Дата документу 07.05.2019 Справа № 320/1321/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №320/1321/18 Головуючий у 1 інстанції: Міщенко Т.М.
Провадження № 22-ц/807/1321/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«07» травня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Бєлки В.Ю.,

секретар: Волчанова І.М..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Мирненської селищної ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Під час розгляду справи уточнила позовні вимоги, зазначивши в якості відповідача ОСОБА_1

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , після її смерті відкрилась спадщина на все належне майно, в тому числі на квартиру АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 . 31.03.2014 року було складено на її ім`я заповіт.

Протягом встановленого законодавством шестимісячного строку вона не звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки важко переживала втрату близької їй людини - ОСОБА_3., здійснювала витрати з організації її поховання. У зазначений період вона також доглядала за своїм батьком - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який, маючи похилий вік, тяжко хворів та потребував постійного догляду, ІНФОРМАЦІЯ_3 року її батько помер, ІНФОРМАЦІЯ_4 померла її мати - ОСОБА_5 Через втрату близьких родичів у такий короткий проміжок часу вона знаходилась у безпорадному та пригніченому стані, перенесла нервове потрясіння, внаслідок чого не мала можливості звернутись до нотаріуса.

22.11.2017 року вона отримала від приватного нотаріуса Мелітопольського районного нотаріального округу Галяткіної В.О. лист № 360/02-14 від 16.11.2017 року, в якому її повідомлено про заведення спадкової справи № 20/2016 після смерті ОСОБА_3 було та запропоновано звернутися до суду із заявою для подовження строку прийняття спадщини

На підставі зазначеного просила визначити їй додатковий строк один місяц для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 грудня 2018 року позов задоволено.

Визначено ОСОБА_2 додатковий строк в один місяць для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на належне та вчасне повідомлення позивача нотаріусом про відкриття спадкової справи та нею про існування заповіту, неналежну оцінку показань свідків, відсутність поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що строк для прийняття спадщини був пропущений нею з поважних причин, їй не було відомо про існування заповіту, виклик її як спадкоємця був здійснений нотаріусом після спливу зазначеного строку.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Ухвалюючи рішення суду про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з об`єктивного характеру причин пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.7).

З копії спадкової справи № 20/2016 після смерті ОСОБА_3 вбачається, що спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті вказаної особи, є ОСОБА_1 , онука померлої (а.с.36).

Згідно із заповітом, складеним 31 березня 2014 року в смт. Мирне Мелітопольського району Запорізької області, посвідченим секретарем Мирненської селищної ради Мелітопольського району Запорізької області Корнєвою Л.Є., зареєстрованим у реєстрі за № 39, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на випадок своєї смерті зробила таке заповідальне розпорядження: належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 та все її майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день її смерті буде належати їй і на що вона за законом матиме право ОСОБА_3 заповідає ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.15).

Листом № 360/02-14 від 16.11.2017 року нотаріус Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області Галяткіна В.О. повідомила ОСОБА_2 про те, що після померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 року ОСОБА_3 заведено спадкову справу № 20/2016; ОСОБА_3 на її ім`я 31 березня 2014 року був складений заповіт, але із заявою про прийняття спадщини за заповітом вона у встановлений термін до нотаріуса не звернулась, шестимісячний строк для прийняття спадщини пропустила; запропоновано ОСОБА_2 при наявності бажання прийняти спадщину після померлої ОСОБА_3 звернутися до суду для подовження строку прийняття спадщини та у встановлений рішенням суду термін подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (а.с.65).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною першою статті 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

Відповідно до статті 63 Закону України "Про нотаріат" нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.

Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту.

Щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.

З огляду на зазначене, є необхідним з`ясування наступних обставин: чи вчиняв нотаріус після заведення спадкової справи дії для повідомлення позивача про відкриття спадщини, чи здійснював її виклик як спадкоємця за заповітом, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця та попередження пропуску спадкоємцем за заповітом строку для прийняття спадщини.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 478/482/18.

З копії матеріалів спадкової справи №20/2016 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 вбачається, що спадкова справа була заведена на підставі заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини від 16 серпня 2018 року.

З інформаційної довідки зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) приватного нотаріуса Чупрун Т.А. від 16 серпня 2016 року вбачалась наявність заповіту ОСОБА_6 від 31 березня 2014 року, місце зберігання: Мирненська селищна рада Мелітопольського району (а.с.39).

07 вересня 2016 року приватним нотаріусом Чупрун Т.А. направлено запит до Мірненської сільської ради Мелітопольського району про надання належним чином засвідченої копії заповіту від 312 березня 2014 року.

Копія заповіту ОСОБА_3 від 31 березня 2014 року, за яким ОСОБА_3 заповіла все своє майно позивачу у справі ОСОБА_2 , надійшла на адресу приватного нотаріуса 16 вересня 2016 року, проте виклик спадкоємця за заповітом ОСОБА_2 шляхом публічного оголошення у газеті «Запорізька правда» був вчинений лише 27 жовтня 2016 року, тобто після спливу шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про належне та своєчасне повідомлення приватним нотаріусом Чупрун Т.А. ОСОБА_2. є неприйнятними.

Крім того, судом встановлено, що позивач після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , яка була її хрещеною матір`ю, доглядала батька - ОСОБА_4 , який тяжко хворів, йому було зроблено операцію - ампутацію нижньої кінцівки на рівні верхньої третини стегна, та який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , не витримавши наслідків вказаної операції, а 05.02.2017 року поховала мати - ОСОБА_5 .

Судом першої інстанції обґрунтовано не прийнято до уваги посилання ОСОБА_1 щодо обізнаності ОСОБА_2 про існування заповіту через недоведеність.

За приписами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу вимог ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 грудня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 10 травня 2019 року.

Головуючий

Судді: