Дата документу 06.11.2019 Справа № 333/5029/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/5029/17 Головуючий у 1 інстанції Ярошенко А.Г.
Провадження № 22-ц/807/3328/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Крилової О.В.,

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Київстар» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Київстар», третя особа: Первинна профспілкова організація «Київстар» про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі, оплату часу вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Київстар», третя особа: Первинна профспілкова організація «Київстар» про визнання незаконним наказу, поновлення на роботі, оплату часу вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначав, що з 05 вересня 2002 року він працював на посадах інженера та інженера-енергетика у різних підрозділах Приватного акціонерного товариства «Київстар».

На посаді інженера - енергетика 2 категорії м. Запоріжжя технічного сектору (Запорізька область) технічного відділу (Східний регіон) бізнес підрозділу розвитку та підтримки телекомунікаційної мережі та сервісів технічної дирекції з 18.01 2016 року.

01 серпня 2017 року, на підставі наказу ПрАТ «Київстар» №1755-ос від 31.07. 2017 року, його було звільнено з посади інженера - енергетика 2 категорії м. Запоріжжя технічного сектору (Запорізька область) технічного відділу (Східний регіон) бізнес підрозділу розвитку та підтримки телекомунікаційної мережі та сервісів технічної дирекції у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників згідно п.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Підставою для звільнення позивача став наказ ПрАТ «Київстар» №86шр від 10.03.2017 року, відповідно до якого у зв`язку із зменшенням виробничого навантаження та скорочення зони обслуговування, що зумовлює внесення змін в організацію виробництва і праці бізнес підрозділу розвитку та підтримки телекомунікаційної мережі та сервісів технічної дирекції, визначено внести в штатний розпис та організаційно-кадрову структуру вказаного підрозділу з 31 травня 2017 року зміни, зокрема скоротити чисельність та штат працівників технічного сектору (Запорізька область) технічного відділу (Східний регіон): інженер-енергетик 2 категорії м. Запоріжжя (тарифний рівень 6) - 1 посада (штатна одиниця).

30.03.2017 року ПрАТ «Київстар» видано наказ №669-ос «Про скорочення штату та чисельності працівників», яким позивача попереджено про вивільнення. Із вказаним наказом позивача ознайомлено 04.04. 2017 року.

Наказом ПрАТ «Київстар» №129шр від 19.04. 2017 року до наказу ПрАТ «Київстар» № 86шр від 10.03. 2017 року внесено зміни у зв`язку з настанням непередбачуваних обставин, зумовлених затримкою поштового пересилання з міста Києва до міста Дніпра оригіналів документів: попереджень про наступне вивільнення працівників ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 і вручення вказаних попереджень цим працівникам 04.04.2017 року, п.1 наказу викладено в наступній редакції: внести в штатний розпис та організаційнО-кадрову структуру бізнес підрозділу розвитку та підтримки телекомунікаційної мережі та сервісів технічної дирекції ПрАТ «Київстар» після вивільнення працівників через два місяці з моменту вручення їм попереджень про наступне вивільнення наступні зміни.

19.04.2017 року ПрАТ «Київстар» направило до Первинної профспілкової організації «Київстар» подання про надання згоди на вивільнення працівників технічного сектору підприємства, у тому числі і позивача у зв`язку з внесенням змін в організаційо-кадрову структуру та штатний розпис, відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України, оскільки позивач є членом Профспілки працівників зв`язку України та перебуває на обліку в Первинній профспілковій організації «Київстар».

03.05. 2017 року рішенням профспілкового комітету Первинної профспілкової організації «Київстар» було відмовлено ПрАТ «Київстар» у наданні згоди на розірвання трудового договору та надано обґрунтування відмови в наданні такої згоди.

Просив суд визнати незаконним та скасувати наказ про припинення трудового договору №1755-ос від 31.07.2017 року, виданий Приватним акціонерним товариством «Київстар» про звільнення з роботи ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Поновити ОСОБА_1 на посаді інженера - енергетика 2 категорії/м. Запоріжжя технічного сектору (Запорізька область) технічного відділу (Східний регіон) бізнес підрозділу розвитку та підтримки телекомунікаційної мережі та сервісів технічної дирекції. Стягнути з ПрАТ «Київстар» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.08.2017 року та допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2019 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ про припинення трудового договору №1755-ос від 31.07.2017 року, виданий Приватним акціонерним товариством «Київстар» про звільнення з роботи ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді інженера - енергетика 2 категорії/м. Запоріжжя технічного сектору (Запорізька область) технічного відділу (Східний регіон) бізнес підрозділу розвитку та підтримки телекомунікаційної мережі та сервісів технічної дирекції.

Стягнуто з ПрАТ «Київстар» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.08.2017 року по 09.09.2019 року у розмірі 248870, 48 гривень.

В порядку ст. 430 ЦПК України допущено негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі на посаді інженера - енергетика 2 категорії/м. Запоріжжя технічного сектору (Запорізька область) технічного відділу (Східний регіон) бізнес підрозділу розвитку та підтримки телекомунікаційної мережі та сервісів технічної дирекції.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ПрАТ Київстар подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не відповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Вирішити питання судових витрат.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції в порушення ст. 43 ч. 7 КЗпП України, ч. 6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та в супереч правовим висновкам, викладених у постановах Верховного Суду, не надано оцінки рішенню Профспілкової організації на предмет його обгрунтованості, в той час як матеріали справи містять сукупність доказів про обґрунтованість розірвання трудового договору та взагалі не містять доказів на обґрунтування профспілковим органом мотивів відмови у розірванні трудового договору.

Крім того, судом безпідставно не враховано, що висновком експерта, яка була проведена у кримінальному провадженні підтверджено обставину підроблення підпису на відмові Профспілкової організації у наданні згоди на розірвання трудового договору. Вказаний висновок експерта підлягав оцінці судом при розгляді цієї справи як письмовий доказ, проте суд його безпідставно не врахував.

Необґрунтованим є також висновок суду про те, що ПрАТ «Київстар» не виконано вимоги ст. 49-2 КЗпП України щодо пропонування ОСОБА_1 вакантних посад. До матеріалів справи було надано штатний розпис на різні (вказані позивачем) дати, які підтверджують відсутність вакансій, які б відповідали освіті, кваліфікації та досвіду роботи ОСОБА_1

Позивачем при розгляді справи, не було вказано, яка (які) саме із вакантних посад не були запропоновані Позивачу. Додатково ПрАТ «Київстар» пропонував розглянути за конкурсом і інші посади, які не відповідали освіті, кваліфікації та досвіду роботи ОСОБА_1 , проте останній відмовився від них.

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4 надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду залишити без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 був звільнений без попередньої згоди профспілкового органу, без належного виконання ст. 49-2 КЗпП України, у зв`язку з чим повинен бути поновлений на посаді.

Колегія судді погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 05 вересня 2002 року працював на посадах інженера та інженера-енергетика у різних підрозділах Приватного акціонерного товариства «Київстар».

З 18.01 2016 року ОСОБА_1 працював на посаді інженера - енергетика 2 категорії м. Запоріжжя технічного сектору (Запорізька область) технічного відділу (Східний регіон) бізнес підрозділу розвитку та підтримки телекомунікаційної мережі та сервісів технічної дирекції.

01 серпня 2017 року, на підставі наказу ПрАТ «Київстар» №1755-ос від 31.07. 2017 року, ОСОБА_1 було звільнено з посади інженера - енергетика 2 категорії м. Запоріжжя технічного сектору (Запорізька область) технічного відділу (Східний регіон) бізнес підрозділу розвитку та підтримки телекомунікаційної мережі та сервісів технічної дирекції у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників згідно п.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що підставою для звільнення позивача став наказ ПрАТ «Київстар» №86шр від 10.03.2017 року, відповідно до якого у зв`язку із зменшенням виробничого навантаження та скорочення зони обслуговування, що зумовлює внесення змін в організацію виробництва і праці бізнес підрозділу розвитку та підтримки телекомунікаційної мережі та сервісів технічної дирекції, визначено внести в штатний розпис та організаційно-кадрову структуру вказаного підрозділу з 31 травня 2017 року зміни, зокрема скоротити чисельність та штат працівників технічного сектору (Запорізька область) технічного відділу (Східний регіон): інженер-енергетик 2 категорії м. Запоріжжя (тарифний рівень 6) - 1 посада (штатна одиниця).

30 березня 2017 року ПрАТ «Київстар» видано наказ №669-ос «Про скорочення штату та чисельності працівників», яким позивача попереджено про вивільнення.

Із вказаним наказом ОСОБА_1 ознайомлено 04 квітня 2017 року.

Наказом ПрАТ «Київстар» №129шр від 19.04. 2017 року до наказу ПрАТ «Київстар» № 86шр від 10.03. 2017 року внесено зміни у зв`язку з настанням непередбачуваних обставин, зумовлених затримкою поштового пересилання з міста Києва до міста Дніпра оригіналів документів: попереджень про наступне вивільнення працівників ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 і вручення вказаних попереджень цим працівникам 04.04. 2017 року, п.1 наказу викладено в наступній редакції: внести в штатний розпис та організаційно-кадрову структуру бізнес підрозділу розвитку та підтримки телекомунікаційної мережі та сервісів технічної дирекції ПрАТ «Київстар» після вивільнення працівників через два місяці з моменту вручення їм попереджень про наступне вивільнення наступні зміни.

ПрАТ «Київстар» 19 квітня 2017 року направило до Первинної профспілкової організації «Київстар» подання про надання згоди на вивільнення працівників технічного сектору підприємства, у тому числі і позивача у зв`язку з внесенням змін в організаційо-кадрову структуру та штатний розпис, відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України, оскільки позивач є членом Профспілки працівників зв`язку України та перебуває на обліку в Первинній профспілковій організації «Київстар».

Рішенням профспілкового комітету Первинної профспілкової організації «Київстар» від 03 травня 2017 року було відмовлено ПрАТ «Київстар» у наданні згоди на розірвання трудового договору та надано обґрунтування відмови в наданні такої згоди. Дані обставини також підтверджуються поясненнями наданими до позову Первинної профспілкової організації «Київстар».

Положеннями ч.1 ст.40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, як ліквідацію, реорганізацію, перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності працівників, скорочення штату працівників.

Вживані у цій нормі поняття: «ліквідація», «реорганізація», «перепрофілювання «скорочення чисельності або штату працівників», як вказано у правових позиціях Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України» від 27 червня 2012 року №6-65цс12) - стосуються саме підприємств, установ, організацій як юридичних осіб, а не їх структурних підрозділів.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 є членом профспілкової організації звільнення якого можливе лише за наявності попередньої згоди виробничого органу членом якої він є, а також вищого виборчого органу цієї профспілки.

Згода на звільнення ОСОБА_1 не надавав.

За приписами ч. 3 ст. 252 КЗпП України, звільнення членів виробничого профспілкового органу підприємства, установи, організації, його керівників, профспілкового представника, допускається за наявності попередньої згоди органу цієї професійної спілки.

Встановлено, що 03 травня 2017 року рішенням профспілкового комітету Первинної профспілкової організації «Київстар» було відмовлено ПрАТ «Київстар» у наданні згоди на розірвання трудового договору та надано обґрунтування відмови в наданні такої згоди.

Посилання в апеляційній скарзі на висновок експерта № 8-4/1731 від 19.08.2017 року за яким підпис голови ППО «Київстар» не належить голові ППО «Київстар» ОСОБА_5 В. ОСОБА_6 , а належить ОСОБА_7 та по даному факту заведено кримінальне провадження № 0007407, є безпідставним, оскільки кримінальне провадження не завершене, а викладені висновки експерта не перевірені судом у вище вказаному кримінальному проваджені та не встановлено винуватість особи з приводу підробки підписів саме на цих документах.

Таким чином, відсутні законні підстави вважати, що вище вказані документи недійсними.

Згідно з нормами чинного законодавства України підприємство самостійно визначне свою організаційну структуру.

Разом з цим, звільнення працівника структурного підрозділу у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці по п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України можливе лише при доведеності власником факту скорочення чисельності або штату працівників у зв`язку з такими змінами на підприємстві та факту дотримання власником вимог ч.3 ст. 36, ч.2 ст. 40, ст.ст. 42,43, 49-2 КЗпП України при звільненні працівника.

Згідно п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і пралі. про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

Чинним цивільним процесуальним законодавством України обов`язок надання доказів покладений на учасників процесу, але отримати штатний розпис позивач не міг, інакше як на запит суду, бо відповідач у справі не надав цих письмових доказів ні за заявою позивача, ні за заявою Первинної профспілкової організації «Київстар», до якої звертався позивач із заявою щодо сприяння профспілки в отриманні вказаних доказів.

Ухвалою суду від 28 лютого 2018 року витребувано у відповідача копію, належним чином засвідченого штатного розпису ПрАТ «Київстар» та його оригінал для огляду у суді.

Відповідачем надано копії витягів із штатного розпису ПрАТ «Київстар».

Копії штатного розпису ПрАТ «Київстар» відповідачем надано не було.

Відповідно до ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Згідно наказу ПрАТ «Київстар» №86шр від 10.03. 2017 року, внесення змін в організаційно-кадрову структуру та штатний розпис ПрАТ «Київстар» зумовлені зменшенням виробничого навантаження та скороченням зони обслуговування.

У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч.3 ст. 36 КЗпП України). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

Відповідно до ст. 492 КЗпП України власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачу пропонували перевести на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації є безпідставними, оскільки з доказів наданих представником відповідача, які містяться в матеріалах справи вбачається, що позивачу було запропоновано взяти участь в конкурсі на заміщення певних вакантних посад, а не безпосередньо посаду як це передбачено ст. 492 КЗпП України.

У разі відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Проте, відповідачем були порушенні вище зазначені норми.

Твердження скаржника про відсутність вакантних посад за професією позивача, спеціальністю і освітою не відповідають фактичним обставинам справи і спростовуються її матеріалами.

Зокрема, у матеріалах справи міститься наказ ПрАТ «Київстар» №1331-0с від 20 червня 2017 року, у п.3 якого зазначено, що посаду інженера 1 категорії відділу радіо планування східного регіону департаменту планування та оптимізації радіомережі бізнес-підрозділу планування мережі вважати вакантною.

Встановлено, що позивач має відповідну освіту та досвід роботи. У 1984 році закінчив Одеський електротехнічний інститут зв`язку ім. О.С. Попова за спеціальністю багатоканальний електрозв`язок. З 05 вересня 2002 року обіймав інженерні посади у ПрАТ «Київстар», у тому числі посади інженера 1 категорії.

Таким чином, твердження скаржника щодо виконання ним належним чином та у повному обсязі вимог ст. ст. 40, 49-2 КЗпП України, не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються наданими ним копіями пропозицій зайняти вакантні посади, зі змісту яких вбачається пропозиція взяти участь у конкурсі на ці вакантні посади на загальних умовах зі втратою гарантій, встановлених чинним законодавством України, для випадку вивільнення працівників у зв`язку зі скороченням штату.

Колегія суддів вважає вірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 був звільнений без попередньої згоди профспілкового органу, без належного виконання ст. 492 КЗпП України, у зв`язку з чим повинен бути поновлений на посаді.

Згідно ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі.

Відповідно до ч.1 ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації) ст. 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Частиною 7 ст. 40 КЗпП України визначено, що рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим.

Встановлено, що 03 травня 2017 року рішенням профспілкового комітету Первинної профспілкової організації «Київстар» було відмовлено ПрАТ «Київстар» у наданні згоди на розірвання трудового договору та надано обґрунтування відмови в наданні такої згоди.

Відповідач, отримавши своєчасно відмову профспілкового комітету Первинної профспілкової організації «Київстар» у наданні згоди на розірвання трудового договору з позивачем по п.1 ст. 40 КЗпП України та обґрунтування відмови в наданні такої згоди, в порушення ст. 43 КЗпП України, видав наказ №1755-ос від 31.07. 2017 року про звільнення позивача з посади інженера - енергетика 2 категорії/м. Запоріжжя технічного сектору (Запорізька область) технічного відділу (Східний регіон) бізнес підрозділу розвитку та підтримки телекомунікаційної мережі та сервісів технічної дирекції у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників згідно п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.

Твердження скаржника про те, що судом не досліджувавалось рішення профспілкового комітету та його обґрунтування не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються її матеріалами.

Відповідно до ст. 9 Конвенції МОП № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, яка ратифікована Верховною Радою України 04.02.1994 року тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в ст. 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцеві.

Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Вирішуючи питання щодо стягнення загальної заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 01.08.2019 року по 09.09.2019 року, суд першої інстанції вірно керувався п. 8 р. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог.

Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київстар» залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 08 листопада 2019 року.

Головуючий

Судді: