Справа № 487/3944/18
Провадження №22-ц/812/872/19 Головуючий першої інстанції: Гаврасієнко В.О.
Категорія: 55 Доповідач апеляційного суду: Галущенко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 липня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Галущенка О.І.

суддів: Серебрякової Т.В.

Лисенка П.П.

із секретарем

судового засідання - Лептугою С.С.

з участю:

представників:

позивачки - ОСОБА_1

відповідача - Хівріч О.В.

третьої особи - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному провадженні цивільну справу за

апеляційною скаргою

Колективного підприємства «Миколаївліфт» на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 11. 03.2019 р., ухваленого суддею Гаврасієнком В.О. в приміщенні того ж суду о 16 год. 55 хв. у справі

за позовом

ОСОБА_4 до Колективного підприємства «Миколаївліфт» (далі КП «Миколаївліфт», або Підприємство) про стягнення недорахованої суми індексації заробітної плати та середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні працівника,

встановила:

18 червня 2018 року ОСОБА_4 звернулася з позовом до Підприємства про стягнення недорахованої суми індексації заробітної плати та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні працівника.

Позивачка зазначала, що з 28.04 1993 р. до 17.01.2018 р. працювала у відповідача на посаді старшого інспектора кадрів.

Наказом керівника Підприємства № 4-л від 17.01.2018 р. звільнена з роботи у зв`язку з виходом на пенсію за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

Проте, при звільненні їй не була виплачена у повному обсязі сума індексації заробітної плати за період з травня 2014 року по грудень 2017 р. у розмірі 13895 грн.36 коп.

Посилаючись на ці обставини вона просила про стягнення зазначеної суми, розмір якої наведено у доданому розрахунку.

В подальшому позивачка доповнила позов вимогою про стягнення також середнього заробітку за час затримку розрахунку при її звільненні.

Посилаючись на викладене та на вимоги ст.117 КЗпП України, позивачка просила про задоволення її позовних вимог.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 11. 03.2019 р. ухвалено про стягнення з КП «Миколаївліфт» на користь ОСОБА_4 11185 грн. 77 коп. в рахунок індексації заробітної плати та 12000 грн. в рахунок середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та на користь держави 768 грн. 40 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі Підприємство просить скасувати рішення в частині стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та ухвалити нове про стягнення лише недонарахованої індексації заробітної плати, не оспорюючи її загальної суми.

При цьому апелянт посилався на неправильне зазначення періоду недонарахування індексації заробітної плати та заявлення вимог про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні з порушенням процесуального закону.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_4 з 28.04 1993 р. до 17.01.2018 р. працювала у відповідача на посаді старшого інспектора кадрів.

Наказом керівника Підприємства № 4-л від 17.01.2018 р. звільнена з роботи у зв`язку з виходом на пенсію за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

При проведенні розрахунку при звільненні, їй не була виплачена у повному обсязі сума індексації заробітної плати за період з травня 2014 року по грудень 2016 р. у розмірі 13895 грн.36 коп., що підтверджується розрахунковими листками, особовими рахунками, штатними розписами та розрахунком, який здійснено фахівцями Миколаївської обласної ради профспілок.

Згідно з приписами п. п. 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати (затв. наказом Держкомстату України № 5 від 13.01.2004 р.) суми виплат пов`язаних з індексацією заробітної плати, входять до фонду додаткової заробітної плати, а тому підлягають оподаткуванню відповідно до вимог ст. ст.163, 164 ПК України.

З врахуванням оподаткування сум індексації податком на доходи фізичних осіб та на ставку військового збору загальна сума індексації підлягає зменшенню на суму податку на доходи фізичних осіб та на ставку військового збору і має складати 11185 грн.77 коп.

Сторони погодились з цими обставинами, а відповідач загальну суму компенсації не оспорював.

Повно та всебічно дослідивши встановлені обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку наданим доказам та обгрунтовано визначив що загальний розмір сум індексації, яка підлягає стягненню з відповідача на користь звільненого працівника становить 11185 грн.77 коп., ухваливши з цього питання відповідне рішення.

В той же час, в мотивувальній частині рішення суд безпідставно зазначив, що недонарахування індексації заробітної плати позивачки відбувалося на підприємстві з травня 2014 р. до грудня 2017 р., в той час, як розрахунком фахівців облради профспілок встановлено, що з січня по грудень 2017 року індексація заробітної плати позивачки здійснювалася у належному розмірі.

Оскільки матеріали справи не містять доказів того, що у 2017 році заробітна плата позивачки була проіндексована неналежним чином, то в цій частині мотивувальна частина рішення, згідно з приписами ст. 376 ЦПК України підлягає зміні із зазначенням періоду неналежної індексації, який обмежується груднем 2016 року.

Що стосується вирішення судом першої інстанції вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, то в цій частині рішення підлягає скасуванню, виходячи з таких підстав.

Згідно з приписами п.2 ч.2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання.

При цьому, частина 5 цієї ж статті імперативно застерігає, що в разі подання будь-якої заяви, передбаченої п.2 ч.2 ст. 49 ЦПК України до суду мають бути подані докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні.

З матеріалів справи вбачається, що до закінчення підготовчого засідання позивачкою 04.01.2019 року ( а.с.-113) надана суду заява про збільшення позовних вимог. Тобто заявлена додаткова вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В той же час, докази направлення копії такої заяви відповідачу у матеріалах справи відсутні.

Ухвала суду першої інстанції про закриття підготовчого засідання та призначення справи до розгляду по суті від 31.01.2019 р. ( а.с.-121) не містить посилань на те, що до розгляду прийнята також і вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Представник позивачки визнала, що вона не має доказів направлення копії заяви про збільшення позовних вимог відповідачу.

Встановлене свідчить про невиконання позивачкою вимог частини 5 ст. 49 ЦПК України, наслідком чого має бути повернення такої заяви позивачці без розгляду. Оскільки суд вирішив питання про прийняття до розгляду матеріально-правової вимоги з порушенням норм процесуального права, а питання про застосування наслідків невиконання вимог ч.5 ст.49 ЦПК України вирішується на стадії апеляційного перегляду справи, то рішення в частині стягнення середнього заробітку підлягає скасуванню з поверненням позивачці заяви про збільшення позовних вимог та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні без розгляду.

Такі наслідки апеляційного перегляду вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку не позбавляють позивачку права повторного звернення з такою матеріально-правовою вимогою до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 377, 381-382 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Колективного підприємства «Миколаївліфт» - задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 11. 03.2019 р. в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 12000 грн.- скасувати і у цій частині позовну заяву повернути без розгляду.

В мотивувальній частині рішення змінити період недонарахування індексації заробітної плати та вважати, що індексація не проводилася у належному розмірі з травня 2014 року по грудень 2016 р.

Рішення в іншій частині позову - залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але з цього часу на протязі тридцяти днів з дня складення повного рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.І. Галущенко

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 26.07.2019 р.