КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 761/37157/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/11081/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Борисової О.В., Пікуль А.А.,

при секретарі - Слободяник Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 травня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Притули Н.Г., по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві про встановлення факту спільного проживання та перебування на утриманні, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною заявою, в якій просила встановити факт її спільного проживання з померлим чоловіком ОСОБА_2 з 10 березня 2015 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 та її перебування на утриманні померлого чоловіка ОСОБА_2 з 02 січня 2010 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 1-21).

В обґрунтування вимог заяви зазначала, що після смерті чоловіка залишилася без його матеріальної допомоги, тому звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з приводу призначення пенсії по втраті годувальника, проте, у призначенні пенсії було відмовлено з тих підстав, що заявник не подала документу, який би підтверджував перебування на утриманні померлого чоловіка та проживання разом з ним на момент смерті, а тому не може підтвердити факт, що була на утриманні чоловіка.

Так, вказувала, що з 06 серпня 1987 року по 31 травня 2012 року та з 21 червня 2012 року по 10 березня 2015 року вона була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , а з 10 березня 2015 року - була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , за якою фактично проживає її син. Заявник зазначала, що фактично вона проживала за адресою: АДРЕСА_1 з 06 серпня 1987 року по день смерті чоловіка. З часу виходу на пенсію заявника, вона перебувала на утриманні чоловіка, оскільки його пенсія була суттєво більшою.

Тому з метою призначення пенсії по втраті годувальника та відповідно до ст. 256-258 ЦПК України просила заяву задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16 травня 2019 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління пенсійного фонду України в місті Києві про встановлення факту проживання та перебування на утриманні задоволено частково. Встановлено факт: ОСОБА_1 з 10 березня 2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала за адресою: АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . У частині вимог про встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_2 відмовлено (а.с. 42-44).

Не погодившись з рішенням районного суду, 02 липня 2019 року ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, в якій просила змінити рішення в частині відмови у задоволенні вимог про встановлення факту перебування на утриманні померлого чоловіка ОСОБА_2 з 02 січня 2010 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційну скаргу мотивувала тим, що суд першої інстанції неповно встановив обставини, які мають значення для справи, а саме докази отримання доходів померлого чоловіка ОСОБА_2 . Вважає, що суд мав надіслати запит до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві для отримання інформації про доходи померлого чоловіка. Тому ознайомившись з оскаржуваним рішенням, апелянт отримала довідку про розмір заробітної плати за 2015-2017 роки ОСОБА_2 та долучила до апеляційної скарги (а.с. 47-60).

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи апеляційним судом були сповіщені належним чином про що у справі є докази. Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві було сповіщено електронну пошту на зазначену ним адресу із забезпеченням фіксації такого повідомлення. ОСОБА_1 подала до суду письмову заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності (а.с. 69-74).

Зважаючи на вимоги ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

З огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 травня 2019 року оскаржується в частині відмови у задоволенні вимог про встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_2 .

Відмовляючи у задоволенні позову в цій частині суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано доказів на підтвердження перебування її на утриманні померлого чоловіка ОСОБА_2 та доказів на підтвердження отримання ним доходів та їх розмірів.

Такий висновок районного суду колегія суддів визнала помилковим виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 30 квітня 1977 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 15).

05 листопада 1998 року було зареєстровано розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 7).

Проте 12 березня 2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 повторно зареєстрували шлюб (а.с. 16).

ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку в Центральному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та з 01 січня 2006 року та отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 6).

У 2015 році ОСОБА_1 отримувала пенсію в розмірі 1 192,59 грн. - 1 317,59 грн.; у 2016 році - 1 317,59 грн. - 1 490,59 грн.; у 2017 році - 1 490,59 грн. - 2062,16 грн. (а.с. 17-19).

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право власності на житло від 17 серпня 2017 року належала на праві власності ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в рівних долях (а.с. 10).

ОСОБА_1 з 06 серпня 1987 року по 31 травня 2012 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та повторно переєструвалася за цією адресою з 21 червня 2012 року по 10 березня 2015 року (а.с. 9).

З 10 березня 2015 року ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 7) .

ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 06 серпня 1987 року по день смерті (а.с. 9).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 21).

В лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника та у відповідь на її заяву повідомлено, що відсутні документи на підтвердження перебування членів сім`ї на утриманні померлого годувальника, а тому підстави для переведення на інший вид пенсії на даний час відсутні. Крім того заявниця не була зареєстрована на момент смерті годувальника на одній житловій площі (а.с. 6).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 отримувала пенсійне забезпечення з квітня 2015 року по вересень 2017 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 16 травня 2019 року встановлено факт, що ОСОБА_1 з 10 березня 2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала за адресою: АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення районного суду в частині задоволення заяви заявником та (або) зацікавленою особою не оскаржувалось.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Статтею 294 ЦПК України визначено порядок розгляду справ окремого провадження. Так, під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

За змістом роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 № 5, зокрема п. 5 визначено, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Видана відповідним органом довідка про те, що за його даними особа не перебувала на утриманні померлого, не виключає можливості встановлення в судовому порядку факту перебування на утриманні.

При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні; для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманні останнього незалежно від родинних чи шлюбних відносин з ним не менше одного року; для встановлення факту перебування на утриманні при відшкодуванні шкоди в разі втрати годувальника не має значення чи знаходився непрацездатний утриманець в родинних чи шлюбних відносинах з годувальником.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні.

Згідно із статтею 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували яку-небудь пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, має значення для переходу на пенсію в разі втрати годувальника, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

На підтвердження перебування на утриманні померлого чоловіка заявник до апеляційної скарги долучила довідку з Управління Пенсійного фонду України про отримання пенсії за віком ОСОБА_2 та довідки про доходи з місця роботи померлого.

Так, згідно з довідкою з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві ОСОБА_2 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримував пенсію у 2015 році - з 2693,42 грн. по 3168,73 грн., у 2016 році - 2 868,61 грн., у 2017 році - 2 868,61 грн. щомісячно(а.с. 56).

Згідно з довідкою про доходи, виданої ДП «Антонов», ОСОБА_2 працював інженером-конструктором 1 категорії та отримував заробітну плату у 2015 році - 87 860,12 грн., у 2016 році - 90 024,13 грн., та у 2017 році - 75 562,69 грн. (а.с. 58-60).

Наведені обставини і докази дають підстави для висновку, що на момент смерті чоловіка ОСОБА_2 , його дружина ОСОБА_1 досягла пенсійного віку і отримувала пенсію. Дохід ОСОБА_2 (заробітна плата і пенсія) був для заявниці основним і постійним джерелом існування, адже отримувана ОСОБА_1 пенсія (1555.59 грн.) на день смерті чоловіка становила лише незначну частку доходу сім`ї, оскільки ОСОБА_2 станом на липень 2017 року отримував щомісячно заробітну плату -8339.36 грн. та пенсію - 2868.61 грн., а у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 дохід зменшився більше ніж у п`ять разів.

Установивши, що ОСОБА_1 досягла пенсійного віку, є непрацездатною особою, та на момент смерті чоловіка дохід померлого був для неї основним і постійним джерелом існування, колегія суддів визнала наявними підстави для встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановлення такого факту з 02 січня 2010 року, як просила заявник, колегія суддів визнала необґрунтованим, оскільки реєстрація шлюбу між сторонами за свідоцтвом була здійснена 12 березня 2010 року, а надані до суду докази охоплюють період 2015-2017 років.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні вимог про встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_2 з ухваленням нового рішення в цій частині.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 травня 2019 року скасувати в частині відмови у задоволенні вимог про встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні чоловіка ОСОБА_2 , ухвалити в цій частині нове рішення.

Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на утриманні чоловіка ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 02 серпня 2019 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

А.А. Пікуль