_____________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/4895/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2019 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Куриленко О.М.

за участю секретаря Баранової Ю.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника третьої особи Гармаш А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради, Головне управління ДМС в Одеській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

27 червня 2019 року позивач звернулась до суду з позовом в якому просить ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2 , 1988 р. н., таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 та визначити порядок виконання судового рішення наступним чином: рішення суду про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є безумовною підставою для органу реєстрації - Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, щодо зняття ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . Зазначає, що разом з нею на спірній житловій площі зареєстрований її син ОСОБА_2 , який понад один рік не проживає у спірній квартирі та не має своїх особистих речей.

Позивач вказує на те, що факт перебування відповідача на реєстраційному обліку за даною адресою перешкоджає їй як власникові у здійсненні права власності у повному обсязі.

Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 01.07.2019 року провадження по справі було відкрито в порядку спрощеного позовного провадження.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

У судове засідання з`явилась позивач ОСОБА_1 , яка підтримала позов в повному обсязі та просила його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення сповіщався належним чином, надав суду відзив, в якому позов визнав та проти його задоволення не заперечував, при цьому зазначив, що він наразі постійно проживає в місті Москва, Російської Федерації.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Представник третьої особи Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради Гармаш Аліна Сергіївна не заперечувала протии задоволення позову.

Представник третьої особи Головного управління ДМС в Одеській області в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , є власником квартири за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу № 2000-040П від 13.09.2000 року, який рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14.07.2015 року, справа № 520/8338/15-ц, було визнано дійсним.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує на те, що відповідач є її сином однак, на протязі року у спірній квартирі не проживає, та предметів особистого вжитку та майна не має. До того ж всі витрати по комунальним платежам здійснює позивач, відповідач за комунальні платежі не сплачує.

Згідно довідки ( з місця проживання про склад сім`ї ) № 816 від 06.06.2019 року вбачається, що окрім позивача ОСОБА_1 у спірній квартирі зареєстровані її діти: відповідач ОСОБА_2 , 1988 року народження та ОСОБА_3 , 1991 року народження.

Обставини непроживання відповідача у квартирі позивача підтверджуються актом від 24 червня 2019 року, складеним сусідами ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , підпис яких засвідчено начальником дільниці № 5 КП «ЖКС «Вузівський» Кучерявим ОСОБА_6 . ОСОБА_6 .

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів особи може бути припинення дії, яка порушує право.

Судом достовірно встановлено, що відповідач не несе ніяких обов`язків по оплаті житла, так як в ньому не проживає, однак за комунальні послуги (воду, тепло, каналізацію і т.д.) позивачу нараховують із розрахунку на всіх осіб, зареєстрованих по даній адресі. Своїм перебуванням по теперішній час на реєстраційному обліку за адресою належного позивачу майна відповідач створює перешкоди в реалізації ним в повному обсязі прав та охоронюваних законом інтересів власника зазначеного майна, а також позивач несе додаткові витрати із власного бюджету.

Враховуючи наведене, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням підлягають задоволенню.

Згідно п. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Стаття 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї , інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Право користуватися чужим майном регламентується ст.ст. 401-402 ЦК України, відповідно до яких право на користування чужим майном може бути встановлено на підставі договору, закону, заповіту або рішенням суду. Стаття 405 ЦК України передбачає право користування житлом членами сім`ї власника житла, які проживають разом з ним.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладання трудового договору на визначений строк, тощо).

З огляду на вказане та беручи до уваги визнання відповідачем позову, суд вважає що вимоги позивача в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи.

Що стосується вимог в частині визначення порядку виконання судового рішення наступним чином: рішення суду про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є безумовною підставою для органу реєстрації - Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, щодо зняття ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання, суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу 6 ст. 3 Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Як випливає із цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Закон України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням. (Вказані вище правові позиції викладені в Постанові Верховного Суду України №6-57 від 16.01.2012р.).

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

При викладених обставинах суд доходить до висновку, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованим та підлягають задоволенню, тому що інтереси позивача порушені, вона не має змоги користуватися та розпоряджатися належним їй майном за своїм розсудом, а також по теперішній час несе збитки по сплаті житлово-комунальних послуг за відповідача, який не мешкає тривалий час у даному житлі.

З урахуванням вищевикладеного та керуючись ст. ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України (у редакції 2003 року), ст.ст. 76- 81, 263-265, 268 ЦПК України , суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради, Головне управління ДМС в Одеській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житлом задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , 1988 р. н., таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

В решті вимог у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, зокрема до Київського районного суду м. Одеси

Суддя Куриленко О. М.