Справа № 500/1834/17
Провадження № 6/946/387/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2019 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючий суддя Швець В.М.,

при секретарі Кузьменко О.М.,

за участю представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника відділу ДВС Бирка І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізмаїлі заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про скасування тимчасової заборони ОСОБА_1 у виїзді за межі України, -

В С Т А Н О В И В :

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області із заявою про скасування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, встановленого ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 вересня 2019 року, посилаючись на те, що в ході проведення виконавчих дій був ретельно перевірений матеріальний стан ОСОБА_1 , зокрема, накладені арешти на рахунки в банках та майно, встановлена відсутність транспортних засобів, постійної роботи та стабільного заробітку тощо. Тобто, державним виконавцем прийняті всі передбачені заходи для примусового виконання по стягненню боргу. Як вбачається 09.10.2019 року виконавчий документ по вказаному провадженню повернутий стягувачам на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» - за відсутністю у боржника майна з правом повторного його пред`явлення. Повторно зазначений виконавчий документ на примусове виконання не пред`являвся. Окрім того, наявність заборони виїзду також обмежує його право на роботу за кордоном, що є єдиним джерелом доходу та унеможливлює виконання ОСОБА_1 своїх грошових зобов`язань. До того ж, всі повідомлення державного виконавця надсилалися ОСОБА_1 не за місцем реєстрації, тобто він не мав фізичної можливості отримувати вимоги виконавця. Все вищевказане свідчить не про ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх боргових зобов`язань, а про його матеріальну неможливість їх виконати.

В судовому засіданні представник заявника наполягав на задоволенні заяви.

Державний виконавець відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області Бирка І.О. не заперечував проти задоволення заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Вислухавши пояснення представника заявника, державного виконавця, дослідивши матеріали заяви, суд вважає, що заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання та право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У відповідності до ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», підставами для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян за кордон є невиконані зобов`язання.

На примусовому виконанні в Ізмаїльському МР ВДВС ГТУЮ в Одеській області знаходиться виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа № 500/1834/17 виданий 15.04.2019 р. Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 21653,51 грн.

18 вересня 2019 року Ізмаїльським міськрайонним судом (суддя Швець В.М.) по результату розгляду подання державного виконавця зазначеного відділу ДВС була винесена ухвала про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

В ході проведення виконавчих дій був ретельно перевірений матеріальний стан ОСОБА_1 , зокрема, накладені арешти на рахунки в банках та майно, встановлена відсутність транспортних засобів, постійної роботи та стабільного заробітку тощо. Тобто, державним виконавцем прийняті всі передбачені заходи для примусового виконання по стягненню боргу.

Вказане свідчить про матеріальну неможливість виконати свої боргові зобов`язання, а не про ухиляння від його виконання, що є підставою для застосування вказаного обмеження.

09.10.2019 року виконавчий документ по вказаному провадженню повернутий стягувачам на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» - за відсутністю у боржника майна з правом повторного його пред`явлення. Повторно зазначений виконавчий документ на примусове виконання не пред`являвся.

Відповідно до ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі свою власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У зв`язку з цим варто згадати одну з останніх справ проти України, що розглянута Європейським судом з прав людини - «Біла та інші проти України» (заява № 36245/12 та 10 інших заяв, рішення від 20.12.2018 року).

Так, ЄСПЛ зазначив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (рішення ЄСПЛ у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів» від 27.10.1993 року, заява № 14448/88, § 33).

Також суд зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене п. 1 ст. 6 Конвенції, передбачає право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип.

Також, судом враховано, що наявність заборони виїзду обмежує право ОСОБА_1 на роботу за кордоном, що є єдиним джерелом доходу та унеможливлює виконання ОСОБА_1 своїх грошових зобов`язань, до того ж кореспонденція ОСОБА_1 надсилалася не за місцем реєстрації, в зв`язку з чим він не мав можливості її отримати та виконати вимоги виконавця, що свідчить про відсутність ухилення від виконання зобов`язання.

У разі надходження до органу державної виконавчої служби рішення суду про скасування обмеження особи у праві виїзду за межі України, державний виконавець не пізніше наступного дня пересилає зазначене рішення до ГЦОСІ.

Приймаючи викладене, суд дійшов висновку, що заява представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про скасування тимчасової заборони ОСОБА_1 у виїзді за межі України підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 441 ЦПК України, ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України», суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про скасування тимчасової заборони ОСОБА_1 у виїзді за межі України, - задовольнити.

Скасувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, встановлене ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 18 вересня 2019 року.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: В.М.Швець