Житомирський апеляційний суд
Справа №285/2796/19 Головуючий у 1-й інст. Мозговий В. Б.
Категорія 26 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів Микитюк О.Ю., Павицької Т.М.

з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 285/2796/19 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 вересня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Мозгового В.Б. у м. Новоград-Волинському,

в с т а н о в и в :

У серпні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 та просило стягнути із неї заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.12.2005 у сумі 11 457, 08 грн. та судові витрати.

На обгрунтування позовних вимог зазначало, що 16.12.2005 між АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір із відповідачкою, за умовами якого вона отримала кредит у розмірі 6000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 13.06.2019 має заборгованість у розмірі 11457,08 грн., яка складається з наступного: 356, 91 грн. грн. заборгованість за кредитом; 2309,54 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 6086,01 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 1700 грн нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 522, 62 грн. штраф (процентна складова).

Оскільки в добровільному порядку відповідачка зобов`язання не виконала, Банк просив задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 вересня 2019 року позов задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість в сумі 356 (триста п`ятдесят шість) грн. 91 коп., у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 11 118,17 грн. заборгованості по кредиту відмовлено. Вирішено питання про відшкодування судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту, пенею та штрафами і ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі в цій частині. Зокрема зазначає, що заборгованість за тілом кредиту має 2 складові заборгованість за тілом кредиту та заборгованість за простроченим тілом кредиту, а тому суд безпідставно не стягнув із відповідачки 2309, 54 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту. Вказує, що розмір кредитного ліміту відповідачки неодноразово змінювався та становив 7000 грн, що є більшим нарахованої суми за простроченим тілом кредиту, а відтак є підстави для стягнення вказаної суми. Банк відмічає, що відповідачка здійснювала зняття та внесення коштів на картковий рахунок, тобто погоджувалася із розміром кредитного ліміту. Крім того, відповідачка була особисто ознайомлена із нарахуванням пені штрафів, а тому правових підстав для відмови у стягненні зазначених сум немає. На думку позивача суд безпідставно не взяв до уваги Тарифи, Умови та Правила надання банківських послуг у зв`язку із відсутністю підпису відповідача, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України між Банком та відповідачем укладено договір приєднання, а активація останнім картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору на визначених Умовах про надання та обслуговування платіжних карток. Позивач посилається на те, що оскільки відповідач частково сплачувала заборгованість, користувався кредитними коштами, тому погоджувалась з Умовами та Правилами надання банківських послуг. Також вказує, що розрахунок заборгованості по кредиту відповідачкою не оспорювався.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 16.12.2005 між АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір із ОСОБА_3 , за умовами якого вона отримала кредит у розмірі 1030,00 грн. із базовою процентною ставкою 3% на місяць із розрахунку 360 днів, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 11).

В подальшому вказаний кредитний ліміт постійно змінювався і 19.08.2011 його збільшено до 6000 гр. (а.с. 58).

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору Банк додав Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Згідно з наданого Банком розрахунком, заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 13.06.2019 становила 11475,08 грн., яка складається з 356,91 грн. заборгованості за тілом кредиту; 2309,54 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 6086,01 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 1700 грн. нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500 грн штраф (фіксована складова); 522,62 штраф (процентна складова).

Оскільки ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання по кредитному договору не виконує належним, Банк звернувся до суду із відповідним позовом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права в контексті доводів позовної заяви.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 16.12.2005, наданим позивачем, загальний розмір заборгованості станом на 13.06.2019 становить 11475, 08 грн. (а.с. 5-10).

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи заборгованість за тілом кредиту, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по тілу кредиту в розмірі 356, 91 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, пені, та штрафів, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позивачем не надано підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, у анкет-заяві відсутня домовленість сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції, виходячи із такого.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Зазначені висновки викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), які обгрунтовано врахував суд першої інстанції

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту, пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту. Вимоги обгрунтовував тим, що позичальником було підписано заяву, яка разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає договір про надання банківських послуг.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилась та погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Надані банком Умови та Правила надання банківських послуг, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справах № 6-16цс15, № 6-698цс15, № 6-757цс15.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 (справ №342/180/17) зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

А відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності вимог банку про стягнення заборгованості по простроченому тілу кредиту, пені та штрафів.

Доводи апеляційної скарги про те, що заборгованість за простроченим тілом кредиту у сумі 2309, 54 грн є складовою заборгованості по тілу кредиту відхиляються колегією суддів як необґрунтовані, оскільки з наданого позивачем розрахунку заборгованості не вбачається, що вказана прострочена заборгованість за кредитом становить собою заборгованість за тілом кредиту. До того ж, заборгованість за тілом кредиту (2309, 54 грн. + 356, 91 грн.= 2666, 45 грн ) не може бути більшою за розмір фактично отриманої суми кредитних коштів, якими користувався відповідач. Посилання Банку, що кредитний ліміт відповідачки становить 6000 грн, а тому існують підстави для стягнення зазначеної суми є безпідставними та спростовуються довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, згідно якої розмір кредитного ліміту відповідачки станом на 31.01.2017 становив 1900грн., а з 18.08.2018 кредитний ліміт знижено до 0,00 (а.с. 58). При цьому, жодного належного доказу на підтвердження отримання відповідачем коштів у збільшеному розмірі позивач не надав ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду.

Твердження Банку щодо того, що відповідач не спростував надані банком докази, оцінюються колегією суддів критично, оскільки доведення факту укладення договору і наявності заборгованості є обов`язком позивача.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

З урахуванням меж перегляду справи в апеляційній інстанції, апеляційний суд вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів в їх сукупності, висновки суду відповідають цим обставинам і їм дана належна правова оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.

Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 07.11.2019.

Головуючий Судді