вказаної у заяві, реальній ціні його продажу. Вказував, що ОСОБА_3 несе збитки, зокрема через неможливість використання автомобіля для виїзду за кордон, де навчається її дочка.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 червня 2019 у задоволенні заяв представників ОСОБА_3 - адвокатів Корченюка Р. В. та Желіховського В. М. про скасування заходів забезпечення позову та про зустрічне забезпечення позову відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що ОСОБА_1 подав позовну заяву (здав її на пошту) в продовж встановленого частиною четвертою статті 152 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) десятиденного строку, про що свідчить повідомлення служби кур`єрської доставки «Експрес пошта», належних та допустимих доказів щодо наявності підстав для скасування заходів забезпечення позову чи застосування зустрічного забезпечення суду надано не було.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - адвокат Корченюк Р. В., посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги, що з повідомлення служби кур`єрської доставки «Експрес пошта» не можна зробити висновку про вміст відправлення ОСОБА_1 , а тому справа не містить належних доказів його звернення з позовом впродовж десяти днів з часу постановлення ухвали про забезпечення позову. Решта доводів апеляційної скарги збігаються із доводами заяв про скасування заходів забезпечення позову та про зустрічне забезпечення.

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона підлягає задоволенню з огляду на таке.

Частиною першою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права (стаття 376 ЦПК України).

Судом встановлено, що 07 травня 2019 року ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви, згідно з якою просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль марки HONDA CR-V, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 травня 2019 року заяву задоволено. Забезпечено позов шляхом накладення арешту на автомобіль марки HONDA CR-V, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 через своїх представників - адвокатів Корченюка Р. В. та Желіховського В. М. подала заяви, відповідно, про скасування заходів забезпечення позову та про зустрічне забезпечення.

Відповідно до положень статей 149, 150 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Крім того, встановивши можливість подання заяви про забезпечення позову до пред`явлення позову, а також на будь-якій стадії судового розгляду (частина друга статті 149 ЦПК України), відповідний порядок (без повідомлення учасників справи) та скорочені строки (не пізніше двох днів з дня надходження заяви) її розгляду (частина перша статті 153 ЦПК України), задля збалансування інтересів позивача (заявника) та відповідача (особи, щодо якої застосовуються заходи забезпечення позову) закон встановив можливість для суду першої інстанції самостійно з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи скасувати заходи забезпечення позову (частина перша статті 158 ЦПК України). При цьому закон не визначає переліку підстав, за яких заходи забезпечення позову підлягають скасуванню, окрім імперативних приписів частини четвертої статті 152 ЦПК України про обов`язок заявника у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви пред`явити позов у продовж десяти днів та частини десятої статті 154 цього Кодексу щодо скасування заходів забезпечення позову, якщо особа, за заявою якої застосовані заходи забезпечення позову, не виконає вимоги суду щодо зустрічного забезпечення у визначений судом строк.

Отже, як під час розгляду заяви про забезпечення позову, так і під час розгляду заяви про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції мав перевірити наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Проте, у матеріалах заяви про забезпечення позову жодні докази, які б вказували на вчинення ОСОБА_3 дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад вчинення підготовчих дій щодо реалізації спірного майна відсутні. Сама лише потенційна можливість ухилення її від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для продовження дії застосованих заходів забезпечення позову.

Саме такі по суті висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року, справа № 183/5864/17-ц.

Дійшовши висновку про відсутність підстав для скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції не здійснив оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо відсутності необхідності вжиття відповідних заходів, не з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який просила застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, позовним вимогам, не оцінив рівноцінність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, жодним чином не обґрунтував необхідність вжиття таких заходів, зокрема й з урахуванням необхідності використання автомобіля для виїзду ОСОБА_3 за кордон, пославшись лише на загальні норми процесуального права.

Судом першої інстанції залишено поза увагою, що заява про забезпечення позову є недостатньо обґрунтованою та її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому. В ній не наведено посилань на те, що існують обставини, які свідчать про реальну можливість відчуження ОСОБА_3 спірного транспортного засобу на користь третіх осіб.

Крім того апеляційний суд звертає увагу, що в матеріалах справи за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову відсутня копія його позовної заяви до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсним, поділ спільного майна подружжя, що унеможливлює висновок про виконання ним вимог частини четвертої статті 152 ЦПК України і є самостійною підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану її представником - адвокатом Корченюком Р. В., задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 11 червня 2019 року скасувати.

Заяву ОСОБА_3 , подану її представником - адвокатом Корченюком Р. В., про скасування заходів забезпечення позову задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 травня 2019 року, шляхом накладення арешту на автомобіль марки HONDA CR-V, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий підпис О. С. Панасюк

Судді підпис Т. О. Денишенко

підпис Т. Б. Сало

Згідно з оригіналом О. С. Панасюк