ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 673/2287/18
Провадження № 22-ц/4820/1952/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

розглянув без повідомлення учасників справи справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 15 травня 2019 року, суддя Ягодіна Т.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення компенсації вартості майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя,

встановив:

В грудні 2018 року ОСОБА_2 звернулася з позовом в суд до ОСОБА_1 про стягнення вартості 1/2 частини автомобіля, який є об`єктом права спільного майна подружжя, відчуження якого відбулося без її відома та згоди відповідача на користь третьої особи.

На обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначила, що в період перебування у зареєстрованому шлюбі з відповідачем за спільні кошти та для спільного користування сторонами був придбаний автомобіль марки Mercedes-Benz Vito 110 CDI, 1997 р.в., державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний 05.12.2018 року на підставі рішення суду, однак відповідач без її згоди восени 2018 року відчужив транспортний засіб на користь третьої особи. Середня ринкова вартість спірного автомобілі згідно висновку автотоварознавчої експертизи від 14.12.2018 року станом на 01.10.2018 року становила 90 460 грн. або 3200 дол. США.

Рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 15.05.2019 року з урахуванням додаткового рішення від 03.06.2019 року позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 45 230 грн. вартості 1/2 частини автомобіля Mercedes-Benz Vito 110 CDI 1997 р.в., 704, 80 грн. судових витрат по сплаті судового збору та 1501,50 грн. судових витрат по оплаті судової експертизи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього всієї суми 1/2 вартості відчуженого спірного автомобіля та ухвалити нове рішення, яким позов в цій частині задоволити частково.

На обґрунтування доводів скарги апелянт зазначив, що суд невірно встановив обставини справи, не врахував, що спірний автомобіль був ним відремонтований за власний кошт та відчужений за усною згодою позивача. Є необґрунтованим висновок експерта, оскільки визначена ним вартість спірного автомобіля без огляду транспортного засобу є значно завищеною, експертом не враховано, що на момент продажу транспортний засіб мав ряд дефектів та потребував ремонту.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача вказав на правомірність прийнятого судового рішення, просив суд апеляційної інстанції залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.05.2013 року по 05.12.2018 року (а.с.5, 33-34).

10.03.2017 року подружжям придбано автомобіль марки Vercedes-Benz Vito 110 CDI, право власності на який було зареєстровано за відповідачем.

Вищевказаний транспортний засіб в жовтні 2018 року був відчужений ОСОБА_3 на користь своєї матері за 50 000 грн.

Згідно висновку автотоварознавчої експертизи №050/12/2018 від 14.12.2018 року середня вартість автомобіля марки Mercedes-Benz Vito 110 CDI 1997 р.в. з об`ємом двигуна 2299 куб. см., з дизельним типом палива станом на 01.10.2018 року складає 90 460 грн. (а.с.7-12).

Частково задовольняючи позов суд виходив з того, що транспортний засіб є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тому його відчуження одним з подружжя, без згоди іншого подружжя, є незаконним і половину вартості автомобіля, яка визначена шляхом експертного дослідження, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача, так як сторони не погодили вартість спірного автомобіля, а відповідач не довів, що вартість, за якою він відчужив вказаний автомобіль на користь своєї матері є його дійсною вартістю на час розгляду справи.

Такий висновок суду слід визнати правильним.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. (ст. 70 СК України).

Згідно ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 4 статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя. Якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Таким чином, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частину вартості майна, яке відчужене в період зареєстрованого шлюбу між ними у тому випадку, зокрема якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби.

Вказане узгоджується із роз`ясненнями, які містяться в п. 30 постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», відповідно до яких у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідна правова позиція міститься у постанові Верхового Суду України №6-486цс16 від 27.04.2016 року.

Визначаючи розмір грошової компенсації 1/2 частини вартості спірного автомобіля, суд обґрунтовано виходив із ринкової вартості такого автомобіля на дату продажу транспортного засобу, яка була визначена судовим експертом 14.12.2018 року, без огляду транспортного засобу та визначена в розмірі 90 460 грн., 1/2 частина становитиме 45 230 грн.

Доводи апелянта про те, що спірний автомобіль був відчужений за згоди позивача не є переконливими, оскільки на їх підтвердження сторона не надала доказів, як того вимагають ст. ст. 77, 78, 79, 80, 81 ЦПК України, зокрема письмової згоди позивача на таке відчуження, окрім того, ОСОБА_1 в ході судового розгляду у суді першої інстанції визнав, що автомобіль відчужив після фактичного припинення з позивачкою шлюбних відносин, а виручені кошти були ним витрачені на власні потреби.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті 63, частиною першою статті 65 СК України.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 розпорядився транспортним засобом, що є спільною сумісною власністю подружжя на власний розсуд, за відсутності письмової згоди ОСОБА_2 , а тому позивач має право на грошову компенсацію 1/2 вартості спірного транспортного засобу.

За змістом частин першої, другої, статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 22, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Наведене дає підстави для висновку, що вартість майна, що підлягає поділу визначається, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 61-9018 св 18.

Визначаючи розмір грошової компенсації 1/2 вартості спірного транспортного засобу суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що оскільки відповідач розпорядився автомобілем за відсутності згоди другого з подружжя, у зв`язку з чим неможливо визначити його дійсну ринкову вартість, розмір грошової компенсації за належну позивачу частку у майні, підлягає визначенню виходячи з дійсної (ринкової) вартості подібного транспортного засобу станом на період його відчуження тобто на жовтень 2018 року, що складає 90 460 грн., визначеної у висновку № 050/12/2018 автотоварознавчої експертизи від 14.12.2018 року.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України)

Не погоджуючись з визначеним експертом розміром ринкової вартості автомобіля марки Mercedes-Benz Vito 110 CDI 1997 р.в., апелянт не надав доказів на спростування невідповідності технічних характеристик автомобіля тим, що були надані у розпорядження судовому експерту, та правильності висновку експерта у цілому.

Вказані правові висновки також викладені в постановах Верховного суду від 24 квітня 2019 року (справа № 277/73/16-ц, провадження № 61-37178 св 18), від 17 жовтня 2019 року (справа № 487/5397/16-ц, провадження № 61-33607св18).

Колегія суддів також критично ставиться до листа Територіального сервісного центру №6841 РСЦ в Хмельницькій області МВС України (а.с.81) у якому зазначено, що спірний автомобіль було продано за 50 000 гривень, оскільки враховує, що набувачем у даному договорі, як визнано відповідачем у суді першої інстанції, є його матір, окрім того, хоча договором купівлі-продажу автомобіля й визначена його вартість, слід враховувати, що вказана ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний був врахувати дійсну його вартість. (правовий висновок Верховного суду від 24 липня 2019 року у справі № 661/3904/16-ц, провадження № 61-34649св18).

Посилання на ту обставину, що судова експертиза була проведена без фактичного дослідження спірного автомобіля, який був у незадовільному технічному стані, та мав ряд дефектів, оскільки потребував ремонту, на що відповідачем долучені товарні чеки (а.с.73-74), квитанція (а.с.76) та накладні (а.с. 78-80), не спростовує висновку експерта про те, що ринкова вартість транспортного засобу що був відчужений без згоди позивача складає 90 460 грн., оскільки відповідачем іншого висновку експерта, який би врахував в тому числі і особливості фактичного стану автомобіля марки Mercedes-Benz Vito 110 CDI 1997 р.в., величину його пробігу, дефекти чи то недоліки відповідачем не надано.

Також матеріали справи не містять доказів, що ремонт спірного автомобіля проводився з власних коштів відповідача, а не за спільні кошти подружжя.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Рішення суду першої інстанції містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Розподіл судових витрат між сторонами проведений судом з дотриманням вимог ст. 141 ЦПК України.

Не спростовують висновків суду першої інстанції й інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтуються на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 15 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 18 листопада 2019 року.

Судді