Постанова

Іменем України

24 липня 2019 року

м. Київ

справа № 331/2610/17

провадження № 61-10548св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Кривцової Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2018 року у складі судді Жукової О. Є. та постанову Запорізького апеляційного суду від 16 квітня 2019 року у складі колегії суддів: Полякова О. З., Кухаря С. В., Крилової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позов мотивовано тим, що 25 січня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є AT «ОТП Банк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № ML-200/820/2008, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 80 000 доларів США.

25 січня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладені два договори іпотеки, за умовами яких іпотекодатель для забезпечення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором № ML-200/820/2008 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , та квартиру АДРЕСА_2 (кожну квартиру за окремим договором іпотеки).

Всупереч умовам договору іпотеки та нормам Закону України «Про іпотеку» ОСОБА_2 змінила призначення нерухомого майна. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2009 року у цивільній справі № 2-921/09 за позовом ОСОБА_2 до Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа - Орендне підприємство «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», про визнання права власності позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано об`єкт нерухомого майна, який утворився внаслідок реконструкції та об`єднання квартир № АДРЕСА_1 , присвоєно вказаному нежилому приміщенню номер № 1 цокольного поверху (кафе ) в будинку АДРЕСА_5 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на приміщення № 1 цокольного поверху (кафе в будинку АДРЕСА_5 ), скасовано попередню реєстрацію права власності, яка була проведена на підставі договору купівлі-продажу від 25 січня 2008 року № 548, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Задачиною Н. В. та на підставі договору купівлі-продажу від 25 січня 2008 року № 552, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Задачиною Н. В.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 11 грудня 2012 року апеляційну скаргу ПАТ «ОТП Банк» задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2009 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Скасовано право власності ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна, який утворився внаслідок реконструкції та об`єднання квартир № АДРЕСА_1 на нежиле приміщення цокольного поверху (кафе) в будинку АДРЕСА_5 .

Поновлено ОСОБА_2 попередню реєстрацію права власності на квартири № АДРЕСА_1 .

Разом з тим, внаслідок дій ОСОБА_2 було утворено новий окремий об`єкт нерухомості-нежитлове приміщення цокольного поверху (кафе-клуб) загальною площею 117,5 кв. м, за адресою: АДРЕСА_8 .

Надалі ОСОБА_2 здійснила його відчуження без згоди іпотекодержателя (позивача), про що йому стало відомо 23 листопада 2016 року з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек.

Ураховуючи викладене, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило звернути стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно - нежитлове приміщення, цокольного поверху (кафе-клуб), загальною площею 117,5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 , та належить на праві власності ОСОБА_1 у рахунок погашення загальної заборгованості перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у розмірі 688 393 грн 79 коп; встановити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною в розмірі 688 393 грн 79 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2018 року у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що нежитлове приміщення, цокольного поверху (кафе-клуб), загальною площею 117,5 кв. м, не є предметом іпотеки за договорами іпотеки від 25 січня 2008 року, оскільки об`єктом купівлі-продажу є нежитлове приміщення, а в іпотеку передані квартири. Крім того, вартість нежитлового приміщення згідно з договором купівлі-продажу становить 198 219 грн, предметів іпотеки - 29 262 грн та 16 757 грн.

Отже, спірне нежитлове приміщення станом на час укладення договору купівлі-продажу від 31 січня 2014 року не було обтяжене іпотекою.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Запорізького апеляційного суду від 16 квітня 2019 року апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» залишено без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2018 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що нерухоме майно, належне на праві власності ОСОБА_1 , не було предметом іпотеки за кредитним договором від 25 січня 2008 року № ML-200/820/2008, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2019 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Верховного Суду від 03 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки тому, що нежиле приміщення № 1 цокольного поверху (кафе ) в будинку АДРЕСА_5 не є новоствореним об`єктом нерухомого майна, оскільки створене внаслідок реконструкції вже існуючої заставленої нерухомості, а саме: квартир № АДРЕСА_1 .

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У липні 2019 року до Верховного Суду надійшли заперечення на касаційну скаргу від ОСОБА_1 , в яких він просив залишити оскаржувані судові рішення без змін, оскільки вони прийняті при всебічному та повному з`ясуванні обставин справи, ґрунтуються на правильному застосуванні норм чинного законодавства України.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

25 січня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № ML-200/820/2008, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 80 000 доларів США на строк до 25 грудня 2030 року зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотку 4,49 % (т. 1 а.с. 4-8).

На забезпечення виконання вказаного кредитного договору між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП Банк» укладені два договори іпотеки від 25 січня 2008 року № PML-200/820/2008. Предметами вказаних договорів іпотеки є квартира під літ. «А» АДРЕСА_1 , загальною площею 45,1 кв. м, (а.с. 9-11) та квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 36,00 кв. м (т. 1 а.с. 9-11, 12-14).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2009 року визнано об`єкт нерухомого майна, який утворився внаслідок реконструкції та об`єднання квартир № АДРЕСА_1 , нежилим приміщенням цокольного поверху (кафе) в будинку АДРЕСА_5 , загальною площею 117,5 кв. м, визнано за ОСОБА_2 право власності на приміщення № 1 цокольного поверху (кафе ) в будинку АДРЕСА_5 , загальною площею 117,5 кв. м, скасовано попередню реєстрацію права власності (т. 1 а.с. 18-19).

Відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфеля від 26 листопада 2010 року, укладеного між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк», до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № ML-200/820/2008, укладеним 25 січня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 24-37).

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 травня 2011 року за невиконання умов кредитного договору від 25 січня 2008 року № ML-200/820/2008 стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість у сумі 688 393 грн 79 коп. (т. 1 а.с.15-17).

Постановою державного виконавця Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Дідичук Я. В. від 27 липня 2012 року при примусовому виконанні виконавчого провадження № 48/8 (виконавчий лист від 03 серпня 2011 року № 2-2718), виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суми боргу у розмірі 398 855 грн знято арешт з нежилого приміщення № 1 , загальною площею 117,5 кв. м, цокольного поверху, розташованого в будинку АДРЕСА_5 , що належить ОСОБА_2 (т.1 а.с. 121).

Державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Дідичук Я. В. при примусовому виконанні виконавчого провадження № 48/8 (виконавчий лист від 03 серпня 2011 року № 2-2718), виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 суми боргу у розмірі 398 855 грн складено акт від 27 лютого 2012 року про проведені прилюдні торги з реалізації арештованого майна.

Відповідно до цього акта нежиле приміщення № 1, загальною площею 117,5 кв. м, цокольного поверху, розташоване в будинку АДРЕСА_5 , яке належить ОСОБА_2 на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2009 року, було реалізовано ТОВ «ТД «Еліт Сервіс» 09 липня 2012 року.

Відповідно до протоколу від 10 травня 2012 року № 08-0038/12 про проведення прилюдних торгів, предмет нерухомості було придбано ОСОБА_5 за 295 000 грн. 09 липня 2012 року - перерахований гарантійний внесок у розмірі 43 885 грн 35 коп. та додаткова сума винагороди за послуги з реалізації майна у розмірі 69 грн 65 коп. на розрахунковий рахунок ТОВ «ТД «Еліт Сервіс». Згідно з платіжними повідомленнями грошові кошти у сумі 251 045 грн надійшли 23 липня 2012 року на депозит Комунарського відділу державної виконавчої служби від ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 120).

Відповідно до свідоцтва від 28 липня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кияницею Н. В. ОСОБА_5 на праві власності належить майно, що раніше належало ОСОБА_2 та складається з: нежилого приміщення № 1 загальною площею 117,5 кв. м, цокольного поверху, розташованого в будинку АДРЕСА_5 , що придбане ОСОБА_5 за 295 000 грн (т. 1 а.с. 100).

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 11 грудня 2012 року рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2009 року скасоване, поновлено ОСОБА_2 попередню реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 20-21).

Встановлено також, що згідно з договором купівлі-продажу нерухомості від 31 січня 2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, ОСОБА_6 М. продала ОСОБА_1 нежиле приміщення цокольного поверху (кафе-клуб), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 , загальною площею 117,5 кв. м (т. 1 а.с. 93-94).

Зазначене нежиле приміщення належало ОСОБА_5 на підставі свідоцтва, виданого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кияницею О. В. 28 липня 2012 року за реєстровим № 1940.

У пункті 8.1 договору купівлі-продажу нерухомості вказано про те, що продавець гарантує, що на момент укладання цього договору об`єкт нікому не проданий, не подарований, в оренду не зданий, в спорі та під арештом не значиться, а також відсутні будь-які права чи обтяження щодо нього з боку третіх осіб (т. 1 а.с. 94).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У статті 526 ЦК України зазначено загальні умови виконання зобов`язання, а саме: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частина друга статті 598 ЦК України).

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України зобов`язання буде вважатися виконаним належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця аботретьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов помилкового висновку про те, що нерухоме майно, належне на праві власності ОСОБА_1 , не було предметом іпотеки за кредитним договором від 25 січня 2008 року № ML-200/820/2008, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права й обов`язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням).

Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про іпотеку» в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

У постанові Верховного Cуду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1213цс16, постанові Верховного Суду від 19 квітня 2018 року у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 161/3376/17, постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 335/640/15-ц зроблений висновок, що новоствореним об`єктом нерухомості вважається виключно об`єкт, створений без прив`язок до іншого, вже існуючого нерухомого майна, без використання його складових структурних елементів. Тобто, не є новоствореним об`єктом нерухомого майна вже існуючий об`єкт нерухомості зі зміненими зовнішніми та внутрішніми параметрами.

Таким чином, проведення реконструкції об`єкта нерухомості, означає зміну уже існуючого об`єкта, а не створення нового, і це не може бути підставою для припинення іпотеки.

Перевірка доводів касаційної скарги, пов`язаних з установленням фактичних обставин справи та оцінкою доказів у ній, перебуває поза визначеними статтею 400 ЦПК України межами перегляду справи в касаційному порядку.

Суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, тому немає правових підстав для ухвалення нового рішення або зміни судових рішень.

З огляду на викладене суди першої та апеляційної інстанцій, ухвалюючи судові рішення в справі, неправильно застосували норми матеріального права, порушивши норми процесуального права. Тому судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту першого частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин рішення суду першої інстанції та рішення суду апеляційної інстанції не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалені з порушення норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для їхнього скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2018 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 16 квітня 2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Г. В. Кривцова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк